Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2013 року у розмірі 25240 грн. 68 коп. та судові витрати у сумі 2102 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що \~відповідач з метою отримання банківських послуг підписав\~заяву від 08 жовтня 2013 року, йому було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та надано кредитну картку. Відповідач зобов`язувався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу від суми заборгованості та який встановлений договором. Разом з тим, відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором та не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] був повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судової повістки, яку отримав особисто, а також шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору [PERSON] 08 жовтня 2013 року було відкрито картковий рахунок [NUMBER] та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300 грн. 07 жовтня 2016 року кредитний ліміт досяг суми 5000 грн., що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач 08 жовтня 2013 року отримав кредитну картку [NUMBER] терміном дії до серпня 2017 року, 13 січня 2016 року картку [NUMBER] терміном дії до травня 2018 року та 06 червня 2018 року картку [NUMBER] терміном до квітня 2022 року, що вбачається з довідки про їх отримання. Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що відповідач порушуючи зобов`язання за кредитним договором має заборгованість, що станом на 09 січня 2020 року становить 25240 грн. 68 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 15865 грн. 51 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 3686 грн. 61 коп., нарахована пеня 4010 грн. 43 коп., а також штрафи фіксована частина 500 грн. 00 коп., процента складова 1178 грн. 13 коп. Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно до вимог статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, а саме заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пеню та штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті: www:privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору (п. 2.1.1.12.3, п. 1.1.1.60, п. 2.1.1.5.7, п. 2.1.1.3.3, п. 2.1.1.12.7.2, п. 2.1.1.12.9, п. 2.1.1.12.7.1.1, й в тому числі п. 2.1.1.2.10 Умов та правил надання банківських послуг в редакції Умов, що діяли з 01 вересня 2014 року, п. 2.1.1.3.1 в редакції від 01 вересня 2015 року, п. 2.1.1.2.12 в редакції від 01 квітня 2019 року). На підтвердження позовних вимог позивач надав витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг» , в яких, в тому числі визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Суд вважає за необхідним зазначити, що матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що саме з наданими витягами з Тарифів та Умов та правил ознайомлювався і погоджувався відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підпису відповідача зазначені Тарифи, Умови та правила не містять. Також як й відсутні підтвердження того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначених розмірах і порядках нарахування, а також штрафів та пені. Таким чином, суду не надано належних доказів на підтвердження діючих на час отримання відповідачем картки Тарифів із визначенням конкретних значень щодо процентної ставки, пені, штрафів, також, як й ненаданні діючі на час отримання відповідачем картки Умов та правил надання банківських послуг. З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній постанові по справі № 342/180/17 суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за користування кредитними коштами у нарахованому розмірі, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www/privatbank.ua/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, пенею та штрафів, які просить стягнути позивач. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), як і жодних відомостей щодо розміру та умов кредитування. Крім того, з розрахунку заборгованості слідує, що банк нарахував відсотки на прострочений кредит згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України з розрахунку 84 % річних. Вказане нарахування позивач обґрунтовує тим, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 квітня 2019 року (тобто після підписання позивачем заяви) згідно п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг сторони дійшли згоди про те, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84 % - для картки «Універсальна Голд». Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач був ознайомлений та погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг в редакції, що почала діяти з 01 квітня 2019 року та розміщена на сайті: https://privatbank.ua/terms, зокрема що стосуються порядку та розміру нарахування процентів за прострочений кредит згідно\~ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору передбачена п. 1.1.3.2.4 договору, із яким відповідач не був ознайомлений, виходячи з позиції, викладеної вище, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~у розмірі 84 %. Крім того, як зазначалось вище, анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 08 жовтня 2013 року не містить строку повернення кредиту (користування ним), у зв`язку із чим, в силу вимог частини другої\~статті 530 ЦК України\~обов`язок виконання зобов`язання виник лише з часу пред`явлення кредитором вимоги, а саме з часу звернення Банку з позовом про стягнення боргу. Будь-яких доказів пред`явлення Банком вимоги до відповідача про повернення суми боргу з дати, з якої нараховуються банком проценти на підставі\~ст.\~625\~ЦК України в матеріалах справи відсутні. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно\~ст. 625 ЦК України, як таких, що передбачені договором, задоволенню не підлягають. Більш того, слід зазначити, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання - прострочення виконання грошового зобов`язання. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, передбаченого Умовами та правилам, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. З огляду на вищевикладене, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені та штрафів необхідно відмовити. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку та до стягнення з позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту, що відповідно до розрахунку заборгованості становить 15865 грн. 51 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн. при ціні позову 25240 грн. 68 коп. Позовні вимоги позивача задоволені частково у розмірі 15865 грн. 51 коп., отже на 62,86 % З огляду на це, пропорційно розміру задоволених вимог, розмір судового збору, що підлягає до стягнення складає\~1321 грн. 32 коп. (62,86 % від 2102 грн.)

Outcome: partial