Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

В вересні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним виданий на ім'я [PERSON] державний акт на право власності № 011504 від 20 серпня 2012 року, на земельну ділянку площею 0,0920 га, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:07:157:0022, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року за № 48/25, визнати незаконним рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року за № 48/25, на підставі якого виданий державний акт на право власності № 011504 від 20 серпня 2012 року, на земельну ділянку площею 0,0920 га, за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON], скасувати реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0920 га, за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] здійснену в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» від 20.08.2012 року за № 121010001006139, та усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] з боку [PERSON], зобов'язавши його повернути [PERSON] 314 кв.м. захопленої ним земельної ділянки. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що йому на праві власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS]), на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2013 року. Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1132 кв.м. Позивач отримав вказане домоволодіння у спадщину від своєї бабусі [PERSON], що померла [INFO], якій воно належало на підставі договору забудови, виданого на підставі розпорядження виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 28 березня 1955 року. Дана обставина підтверджується зазначеним розпорядженням, актом відводу земельної ділянки від 27 серпня 1953 року, де зазначено, що бабусі позивача відведена земельна ділянка площею 0,12 га, випискою з протоколу загальних зборів від 27.08.1953 року про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га, планом домоволодіння від 09 вересня 1953 року, де площа земельної ділянки також дорівнює 0,12 га, технічними паспортами КП «ДМБТІ» від 13.01.1986 року та від 26.04.2002 року, де площа земельної ділянки дорівнювала 1132 кв.м. Впродовж з 1953 року по теперішній час за земельну ділянку, на якій розташоване зазначене вище домоволодіння сплачувався земельний податок за площу, що дорівнювала 1132 кв.м. Дана обставина підтверджується квитанціями про сплату земельного податку та довідкою з податкової інспекції від 25.07.2013 року. Отримавши у спадщину домоволодіння позивач звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, де отримав Витяг з реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.04.2013 року. 21 травня 2013 року позивачем отримано технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS], де площа земельної ділянки під домоволодінням дорівнює 818 кв.м. замість 1132 кв.м. Дана обставина підтверджує той факт, що у зв'язку з захватом частини земельної ділянки відповідачем [PERSON] земельна ділянка виділена у користування домоволодіння [ADDRESS] зменшилась на 314 кв.м. У другій половині 2012 року відповідач [PERSON], домоволодіння якого межує з належним позивачу домоволодінням, без належного на то дозволу з боку позивача почав користуватися городом земельної ділянки переданої у користування ще бабусі позивача [PERSON], а в подальшому встановив паркан, захвативши земельну ділянку площею більш ніж 300 кв.м. На претензії позивача стосовно того, чому він самовільно захопив його город, відповідач пояснив, що він не тільки захопив його частину земельної ділянки, а й ще приватизував її без згоди позивача. У зв'язку з вищевказаним, позивач звернувся до Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про прийняття мір до [PERSON], що самоуправно зайняв його земельну ділянку. 12 вересня 2012 року позивачем отримано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, де зазначається, що дані правовідносини мають цивільно-правовий характер. Тоді, позивач звернувся до Прокуратури Красногвардійського району м. Дніпропетровська та до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради з заявою про правомірність дій відповідача [PERSON] За результатами розгляду його звернення, 19 жовтня 2012 року робочою групою з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Красногвардійського району м. Дніпропетровська складено Акт № 52-12, де зазначається, що власником домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON] використовується в дещо більших розмірах за рахунок земельної ділянки [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку належного позивачу домоволодіння, в його діях є наслідки, передбачені ст. 211 Земельного Кодексу України та ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Після даних обставин позивачу стало відомо про наявність у [PERSON]: Державного акту на право власності на земельну ділянку № 011504 від 20 серпня 2012 року, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року за № 48/25. Дана земельна ділянка має площу 0,0920 га за адресою: [ADDRESS]. Кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:07:157:0022. Дізнавшись про такі обставини позивач звернувся до управління земельних ресурсів Дніпропетровської міської ради за роз'ясненнями стосовно того, яким чином відповідач [PERSON] міг приватизувати земельну ділянку, не узгоджуючи з позивачем меж. На що Управління держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області надало відповідь, де зазначається, що приватизація земельної ділянки, що належить відповідачу, здійснена без погодження меж з користувачем земельної ділянки за [ADDRESS], тобто із позивачем. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини викладені в позовній заяві. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила відмовити в задоволенні його вимог в повному обсязі. При цьому, вказала, що позивач помилково вказує, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], належить йому на праві власності набутим в наслідок прийняття ним спадщини після померлої [INFO] бабусі [PERSON]. Так, [PERSON] не мала право власності на земельну ділянку, оскільки за життя не отримала Державний акт на спірну землю. Дніпропетровська міська рада також не порушувала жодних прав позивача. В даному випадку відсутній спір про право, оскільки позивач не мав жодних прав на земельну ділянку. Рішення про передачу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], громадянину [PERSON], було прийнято на законних засадах та не було оскаржене у встановленому порядку. Межі спірних земельних ділянок не були встановлені в натурі, а документи на які посилається позивач не посвідчують ані його право власності ані його право користування зазначеною земельною ділянкою. Позивач не є належним землекористувачем. Так, [PERSON] отримав право власності на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] (стара адреса [ADDRESS]), на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2013 року. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Тобто, з набуттям права власності позивача на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], він отримав лише право користування на земельну ділянку в обсязі необхідним для обслуговування житлового будинку, без зміни її цільового використання. Враховуюче викладене у позивача відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник Управління держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Раніше надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що на теперішній час у Держземагенства України та його територіальних органів відсутні повноваження, щодо реєстрації та скасування прав на земельні ділянки. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та заслухавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2013 року, яке набрало чинності 15 січня 2013 року (а.с.22-24), а [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу домоволодіння від 12.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 634 (а.с.84), що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.07.2010 року за № 26573891 (а.с.86). Адреси вищевказаних домоволодінь були змінені рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.11.2006 року за № 4245 «Про визначення початку та кінця [ADDRESS] та упорядкування адресації забудови», старими адресами вищевказаних домоволодінь були: [ADDRESS] (нова адреса [ADDRESS]) та [ADDRESS] (нова адреса [ADDRESS]) (а.с.150). Таким чином, вищевказані особи є сусідами та суміжними землекористувачами. На теперішній час, між власником домоволодіння [ADDRESS] та власником домоволодіння [ADDRESS] виник спір з приводу користування та розміру належної кожному з них земельних ділянок. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, а тому доказуванню ці обставини не підлягають у відповідності з ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. [PERSON] набув права власності на домоволодіння [ADDRESS] в наслідок спадкування після смерті своєї бабусі [PERSON], померлої [INFO]. Вищевказаний факт встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2013 року, яке набрало чинності 15 січня 2013 року (а.с.22-24) і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України цей факт доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Разом з тим, згідно з ч. ч. 1-2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Так, згідно акту обласного інвентаризаційного бюро від 20.12.1985 року спадкодавцю [PERSON], яка померла [INFO], належало домоволодіння [ADDRESS] (нова адреса [ADDRESS]), яке розташоване на садибі площею 1132 кв.м. (а.с.33,129). Згідно технічного паспорту на вищевказане домоволодіння, інвентаризаційна справа № 13114, виготовленого станом на 26.04.2002 року, домоволодіння [ADDRESS] (нова адреса [ADDRESS]), розташоване на земельній ділянці площею 1132 кв.м. (а.с.36-39). Згідно плану садибної ділянки за адресою: [ADDRESS] - площа вказаної садибної ділянки (по угіддях) складає 1132 кв.м. (а.с.43-44). Крім того, факт того, що домоволодіння [ADDRESS], яке належало [PERSON], померлій [INFO], і яке успадкував позивач після її смерті, розташоване на земельній ділянці площею 1132 кв.м. встановлено рішенням, що набрало законної сили, а саме рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2013 року, яке набрало чинності 15 січня 2013 року. Також, в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача та відповідача, і яка вказала, що проживає по [ADDRESS] майже все життя та сказала, що земельну ділянку позивача отримувала його бабуся в колгоспі та користувалася все життя нею (земельною ділянкою) до смерті. Таким чином, суд вважає, що до позивача [PERSON] при спадкуванні вищевказаного домоволодіння після смерті [PERSON], померлої [INFO], перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вказане домоволодіння розміщено, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, тобто в розмірі 1132 кв.м. (площа земельної ділянки) При оформленні позивачем спадкових прав на домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій воно розташоване, було встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року за № 48/25 «Про передачу у власність та оренду земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську» [PERSON] було передану у власність земельну ділянку загальною площею 0,0920 га (а.с.107). На підставі вищевказаного рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року за № 48/25, відповідачу був виданий державний акт на право власності № 011504 від 20 серпня 2012 року, на земельну ділянку площею 0,0920 га, за адресою: [ADDRESS] (а.с.27,113). Згідно Акту № 52-12 робочої групи з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 17.10.2012 року зазначено, що власником домоволодіння [ADDRESS] - [PERSON] було приватизовано частину земельної ділянки близько 300 кв.м., що відноситься до домоволодіння [ADDRESS]. Також, даним актом зазначено, що в діях [PERSON] є наслідки, передбачені ст. 211 Земельного Кодексу України та ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.8). Розгляд і затвердження землевпорядної документації проводиться в порядку передбаченому положеннями ст. 186 ЗК України. Відповідно до ч. 5 ст. 158 ЗК України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Так, технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка була зареєстрована в Управлінні Держземаганства у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області та в Державному фонді документації із землеустрою, була виконана Товариством з обмеженою відповідальністю «Квартал» (а.с.65-107). План встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування та встановлення меж в натурі виконала ФОП [PERSON] При цьому, згідно із ст. 198 ЗК України, при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт (кадастрові зйомки), виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376. Пунктом 2.8 вищевказаної Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцем знаходження земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Разом з тим, як вбачається з: акту № 78/0214-КВ про встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.05.2011 року та Плану встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування - суміжні до належної відповідачу земельної ділянки землекористувачі присутніми не були, підписи свої не ставили на вказаних документах та повідомлені належним чином про проведення вказаних дій не були (а.с.74,76). Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 155 ЗК України, згідно якої, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним визнати незаконним рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року за № 48/25, на підставі якого виданий державний акт на право власності № 011504 від 20 серпня 2012 року, на земельну ділянку площею 0,0920 га, за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] та визнати недійсним виданий на ім'я [PERSON] державний акт на право власності № 011504 від 20 серпня 2012 року, на земельну ділянку площею 0,0920 га, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:07:157:0022, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року за № 48/25. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За таких обставин, з урахуванням того, що виданий на ім'я [PERSON] державний акт на право власності № 011504 від 20 серпня 2012 року, на земельну ділянку площею 0,0920 га, кадастровий номер земельної ділянки - 1210100000:07:157:0022, визнаний недійсним, суд вважає необхідним скасувати реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0920 га, за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] здійснену в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» від 20.08.2012 року за № 121010001006139, та усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] з боку [PERSON], зобов'язавши його повернути [PERSON] 314 кв.м. захопленої ним земельної ділянки. На підставі викладеного та

Outcome: approved