Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] , відповідно до укладеного договору № б/н від 13.02.2012 року, отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. Зазначає, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30 вересня 2019 року, має заборгованість перед банком в розмірі 155 287,64 грн., з яких: 2 620,00 грн. - заборгованість за кредитом; 148 667,64 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Однак, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 126 793,75 грн., яка складається з 2 620,00 грн. - заборгованості за кредитом та 124\~173,75 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом з 13.02.2012 року по 30.05.2019 року, а також судові витрати у сумі 1 921,00 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 29.11.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. 19.02.2020 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] подали через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що 13.02.2012 року між [PERSON] та позивачем було укладено кредитний договір у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 13.02.2013 року. А тому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою про стягнення з нього заборгованості. Стверджує, що доказів про те, що строк пропущено з поважних причин позивачем не надано. На підставі вищевикладеного [PERSON] просить суд в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.02.2012 року відмовити у заявку з пропущенням строку позовної давності. 05.05.2020 року представником позивача АТ КБ «Приватбанк» - Ванжа Н.В. через канцелярію суду подано відповідь на відзив, у якій він зазначає, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Щодо строку дії договору та строку дії кредитної картки вказує, що необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного його виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Таким чином, стверджує, що кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Стосовно строку позовної заяви зазначає, що перевипущена картка діє до останнього дня 04.2015 року. Вони ж звернулися до суду з позовом до відповідача 24.10.2019 року, тобто стверджує, що до спливу позовної давності. Стверджує, що відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак, у прохальній частині позовної заяви зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 13.02.2012 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк». У заяві зазначено, що [PERSON] згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приват Банку. Таким чином, 13.02.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в Приват Банку. Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість [PERSON] перед банком за вказаним кредитним договором станом на 30 вересня 2019 року складає 155\~287,64 грн., з яких: 2 620,00 грн. - заборгованість за кредитом; 148 667,64 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Однак, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 126 793,75 грн., яка складається з 2 620,00 грн. - заборгованості за кредитом та 124 173,75 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом з 13.02.2012 року по 30.05.2019 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 126 793,75 грн., яка складається з 2 620,00 грн. - заборгованості за кредитом та 124 173,75 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом з 13.02.2012 року по 30.05.2019 року суд зазначає наступне. За змістом ст. ст.\~525\~та\~526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти). Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша\~статті 530 ЦК України). Частиною першою\~ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, представником відповідача та відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. \~258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.\~\~ Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1\~статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України\~за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 266 ЦК України\~передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової. Так, як вбачається з відповіді на відзив представника позивача, останній стверджує, що позовну давність, яка встановлена ст. 257 ЦПК України та становить три роки вони не пропустили, так як відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Представник позивача зазначив, що перевипущена картка діє до останнього дня 04.2015 року, вони ж звернулися до суду з позовом до відповідача 24.10.2019 року, на його думку, ще до спливу позовної давності. Однак, суд вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.02.2012 року шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді строк позовної давності. З довідки доданої позивачем до відповіді на відзив, виданої АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що [PERSON] було видано 13.02.2012 року кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 04/15. Станом на дату подачі позову до суду 28.02.2019 року позивач пропустив строк позовної давності, з клопотанням про поновлення пропущеного строку не звертався. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останню проплату за вказаним кредитним договором [PERSON] було здійснено 20 квітня 2016 року в сумі 460,00 грн. в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, поза межами строку кредитування. Згідно з ч.1\~ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3\~ст.264 ЦК України\~після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України\~\~у справі\~за № 6-1457цс16, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вищевказаним рішенням ВС України дійшов висновку, що переривання строку позовної давності на підставі наданих лише банком розрахунку без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу особисто відповідачем не є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно з\~ч.\~6\~ст.81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 28 жовтня 2019 року, тобто поза межами\~\~строків позовної давності, що, з урахуванням заяви адвоката відповідача\~\~про її застосування, відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду позивачем не надано. Таким чином, позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, а тому вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 у справі № 444/9519/12. Враховуючи вищевикладене, суд застосовує позовну давність за клопотанням відповідача та відмовляє позивачу в задоволенні позову. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд повністю відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed