Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

АТ «Укрсоцбанк» звернулось в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10-29/6715, відповідно до якого відповідач отримала кошти в сумі 230000 доларів США. Крім того, 24 квітня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в забезпечення основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідач умови кредитного договору не виконувала, а тому банк змушений був розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 22 січня 2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Проте, реалізувати зазначене майно неможливо, оскільки державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна відповідача та оголошення заборон на його відчуження. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк», що накладений постановою державного виконавця Солом`янського РВДВС у м. Києві ГТУЮ у м. Києві. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачем відзив на позовну заяву на підставі ст. 178 ЦПК України до суду поданий не був. Третя особа пояснень щодо позову в порядку ст. 181 ЦПК України до суду не подавала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10-29/6715, відповідно до якого відповідач отримала кошти в сумі 230000 доларів США (а.с. 4-11). 24 квітня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в забезпечення основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-15). З позову вбачається, що відповідач умови кредитного договору не виконувала, а тому банк змушений був розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 22 січня 2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 16-17). З листа головного державного виконавця Солом`янського РВДВС у м. Києві ГТУЮ у м. Києві (а.с. 46) вбачається, що на примусовою виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 41131374 щодо виконання виконавчого напису № 3159 від 01 листопада 2013 року про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 2263342 гривні 72 копійки. 10 грудня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 50-51). 12 вересня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с. 52-53). З листа головного державного виконавця Солом`янського РВДВС у м. Києві ГТУЮ у м. Києві вбачається, що матеріали виконавчого провадження № 41131374 знищені за закінченням терміну їх зберігання. Позивач посилається на те, що він як власник має право реалізувати належне йому майно. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша ст. 575 ЦК України). Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Так, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону. Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене. позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також 1921 гривня судового збору. Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved