Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

В березні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно їх спільного сина [PERSON] ,2015 р.н.та стягнення аліментів на його утримання. Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідач [PERSON] не перебуває з нею у шлюбі,проте є батьком [PERSON] ,2015 р.н.,який з народження проживає з позивачкою,знаходиться на повному її утриманні. Відповідач залишив сім*ю у 2017 р.і з цього часу проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,з дитиною не спілкується,ніякої участі у вихованні та розвитку сина не приймає,життям та здоров`ям не цікавиться,аліменти не сплачує, всі батьківські обов`язки виконує позивачка самостійно. Між відповідачем та дитиною не виникло особистих зв`язків та почуття любові,дитина майже не пам`ятає рідного батька,відповідач подальшою долею дитини не переймається без жодних поважних причин. Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] ,2015 р.н.,та стягнути аліменти на його утримання у розмірі ј частини від усіх видів його доходів до повноліття сина. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 20.03.2019 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явились,надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі,позов підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання. Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились з невідомих причин. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого [PERSON] позову є вимога матері і інтересах малолітньої дитини до його батька про позбавлення батьківських прав . Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ,який з народження проживає та зареєстрований з позивачкою за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] .Згідно акту обстеження умов проживання дитини в сім`ї матері, [PERSON] мешкає з матір`ю [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] у квартирі з усіма зручностями,де для дитини створені належні умови,є необхідні речі за віком. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідач з 2017 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з сином не спілкується без жодних перешкод для цього з боку матері,не виконує свого обов`язку батька утримувати дитину. Висновком спеціаліста-психолога встановлено,що дитина [PERSON] під час обстеження у формі гри зазначив,що його сім`я-це мати,папа [PERSON] ,бабуся та дідусь з боку матері,з якими у нього склалися теплі родинні відносини,про всіх названих осіб [PERSON] висловлювався позитивно,розповідав про спільні ігри,відпочинок,ставлення до нього як до самого найкращого. При пред`явленні фотознімків [PERSON] впізнав друзів сім`ї,хрещеного батька,про кожного розповів певну історію,пригадав подарунки,які йому дарували ці особи. Також багато розповів про співмешканця матері,якого називає папа [PERSON] ,пов`язує з ним приємні спогади про спільні ігри,відвідування місця роботи папи [PERSON] ,який є для хлопця прикладом та зразком для наслідування. Біологічного батька з ускладненнями на фото впізнав як «дядю Саньята»,якого не бачив вже давно,коли востаннє та за яких обставин,не пригадує.З відповідачем дитина не пов`язує жодних спогадів. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації по Шевченківському району Запорізької міської ради від 30.07.2019 р.,місце проживання батька комісією з питань захисту прав дитини при районній адміністрації не встановлено,на засідання комісії [PERSON] не з`явився,його наміри щодо дитини не з`ясована,тому рішення по суті питання комісією не приймалось. Однак суд вважає,що такий висновок лише констатує факт самоусунення органу опіки від участі у вирішенні питань,які стосуються інтересів дитини,а мотивація про те,що батько дитини не розшуканий,оскільки не зазначений у списку виборців,виключно безглузда,так як відповідач є іноземцем та очевидно не міг бути включений до цього списку. Які інші заходи,крім пошуку батька у списку,де його не могло бути,вживалися для подання обґрунтованого висновку,орган опіки не зазначив. 31.10.2019 р.був складений висновок про те,що позбавлення відповідача батьківських прав є недоцільним без жодної аргументації. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідач як батько малолітнього [PERSON] ,2015 р.н.,не виконує своїх обов`язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання сином освіти. Фактично між дитиною та біологічним батьком не виникло родинних стосунків,притаманних сім`ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв*язку. Дитина не відчуває потреби у біологічному батькові,оскільки з раннього віку покинута ним на вихованні матері та батька не пам`ятає,вважає справжнім батьком іншого чоловіка,яким виховується у сім`ї матері,хоче брати з нього приклад,пишається цим чоловіком та його досягненнями,що вказує на відсутність у дитини інтересу до рідного батька та небажання бути з ним пов`язаним навіть формально. Відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачкою дитиною не цікавився, має інші інтереси та проживає окремо від дитини,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлював,виховання дитини матір`ю та самоусунення від участі у житті сина є для нього зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідач без жодних об*єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина ,його небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про нього,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батька відносно сина знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов*язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами,а висновок органу опіки прийнятий формально,як відписка,без з`ясування дійсних обставин проживання дитини та її інтересів у подальшому житті,з цих підстав судом він до уваги не приймається. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При розгляді справи встановлено,що відповідач мешкає окремо від дитини,яку матеріально утримує позивачка самостійно,в інший не грошовий спосіб дитині не допомагає. Відомостей про те,що за станом здоров`я або з інших об`єктивних причин відповідач не може сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі,не встановлено. За таких обставин,доцільним в інтересах дитини для забезпечення їй матеріальної підтримки від батька є стягнення аліментів у визначеному позивачкою розмірі. Відповідно до ст.141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги.Розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у зв*язку з розглядом справи,встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказі,які подаються до закінчення судових дебатів або протягом п*яти днів після ухвалення рішення суду за умови,що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 768 гр.44 коп.з вимог про позбавлення батьківських прав,про що надана квитанція,який при задоволенні позову у повному обсязі суд стягує з відповідача на користь позивача. Доказів на підтвердження інших витрат при розгляді справи не доведено. З відповідача суд стягує на користь держави судовий збір з вимог про стягнення аліментів у розмірі 768 гр.40 коп.,від попередньої сплати якого позивач звільненаю На підставі ст.ст.141,150,164,165,180-183,192 СК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved