Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь основний борг за договором позики у розмірі 33800 грн., проценти за договором позики у розмірі 3042 грн. 49 коп., а також судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 11 січня 2016 року між ним та відповідачем був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №8, за яким відповідач позичив у нього 1300 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 33800 грн. [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 0,1% за кожен день прострочення суми. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, ухиляється від зустрічі з ним, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням, що повернулося за закінченням терміну зберігання (а.с.32-33), відзив на позов не подавав, а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Встановлено, що 11 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики (а.с.5), за яким відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти у розмірі 33800 грн., що є еквівалентом 1300 доларів США виходячи із комерційного курсу під час укладення договору, зі сплатою 0,1% за кожен день простроченої суми, та зобов`язався повернути борг в строк до 11 квітня 2016 року. Вищевказаний договір позики підписаний [PERSON] та [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстрований в реєстрі за №8, а отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже факт знаходження боргового документу оригіналу договору позики грошових коштів у [PERSON] свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов`язань. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики від 11 січня 2016 року із сторони [PERSON] перед [PERSON] Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договору позики складає 33800 грн., які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . За умовами п. 5 Договору позики від 11 січня 2016 року передбачено, що у випадку якщо позичальник не поверне грошові кошти у строк передбачений договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 0,1% від суми позики за кожний день прострочення платежу. Згідно зі ст. 526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На момент звернення з даним позовом до суду сума основного боргу за договором\~позики від\~11\~січня 2016\~року у розмірі 33800 грн. залишається неповернутою відповідачем, проценти за користування грошима за період з 05 березня 2016 року по 05 березня 2019 року, а саме за 1096 днів - складають 3042 грн. 49 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим [PERSON] . Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за Договором позики від 11 січня 2016 року у розмірі 36842 грн. 49 коп., з яких: 33800 грн. основний борг за договором позики у розмірі та проценти за договором позики у розмірі 3042 грн. 49 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved