Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позивач зазначив, що 29.07.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 30.06.2020 року в нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 26368 грн. 20 коп., з них: 2298 грн. 14 коп. заборгованість за тілом кредиту, 22919 грн. 65 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1150 грн. 41 коп. заборгованість за пенею. Просить стягнути з відповідача 26368 грн. 20 коп. заборгованості за кредитом та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення карантину. Враховуючи, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, у відповідності до ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу у його відсутності в порядку заочного розгляду. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. Судом встановлено, що 29.07.2010 на підставі Анкети-зави про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, базова процентна ставка 2,5 відсотків в місяць з розрахунку 360 днів в рік. Згідно довідки про зміну умов кредитування відповідачу був встановлений кредитний ліміт: - 30.07.2010 року - 2000 грн., з 08.11.2010 року - 2400 грн., з 09.11.2010 року - 2500 грн., з 22.08.2011 року - 2300 грн., з 01.11.2019 року -0 грн. (а.с. 13). Для здійснення грошових операцій за кредитним договором банк видав відповідачу наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 30.07.2010, термін дії 02/13; № [NUMBER] , дата відкриття 03.11.2010, термін дії 09/14, № [NUMBER] , дата відкриття 04.04.2012, термін дії 12/15. Посилаючись на те, що Анкета-Заява, в сукупності з тарифами, а також умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 26368 грн. 20 коп. і складається із: - заборгованості за тілом кредиту - 2298 грн. 14 коп., - заборгованість за процентами за користування кредитом - 22919 грн. 65 коп., - заборгованість за пенею - 1150 грн. 41 коп. За умовами кредитного договору, що укладений між сторонами, відповідач мав сплачувати банку за користування кредитними коштами проценти у розмірі 30% в рік. Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість по процентам нарахована за період з 19.12.2010 року по 30.06.2020 року. Враховуючи, що строк дії кредитного договору (який відповідає строку дії картки) закінчився 30.12.2015 року і право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після визначеного договором строку кредитування (п. 54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12), заборгованість по процентах за користування кредитними коштами за період з 01.01.2016 року по 30.06.2020 року в сумі 17462 грн. 43 коп. задоволенню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами за період з 19.12.2010 року по 31.12.2015 року в сумі 5457 грн. 22 коп., суд виходить з наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] вносилися кошти на погашення заборгованості по кредиту і за період з 01.01.2016 року по 30.06.2020 року (після закінчення строку дії кредитного договору) внесено 2969 грн. 80 коп. За таких обставин, позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню частково, а саме з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість по відсотках в сумі 2487 грн. 42 коп. (5457 грн. 22 коп. - 2969 грн. 80 коп.). Крім того, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту та процентів за користування кредитом, стягнути заборгованість за простроченою пенею в сумі 1150 грн. 41 коп. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею в сумі 1150 грн. 41 коп. - відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді заяви-анкети не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів. Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 4785 грн. 56 коп. (заборгованість за тілом кредиту в сумі 2298 грн. 14 коп. + заборгованість за процентами 2487 грн. 42 коп.). При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 26368 грн. 20 коп. та задоволено на суму 4785 грн. 56 коп., тобто на 18,15 % (4785,56х100:26368,20). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 381 грн. 51 коп. (2102х18,15:100).

Outcome: partial