Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Банк в особі представника Ляр Д.Ю., 06.01.2021 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 48 675 грн. 57 коп. боргу за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 02.09.2015. Позов обґрунтовує тим, що 02.09.2015 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву, згідно якої позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за таким належним чином не виконував, через що у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 26.10.2020 склала 48 675 грн. 57 коп. з яких: 39 221 грн. 40 коп. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. простроченим, 9 454 грн. 17 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою судді від 27.01.2021 провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Представник АТ КБ «ПриватБанк» Ляр Д.Ю. у клопотанні від 06.01.2021 просив про задоволення позову та розгляд справи за його відсутності (а.с. 83). Представник відповідача [PERSON] у письмових поясненнях від 19.04.2021 позов заперечила, при цьому заначила, що сума заборгованості заявлена Банком необгрунтована, оскільки [PERSON] витрачено коштів на загальну суму 269 321 грн. 52 коп. та внесено на погашення заборгованості 256 491 грн. 85 коп., а отже сума залишку заборгованості становить 12 829 грн. 67 коп., яку відповідач визнає, що жодних документів щодо сплати відсотків за користування кредитом позивач не підписував, інше. Просила позов задовольнити частково, у клопотанні від 27.07.2021 просила про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача (а.с. 201-208, 232) Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, 02.09.2015 [PERSON] підписав Анкету-заяву №б/н, згідно з якою виявив бажання на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту (а.с. 13). Із змісту Анкети-заяви №б/н від 02.09.2015 убачається, що позичальник згоден з умовами, Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщеними на сайті https://privatbank.ua/terms/. До кредитного договору Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 99-148). Із розрахунків заборгованості наданих позивачем убачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором про надання банківських послуг на 26.10.2020 становить 48 675 грн. 57 коп. з яких: 39 221 грн. 40 коп. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. простроченим, 9 454 грн. 17 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 91-96). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207, ст. 626, ст. 628, ч. 1 ст. 638 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як передбачено частиною другою ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із змісту Анкети-заяви позичальника від 02.09.2015 убачається, що така містить лише персональні дані відповідача та його підпис, у такій не зазначено процентної ставки, не вказано строку повернення кредиту (користування ним), не встановлено кредитного ліміту, не вказано інформації про вид кредитної картки «Універсальна», яку виявив бажання отримати відповідач, а також відсутні відомості про отримання такої картки (а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з копії Анкети-заяви від 02.09.2015 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. При цьому, у матеріалах справи відсутнітні докази того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо збільшення кредитного ліміту, сплати неустойки (пені, штрафів) та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 вказала, що «Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору», оскільки вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.09.2015) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.01.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Частиною першою, третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Таким чином відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Крім того, в обґрунтування вимог про стягнення із заборгованості за тілом кредиту АТ КБ «ПриватБанк» покликається на те, що прострочене тіло кредиту-це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Як убачається із змісту укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 02.09.2015 у вигляді Анкети-заяви, підписаної відповідачем [PERSON] , такий не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому. На підтвердження розміру заборгованості за договором б/н від 02.09.2015 позивачем надано суду два розрахунки, які охоплюють періоди з 02.09.2015 по 30.09.2019 та з 01.10.2019 по 26.10.2020 (а.с. 91-96). Однак, за змістом п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України 04 липня 2018 року за №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача [PERSON] за наданим йому кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру. Разом з цим, із розрахунків заборгованості та виписки по особовому рахунку, у яких міститься повна інформація про рух коштів, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх роподілення на погашення складових заборгованості вбачається, що відповідачем було витрачено коштів за отриманими картками на загальну суму 267 223 грн. 36 коп., а внесено на погашення заборгованості 228 001 грн. 96 коп., що внесені відповідачем грошові кошти, зараховувались Банком, крім погашення заборгованості за тілом кредита у розмірі 217 011 грн 60 коп., також на погашення простроченого тіла кредита - 7 880 грн. 38 коп., відсотків - 2 869 грн. 85 коп., прострочених відсотків - 90 грн. 13 коп., а також пені в розмірі 150 грн. 00 коп., про стягнення якої у позовній заяві не йдеться взагалі. Анкета-заява від 02.09.2015 не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків за несвоєчасну сплату кредиту, в т.ч. інших платежів, що свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті таких за користування кредитними коштами, а відтак суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19. Враховуючи вищенаведене, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, беручи до уваги заперечення сторони відповідача, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» і зокрема про стягнення з відповідача на користь позивача 39 221 грн. 40 коп. заборгованості за тілом кредита згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.09.2015. З огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 1 829 грн. 10 коп. судового збору.

Outcome: partial