Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (по тексту - АТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 21.05.2010 року в загальній сумі, що складає 30602, 22 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 21.05.2010 року виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 26.10.2020 року його заборгованість перед банком становить 30602 грн. 22 коп., яку в добровільному порядку не сплатив, та, яка включає заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 21142, 35грн. та заборгованість за простроченими відсотками в сумі 9459, 87 грн. Вказує і на ту обставину, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву від 21.05.2010 року, згідно якої отримв кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 13000, 00 грн. Як вважає позивач, оскільки відповідач своїм підписом у анкеті-заяві підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг, то у зв`язку з невиконанням ним свого обов`язку щодо своєчасної та повної оплати коштів є законні підстави стягнути заборгованість у заявленому вище розмірі. У частині встановлення та зміни кредитного ліміту позивач вказує, що слід керуватися п.п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. 17.05.2021 року судом отримано відзив відповідача на позовну заяву (вх. №4382 від 17.05.2021 року), згідно якого заявлені позовні вимоги визнав частково. Так, [PERSON] просив врахувати, що визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 21142, 35 грн. та вважає наявними підстави для зменшення заборгованості за простроченими відсотками з 9459, 87 грн. до 2838, 00 грн. Як вважає відповідач, суд має врахувати його матеріальне становище та стан здоров`я, оскільки в період кредитного зобов`язання перебував на стаціонарному лікуванні та являється інвалідом другої групи. Натомість позивач надав для суду відповідь на відзив на позовну заяву від 28.05.2021 року, яку отримано 07.06.2021 року, де акцентував увагу, що не погоджується з аргументами відповідача, вважаючи їх такими, що суперечать дійсним обставинам справи. За покликанням позивача, посилання відповідача на важкий матеріальний стан не можуть бути підставою для відмови у позові, більше того вони є нічим не підтвердженими. Просив врахувати приписи статей 13, 81 ЦПК України та ст. 526 ЦК України та задовольнити позовні вимоги повністю. У своєму запереченні від 10.06.2021 року відповідач з посиланням на обставини, викладенні у поданому ним відзиві просив врахувати подані виписні епікризи та задовольнити позов частково в розмірі заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 21142, 35 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 2838, 00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності свого представника. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, з урахуванням обставин та підстав, викладених у поданих суду відзиві та запереченні. Відповідач акцентував увагу на свій скрутний матеріальний стан, що пов`язаний зі станом його здоров`я та постійним лікуванням, вважаючи, що частина заборгованості по кредитному договору за простроченими відсотками може бути списана судом, шляхом її зменшення до 2838, 00 грн. Заслухавши в судовому засіданні доводи відповідача та його представника, дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд проходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21.05.2010 року позивач надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «Приватбанк» на підставі вказаного договору відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Відповідно до довідок АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що банком відповідачу було видано на підставі підписаного кредитного договору б/н від 21.05.2010 року дві кредитні картки та встановлено розмір кредитного ліміту, який з 4000, 00 грн. покроково збільшувався до 13000, 00 грн., а потім зменшений до 10460, 00 грн.; станом на 13.05.2019 року - 0, 00 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, сторонами кредитного договору були погоджені процентні ставки, умови нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір та порядок нарахування штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, а також комісія. Відповідач зазначену обставину не заперечував. Згідно наданих позивачем розрахунів вбачається, що станом на 26.10.2020 року [PERSON] перед останнім має заборгованість за договором №б/н від 21.05.2010 року в загальному розмірі, що складає 30602, 22 грн., що включає, в тому числі: -заборгованість за тілом кредиту в сумі 21142, 35 грн., в тому числі: 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 21142, 35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; -заборгованість за простроченими відсотками в сумі 9459, 87 грн.; -пеня - 0, 00 грн. Необхідно зазначити, що судом з метою встановлення обставин нарахування та погашення складових заборгованості відповідача враховано виписки по особовому рахунку [PERSON] , дані яких по своїй суті не суперечать самому розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.05.2010 року. Відповідач також не оспорював нарахованих позивачем сум заборгованості за вказаним кредитним договором. Разом з тим, не ставлячи під сумнів право позивача, як кредитора на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог щодо стягнення 30602, 22 грн., яка складається зі складових заборгованості, що вказані вище, суд виходить з наступного. Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вказує, що відповідачем не ставиться під сумнів заявлена позивачем сума заборгованості за кредитним договором б/н від 21.05.2010 року, а тільки наявна вимога про зменшення розміру заборгованості за простроченими відсотками до суми, що складає 2838, 00 грн. Разом з цим, ретельно вивчивши надані [PERSON] в обгрунтування такої вимоги докази, зокрема, довідку про доходи №3777 4272 0769 0711 від 06.05.2021 року, пенсійне посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0061944 від 11.07.2019 року, серія 12 ААВ №443900 від 08.09.2021 року, свідоцтво про хворобу №116 від 31.05.2016 року, виписні епікризи від 23.08.2018 року, від 07.05.2019 року, від 04.10.2019 року, від 26.12.2019 року, суд не вбачає підстав для зменшення відповідачу розміру заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором б/н від 21.05.2010 року. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд констатує, що позивачем не ставляться позовні вимоги щодо стягнення неустойки, в свою чергу за рішенням суду можливе тільки зменшення штрафних санкцій, якими не являються прострочені відсотки за кредитним договором б/н від 21.05.2010 року. Необхідно наголосити, що зменшення розміру заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором б/н від 21.05.2010 року, не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначає ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо погашення кредитної заборгованості виниклої станом на 26.10.2020 року, що не заперечується і самим відповідачем. Тим самим, оскільки позичальником не виконані зобов`язання щодо повернення кредиту, з нього на користь позивача підлягають стягненню як фактично отримані та використані надані грошові кошти, так і прострочені відсотки. Отже, пред`явлений позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 21.05.2010 року в розмірі 30602 (тридцять тисяч шістсот дві) гривні 22 копійки. Крім того, зважаючи, що відповідач в силу приписів п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, так як є особою з інвалідністю II групи, суд в порядку ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України вбачає підстави, щоб компенсувати позивачу за рахунок держави сплачений ним судовий збір згідно платіжного доручення №PROM0B7RER від 10.11.2020 року в розмірі 2102, 00 грн. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved