Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що відповідно до укладеного договору № 18/ЦРБ від 07.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000,00 грн. із терміном погашення не пізніше 06.11.2009 року. [PERSON] зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому в кредитному договорі, Графіком. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені договори поруки між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , та [PERSON] відповідно до яких поручителі та [PERSON] відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В зв`язку із невиконанням в строк кредитного договору позивач в 2009 році звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя за захистом своїх порушених прав. Відповідно до рішення Ленінського районного суду по справі № 2-4216/09, яке ухвалено 24 грудня 2009 року з [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] була стягнута заборгованість за кредитним договором № 18/ЦРБ, яка встановлена станом на 11.08.2009 рік та складалася з наступного: 29565,38 грн. - заборгованість за кредитом, 5681,29 грн. заборгованість за відсотками, 1550,02 грн. - пеня за порушення строків погашення за кредитом. Оскільки Ленінським районном судом м. Запоріжжя відповідно до рішення від 24.12.2009 року з відповідачів стягнута в солідарному порядку сума заборгованості за кредитним договором № 18/ЦРБ в сумі 36796,68 грн., то сума заборгованості станом на 14.11.2016 року складає 148431,18 грн. Позивач просить суд стягнути з Відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості розмірі 90000,00 грн. яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом, які розраховані відповідно до умов кредитного договору в розмірі 86875,85 грн. та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 3124,15 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, заперечення на відзив на позов не надав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, просив відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог в зв`язку із тим, що стягнення відсотків та пені, які розраховані відповідно до умов кредитного договору після закінчення ції кредитного договору законодавством не передбачено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду відзив на позов, просила відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог в зв`язку із тим, що стягнення відсотків та пені, які розраховані відповідно до умов кредитного договору після закінчення ції кредитного договору законодавством не передбачено. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи рекомендованою кореспонденцією наданий час для подання відзиву та заперечень. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Згідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно до ст.1055 ЦК Українидля кредитного договору обов`язкова письмова форма. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В ході судового розгляду було встановлено та підтверджено належними доказами, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що відповідно до укладеного договору № 18/ЦРБ від 07.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000,00 грн. із терміном погашення не пізніше 06.11.2009 року. [PERSON] зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому в кредитному договорі, Графіком. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені договори поруки між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , та [PERSON] відповідно до яких поручителі та [PERSON] відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В зв`язку із невиконанням в строк кредитного договору позивач в 2009 році звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя за захистом своїх порушених прав. Відповідно до рішення Ленінського районного суду по справі № 2-4216/09, яке ухвалено 24 грудня 2009 року з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] була стягнута заборгованість за кредитним договором № 18/ЦРБ, яка встановлена станом на 11.08.2009 рік та складалася з наступного: 29565,38 грн. - заборгованість за кредитом, 5681,29 грн. заборгованість за відсотками, 1 550,02 грн. - пеня за порушення строків погашення за кредитом. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору № 18/ЦРБ, строк кредитування сторони погодили до 06.11.2009 року, разом із цим, ухваленим 31 жовтня 2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя рішенням про стягнення всієї суми заборгованості, яка була нарахована станом на 11.08.2009 рік, позивачу були задоволені вимоги щодо всієї суми заборгованості. У такому разі положення абзацу 2 частини 1\~статті 1048 ЦК України, за яким проценти та пеня виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не можуть підлягати застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зазначила, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. У постанові від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла такого правового висновку, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Враховуючи викладене, нарахування позивачем відсотків у відповідності до умов кредитного договору та пені по договору є безпідставним тому, що строк кредитування за кредитним договором закінчився в 2009 році в зв`язку із ухваленням 24.12.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя рішення про стягнення всієї суми заборгованості, яка була нарахована станом на 11.08.2009 рік. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed