Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 29 грудня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір (без номеру), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього станом на 13 квітня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 36000.27 гривень, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Заочним рішенням суду від 06 липня 2021 року позов Банку було задоволено частково (а. с. 186-187). Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 14 годину 15 хвилин 09 листопада 2021 року (а. с. 213-214). За клопотанням відповідача судове засідання 09 листопада 2021 року відкладено на 14 годину 15 хвилин 02 грудня 2021 року (а. с. 233). У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 234 на звороті), до позовної заяви додав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності (а. с. 82). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом надіслання на зазначену ним у заявах (а. с. 191, 200, 229) адресу електронної пошти для листування (а. с. 234 на звороті). Про зміну адреси електронної пошти відповідно до вимог частини другої статті 131 ЦПК України та про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та клопотань не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Судом встановлено, що 29 грудня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір (без номеру) шляхом підписання заяви (а. с. 7), у якій встановлено кредитний ліміт у сумі 100 гривень та визначено базову відсоткову ставку за кредитним лімітом в розмірі 2.5% на місяць. До заяви додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 29 грудня 2008 року (а. с. 10), Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку. На виконання умов договору відповідачу було видано картки, термін дії останньої встановлено до листопада 2022 року (а. с. 8). На картку відповідача 29 грудня 2008 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 100 гривень, який неодноразово змінювався та 14 березня 2019 року був встановлений у максимальному розмірі 19000 гривень. 6 серпня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0 гривень (а. с. 9). Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по належних відповідачу карткових рахунках (а. с. 31-65). Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Зі змісту заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 29 грудня 2008 року, які підписані відповідачем, видно, що сторони узгодили, що щомісячна базова ставка на користування кредитними коштами становить 2.5 %, порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами до 25 числа місяця. (а. с. 10). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 13 квітня 2021 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 36000.27 гривень, яка згідно з наданим Банком розрахунком складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 30911.07 гривень та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 5089.20 гривень (а. с. 11-30). За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача [PERSON] і виписки по рахунку видно, що відповідачу 14 березня 2019 року було встановлено на картку кредитний ліміт у максимальному розмірі 19000 гривень, який 6 серпня 2020 року зменшено до 0 гривень (а. с. 9, 31-65). З огляду на вказане, не можна погодитися із розміром простроченого тіла кредиту, який позивач просив стягнути з відповідача, - 30911.07 гривень, оскільки він значно перевищує розмір основного тіла кредиту - розмір максимально встановленого позивачем кредитного ліміту. Більше того, відповідно до виписки по рахунку відповідач фактично і використовував кредитні кошти у межах визначеного Банком ліміту, а сума понад встановлений кредитний ліміт сформована Банком за рахунок автоматичного списання коштів на погашення процентів за використання кредитного ліміту, комісії в односторонньому порядку за відсутності для цього правових підстав, оскільки в підписаній відповідачем заяві та довідці від 29 грудня 2008 року відсутні умови про право Банку здійснювати договірне списання коштів без додаткових розпоряджень відповідача для погашення грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору, а Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, на які посилався позивач у позовній заяві, не містять підпису відповідача, у зв`язку з чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 грудня 2008 року шляхом підписання заяви. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Виходячи з того, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані Банком на кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами договору, але не повернув їх, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, що ним фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто у розмірі 19000 гривень, є підставними і підлягають до задоволення. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. Враховуючи, що сторони по справі обумовили у письмовому вигляді умови сплати відсотків за користування кредитними коштами, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення на його користь з відповідача прострочених відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5089.20 гривень. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що заяву про перегляд заочного рішення від 06 липня 2021 року у цій справі відповідач обґрунтовував тим, що було порушено його право на справедливий судовий розгляд, подання відзиву та брати участь у судовому засіданні (а. с. 200). Проте, після скасування заочного рішення, достовірно знаючи про судовий розгляд цієї справи, відповідач не скористався ні правом на подання відзиву на позов, ні правом брати участь у судовому засіданні, хоча й мав для цього об`єктивну можливість після отримання 05 жовтня 2021 року ухвали суду про скасування заочного рішення на зазначену ним адресу електронної пошти для листування (а. с. 215 на звороті). У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (66.91 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1518.86 гривень (2270 гривень * 66.91 % / 100% = 1518.86 гривень). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 612, 629, 1054 ЦК України та

Outcome: partial