Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

В березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ЗЛАТОБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачем вказано, що 01 квітня 2013 року між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та [PERSON] було укладено договір № 125/13/OVERПК про надання кредиту в формі овердрафту на картковий рахунок. Згідно п. 1.2.1 договору, відповідачу було надано кредит у формі овердрафту на поточні потреби з максимальним лімітом заборгованості у сумі 8000,00 грн., на строк до 31 березня 2014 року включно, зі сплатою 28% річних за користування овердрафтом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Однак [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 19 лютого 2016 року становить 20028 гривень 24 копійки, а саме: заборгованість за основним кредитом 8000 грн. 00 коп.; заборгованість за процентами 3331 грн. 82 коп., 3% від простроченої суми заборгованості 452 грн. 95 коп.; пеня 7243 грн. 47 коп.; штраф 1000 грн. 00 коп., що підтверджено розрахунком (а.с. 23-24). Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник Позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 2013 року між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та [PERSON] було укладено договір № 125/13/OVERПК про надання кредиту в формі овердрафту на картковий рахунок. Згідно п. 1.2.1 договору, відповідачу було надано кредит у формі овердрафту на поточні потреби з максимальним лімітом заборгованості у сумі 8000,00 грн., на строк до 31 березня 2014 року включно, зі сплатою 28% річних за користування овердрафтом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Однак [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 19 лютого 2016 року становить 20028 гривень 24 копійки, а саме: заборгованість за основним кредитом 8000 грн. 00 коп.; заборгованість за процентами 3331 грн. 82 коп., 3% від простроченої суми заборгованості 452 грн. 95 коп.; пеня 7243 грн. 47 коп.; штраф 1000 грн. 00 коп., що підтверджено розрахунком (а.с. 23-24). Відповідно до п. 3.3.2 Договору про надання кредиту в формі овердрафту, позичальник зобовязується сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому цим Договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов'язок Позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки тощо. Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того, ПАТ «ЗЛАТОБАНК», звертаючись до суду з позовною заявою до [PERSON] просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка включає в себе як пеню, так і штраф в сумі 1000,00 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахуванні пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно пункту 4.3 Договору, сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності при невиконанні/неналежному виконанні зобовязань за Договором, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 1000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15. Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» до [PERSON] про стягнення штрафу у розмірі 1000,00 грн. задоволенню не підлягають. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1378 гривень 00 копійок.

Outcome: partial