Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

В апеляційній скарзі опікун [PERSON] в інтересах [PERSON] просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог, виходячи з наступного. Рішенням Заводського райсуду м.Дніпродзержинськ від 30.07.2010. було розглянуто вказаний вище спір з відмовою позивачам у позові. 06.03.2012. [PERSON] подав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Частина 2 ст.365 ЦПКУ передбачає розгляд такої заяви, в результаті якого суд може скасувати судове рішення і прийняти нове або залишити заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Між тим, Ухвалою від 09.04.2012. суд, задовольнивши заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та скасувавши рішення, призначив розгляд справи на іншу дату в іншому судовому засіданні. Новим рішенням від 23.06.2016. залишив позовні вимоги без задоволення. Виходячи з того, що Ухвала від 09.04.2012 не оскаржувалась, а рішення від 30.07.2010. вже було скасоване та після цього ухвалене нове рішення, апеляційний суд переглядає законність останнього в рамках заявлених позовних вимог. Матеріалами справи встановлено, що власницею квартири [ADDRESS] була [PERSON], крім неї у квартирі постійно проживають та зареєстровані - дочка [PERSON] і два онука- [PERSON], [PERSON]. Останній є інвалідом, а на час розгляду справи в апеляційній інстанції - є недієздатним, таким, що потребує постійного стороннього догляду. Із пояснень сторони позивачів, свідків, в тому числі, [PERSON], встановлено, що, бажаючи допомогти внуку [PERSON] у отриманні кредитних коштів у сумі 10 000долл.США, які погодився надати власник ломбарду [PERSON], бабуся [PERSON] вирішила закласти квартиру під отримання вказаної позики, для чого, з врахуванням похилого віку, видала довіреність на ім.*я дочки [PERSON] з правом вчиняти правочини щодо розпорядження квартирою. Однак надати грошову суму [PERSON] погодився лише через укладення його друзями [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири на період строку повернення грошової суми [PERSON]. 03 жовтня 2008 року між [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах матері [PERSON], та [PERSON], укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] від імені [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Вказана в договорі ціна квартири складає 10 000грн. На час укладання вказаного договору нотаріусу було надано довідку про склад сім'ї, де зазначалось, що в квартирі станом на 30.09.2008 року зареєстровано три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в той час, як зареєстрованих разом з [PERSON] було четверо осіб. По факту виготовлення довідки про склад сім*ї позивачів, що містить неправдиві відомості, за заявою [PERSON] було винесено Постанову про порушення кримінальної справи (а.с.165 т.1). Заявляючи вимоги про визнання договору недійсним з підстав його фіктивності, позивачі [PERSON] стверджували, що він укладений без наміру на створення наслідків, передбачених договором купівлі-продажу, в підтвердження чого пояснили, що вони фактично уклали договір позики з [PERSON], і в забезпечення його виконання оформили договір купівлі-продажу як договір застави. Відмовляючи у позовних вимогах, райсуд вважав їх недоведеними, оскільки виданою власницею квартири довіреністю та самим договором, яким визначено добровільність дій сторін, підтверджується її намір на продаж квартири. З висновками суду не можна погодитись, оскільки вони протирічать дійсно встановленим обставинам справи та вимогам закону. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 234, ЦК України- фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Твердження позивачів про те, що в зв*язку з потребою у грошовій сумі- 10 000долл.- [PERSON] запропонували звернутись до колишнього працівника банку [PERSON], який погодився дати позику за сплату відсотків, за що позивачі надавали спірну квартиру у заставу на час повернення [PERSON] коштів, - підтверджуються поясненнями допитаного райсудом [PERSON], який підтвердив прохання [PERSON] про надання у борг вказаної суми зі сплатою відсотків та з наданням спірної квартири саме у заставу на вказаний період, погодився надати таку грошову суму, однак за рахунок оформлення його знайомими [PERSON] договору купівлі-продажу квартири позивачів, на що останні не погоджувались, пояснюючи, що іншого житла не мають, крім того, [PERSON] підтвердив отримання ним від [PERSON] відсотків за послугу. Сама [PERSON] стверджувала, що із [PERSON] через [PERSON] вона укладала договір позики і вперше побачила та познайомилася з останньою лише 03.10.2008 року (день укладення договору), що не знаходиться у відповідності до обставин, які б відбувалися у разі дійсного наміру продажу квартири. Вказаний факт не заперечувався як відповідачкою, так і позивачем [PERSON] та свідком [PERSON] Крім того, про те , що позивачі не мали наміру вчиняти реальний продаж квартири, свідчать і ті обставини, що іншого житла та грошей на його придбання вони не мали, навпаки, встановлено, що мали потребу у грошах, а за спірним договором продажна ціна квартири- 10 000грн., за яку придбати іншу квартиру неможливо, сім*я складається із бабусі, 1929р.н.- пенсіонерки, дочки, яка згідно медичних документів, наявних у справі, з 2006р перебуває на обліку комунального закладу «Дніпропетровська міська лікарня» у лікаря-психіатра з діагнозом: посттравматичний стресовий розлад., перебувала на лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії із суіцидальними спробами в періоди: з 01.03 по 09.03.2006; з 30.07. по 02.08.2010.; з 20.11. по 24.11.2011.; внуків, один з яких- Станіслав був інвалідом 3гр., потім другої групи, а рішенням Заводського райсуду від 04.09.2012. (а.с.225-226 т.1) визнаний недієздатним, потребує постійного стороннього догляду, його опікуном, згідно наданих доказів, призначений брат [PERSON], між тим, укладенням договору купівлі-продажу з врахуванням довідки про склад сім*ї, де [PERSON] як зареєстрований у квартирі не значився,- були порушені права інваліда. Наведені обставини та факти дають підстави вважати, що доводи позивачів щодо фіктивності вчиненого правочину, а саме, як такого, що вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, - є доведеними, що є підставою для визнання спірного договору недійсним на підставі ст. 234 ЦК України. Районний суд залишив встановлені факти без належного врахування та зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи та наявним доказам, а тому невірно застосував матеріальний закон, в зв*язку з чим на підставі ст.309 ч.1 пп.1, 3, 4 ЦПК рішення повністю підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог в частині недійсності договору. Що стосується вимог про зняття з реєстрації у спірній квартирі [PERSON] та [PERSON], - такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, заявленими без зазначення в позовній заяві органу, на який покладається такий обов*язок.

Outcome: partial