Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу посилаючись на те, що відповідач у нього позичив грошові кошти в сумі 74 985 грн. та зобов'язався повернути грошові кошти до 22 липня 2013 року. Про отримання грошових коштів відповідач написав розписку. 04 серпня 2013 року відповідач повернув грошові кошти в сумі 500 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Оскільки відповідач грошові кошти не повернув, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 74 485 грн. та сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 74 485 грн. та сплачений судовий збір в сумі 744 грн. 85 коп. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що грошових коштів у позивача він не брав. Його змусили підписати розписку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 10 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого останній взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 74 985 грн., що підтверджується копією розписки (а.с.5). Заперечуючи проти позову відповідач пояснив, що грошові кошти він не брав у позивача. Його змусили підписати розписку, а тому вважає, що ніяких грошових коштів він не повинен повертати позивачу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження свої заперечень відповідачем не надано жодного доказу, який би суд міг врахувати. Крім того, відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він не звертався до правоохоронних органів щодо примушення його підписати розписку. Та не надав суду доказів на підтвердження того, що він дійсно підписав розписку під тиском. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність або оперативне управління гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно отримав грошові кошти від позивача, але грошові кошти на сьогоднішній день повернув лише частково в сумі 500 грн., що підтверджується розпискою (а.с.6). Оскільки, відповідач в добровільному порядку та в повному обсязі не повернув грошові кошти в строк визначений договором позики, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 74 485 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в розмірі 744 грн. 86 коп. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved