Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту в сумі 14371,90 грн., а також судових витрат. Позовна заява вмотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.08.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] 01.02.2016 року банк направив до Бердянської державної нотаріальної контори претензію кредитора, яка була долучена до матеріалів спадкової справи. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] заборгованість за кредитним договором становить 14371,90 грн., яка складається з: 11957,11 - заборгованість за кредитом, 2414,79 - заборгованість за процентами за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] , повідомлена за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.08.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанке» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.08.2014 року серії [NUMBER] . На момент його смерті, за кредитним договором існувала заборгованість за кредитом та процентами, нарахованими та несплаченими до дня смерті позичальника у розмірі 14371,90 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 11957,11 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 2414,79 грн. Дізнавшись про смерть позичальника, 01.02.2016 року позивач направив на адресу Бердянської державної нотаріальної контори претензію кредитора, на підставі якої була заведена спадкова справа. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.09.2017 року, залишеному без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Постановою Верховного Суду від 08.08.2018 року рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.09.2017 року та постанова апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2017 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Згідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 2 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Із матеріалів спадкової справи №69/2016, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що після смерті останнього до Бердянської державної нотаріальної контори із претензією кредитора звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк», спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або про відмову від неї до нотаріальної контори не звертались. На виконання постанови Верховного Суду від 02.07.2018 року та за клопотанням позивача, судом було витребувано інформацію про зареєстроване за [PERSON] нерухоме та рухоме майно. Згідно інформації Міжрайонного управління у Бердянському районі та м. Бердянську Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 15.05.2019 року №0-8-0172-1038/116-19 відсутні дані щодо отримання та реєстрації земельних ділянок на території м. Бердянська та Бердянського району за [PERSON] . У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №174395807 від 19.07.2019 року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 19.03.2010 року. Відсутність зареєстрованих за [PERSON] транспортних засобів підтверджується інформацією Територіального сервісного центру №2344 Регіонального сервісного центру Запорізької області МВС України від 16.05.2019 року №31/8/2344-256. Таким чином суду не надано доказів про наявність спадкового майна, а тому з огляду на положення ч.1 ст. 1282 ЦК України, позов задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed