Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Барвінківська районна державна адміністрація Харківської області пред'явила у суді позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що мати дитини з сином не проживає, матеріально не допомагає, не цікавиться його станом здоров'я, самоусунулася від виховання сина. У судовому засіданні представник позивача та служби у справах дітей Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області позов підтримали. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, до суду не з?явилася. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може бути ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з п. 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ?я сторін та враховуючи обов?язок кожної сторони довести ті обставини, на які посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом забезпечено усім учасникам можливість для реалізації їх прав для надання та витребування доказів, усі вони долучені до справи і досліджені. При аналізі доказів суд керується положеннями ст. 60 ЦПК України про те, що обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони, і виходить лише із тих доказів, які надані ними під час розгляду справи. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв?язок наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до наступного. [PERSON] є матір?ю малолітнього [PERSON]. Відповідачка зареєстрована [ADDRESS]. Згідно довідки головного лікаря Харківської обласної дитячої клінічної лікарні № 1 від 05.08.2015 року № 105-юр, малолітній [PERSON] з 22.01.2015 року і по теперішній час перебуває у лікарні. Мати жодного разу дитину не відвідувала, спроб забрати дитину з медичного закладу не було (а.с. 5). Орган опіки та піклування Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області 06.08.2015 року на підставі висновку вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 3). Причиною спору стало невиконання відповідачкою батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ч. 1 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Відповідно до вимог ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Із матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина з народження перебуває в медичному закладі. Відповідно до ст. 164 СК України, підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків відносного своєї дитини, а тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав у відношенні її малолітньої дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 182, 184, 191, 258 СК України,

Outcome: approved