Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Вказувала на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2003 р. по 2006 р., сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], 2004 р.н. Після розірвання шлюбу, за домовленістю сторін, дитина залишилась проживати з матір'ю, однак з того часу батько добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, в зв'язку з чим за рішенням суду з нього стягуються аліменти. На теперішній час дитина проживає з матір'ю, знаходиться на повному її утриманні. Разом з тим відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, життям дитини не цікавиться, вихованням не займається, сина не відвідує, матеріальної допомоги, в визначеному судом обсязі, на його утримання не надає. Посилаючись на вищевикладене позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO] Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним. При цьому посилався на те, що спілкуванню сина із батьком перешкоджає мати - позивачка по справі, з якою у відповідача склались неприязні стосунки. Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради в судовому засіданні підтримав Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, в інтересах дитини. Прокурор в судовому засіданні вважав даний позов передчасним та пропонував зобов'язати батька змінити своє ставлення до сина, з метою чого, провести профілактичну роботу з ним службою у справах дітей. [PERSON], опитаний у судовому засіданні, в присутності класного керівника [PERSON] - пояснив, що батька взагалі не пам'ятає, спілкуватись із ним не бажає, оскільки ображений ставленням батька до нього, про особисті відносини батька із матір'ю нічого не знає, мати при ньому негативно про батька не висловлювалась, не заважала його спілкуванню із батьком, але той не виявив такого бажання протягом багатьох років. Вислухавши пояснення сторін, представників, свідків - [PERSON], [PERSON], прокурора, опитавши дитину, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне. З 2003 р. по 2006 р. позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Згідно Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.12.2007 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] В подальшому між сторонами протягом тривалого часу продовжувався спір щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання сина [PERSON], 2004 р.н., оскільки батько в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю - [PERSON], яка займається його вихованням та утриманням. З наданих доказів та пояснень сторін, свідків вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON], ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітнього, не проявляє до нього турботи та уваги, не цікавиться справами дитини та станом його здоров'я. При цьому відповідач наполягає на тому, що із позивачкою у нього склались вкрай неприязні стосунки, вона перешкоджає спілкуванню його із дитиною та впливає на сина, формуючи його негативне ставлення до батька. Вказані доводи відповідача спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи та досліджені у судовому засіданні. Згідно Повідомлення Центрального відділу ГУ НП в Миколаївській області від 18.04.2016 р. вбачається, що за місцем проживання позивачки [PERSON] та її сина [PERSON] правоохоронними органами було проведено перевірку та встановлено, що відповідач [PERSON] до дитини не приходить, в будинку, де мешкають його колишня дружина та син - чоловіка ніколи не бачили. Відповідно до Довідки Миколаївської загальноосвітньої школи № 3 за час навчання [PERSON] у школі батько батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався. У відповідності до Повідомлення Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 від 24.03.2016 р. завжди під час захворювання [PERSON] за медичною допомогою зверталась тільки мати хлопчика, яка виконувала лікування дитини, також тільки мати забезпечувала догляд за дитиною при амбулаторному та стаціонарному лікуванні. Батько дитини до медичного закладу з приводу хвороб та лікування сина не звертався і перебігом хвороби не цікавився. Згідно Повідомлення Миколаївського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 11.04.2016 р. за вих. № 627 стосунки неповнолітнього [PERSON] з батьком носять негативний характер, між ними відсутній будь-який емоційний зв'язок, дитина відчуває образу на батька за те, що він не приймає участі в його житті. До органу опіки та піклування служби в справах дітей відповідач протягом 10 років не звертався. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. В зв'язку з вищевикладеним позивачка [PERSON] в березні 2016 року звернулась до Служби у справах дітей Миколаївської міської ради із заявою про надання висновку про позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка - [PERSON] відносно їхнього сина [PERSON]. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 24.05.2016 р. доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON], [INFO], оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від участі у вихованні та утриманні свого сина [PERSON], аліменти на його утримання він не сплачує, до дитини не приходить, життям сина, його фізичним та духовним розвитком не цікавиться. При цьому, [PERSON] категорично відмовся від розгляду питання на засіданні комісії, для прийняття компромісного рішення щодо виховання дитини, не зміг пояснити свою відсутність у житті сина. Як вбачається із роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, дослідивши надані докази в сукупності судом встановлено, що позивачка [PERSON] виховує сина [PERSON] самостійно, слідкує за станом його здоров'я, займається його фізичним та духовним розвитком одноосібно. Відповідач [PERSON] виявив стійке свідоме небажання приймати участь у вихованні свого сина [PERSON], особисто не заперечує, що навіть не бачив його протягом 10 років, хоча жодних перешкод для їх зустрічей не було. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] свої батьківські обов'язки щодо сина [PERSON] не виконує з часу розірвання шлюбу з матір'ю дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини належним чином не надає, не приймає участь у вихованні сина, його станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком не цікавиться без поважних причин (перешкод у спілкуванні з дитиною позивачка йому не чинить), та при цьому пояснює своє небажання приймати участь у вихованні та житті [PERSON] неприязними відносинами з його матір'ю та зайнятістю через виховання іншої дитини, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування [PERSON] своїми обов'язками, які свідчать про ухилення від виховання сина, і як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. При цьому судом враховано, що позбавлення батьківських прав - це виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Однак виходячи з тривалості періоду, протягом якого батько не приймав абсолютно ніякої участі в житті дитини, характеру відношення дитини до батька та відсутності будь-яких спроб з боку батька налагодити сімейні стосунки з сином, суд вважає, що жодні обставини не стимулюють [PERSON] до належного виконання ним своїх батьківських обов'язків. Також судом береться до уваги той факт, що через неналежну поведінку відповідача щодо сина, позивачка позбавлена можливості самостійно вирішувати питання з юридичного оформлення документів, у разі необхідності, стосовно лікування, зайняття спортом, оздоровлення дитини, в тому числі й за кордоном, отже захищати права дитини в повному обсязі.

Outcome: approved