Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № HEWWAK00180062 від 12.12.2005 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 46\~500.00 грн. на термін до 12.12.2012 року. Зазначено в позові, що з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Суворовського районного суду м. Херсона від 17.11.2008 року, тобто в період з 12.12.2005 року по 22.09.2008 року, то за період після подання позовної заяви від 20.10.2008 року, з 21.10.2008 року по 21.07.2020 року, відповідач має заборгованість у розмірі 48059,52 грн., яка складається з 36201,28 грн. індекс інфляції за прострочення зобов`язання, 11858,24 грн. 3% річних від простроченої суми. Просить стягнути суму заборгованості. Крім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.10.2020 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позов не визнає, вважає його необґрунтованим, підтримав заяву про застосування строків позовної давності, враховуючи наявність судового рішення від 17.11.2008 року. Також підтримав обставини, викладені у відзиві, де відповідач посилається на відсутність підстав для подвійного стягнення. У відповіді на відзив позивачем зазначено, що позовна давність не може бути застосована, оскільки договір не виконано і він є чинним. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 12.12.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № HEWWAK00180062, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 12.12.2012 р. включно, у вигляді непоновленої кредитної лінії у розмірі 46500, 00 грн. на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 15298, 50 грн. на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,49% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до копії заочного рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17.11.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було розірвано кредитний договір № HEWWAK00180062 від 12.12.2005 р. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HEWWAK00180062 від 12.12.2005 року в розмірі 40860, 27 грн. звернуто стягнення на предмет застави. Таким чином встановлено, що кредитний договір № HEWWAK00180062 від 12.12.2005 року розірвано з 17.11.2008 року. Наведений факт спростовує твердження позивача, викладене у відповіді на відзив, щодо продовження дії кредитного договору між сторонами. В суд із даним позовом позивач звернувся 22.09.2020 року (відмітка на поштовому конверті). Позивачем до позовної заяви долучено розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних, з якого вбачається, що нарахування позивачем проводиться з листопада 2008 року по липень 2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень статей\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в\~статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 року у справі № 663/2070/15-ц. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Доказів перевивання строку позовною давності в матеріалах справи не міститься. Посилання позивача, викладені у відповіді на відзив, щодо продовження договірних правовідносин між сторонами, оскільки зобов`язання не виконане й відповідно строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом дотримано, є безпідставними, враховуючи факт розірвання кредитного договору з 17.11.2008 року судовим рішенням. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема,\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц,\~від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,\~від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц\~тощо). Письмові матеріали справи дають підстави встановити, що між сторонами були кредитні зобов`язання на підставі кредитного договору № HEWWAK00180062 від 12.12.2005 року, який розірвано з 17.11.2008 року, зобов`язання за даним договором є невиконаним. Доказів протилежного суду не надано. Враховуючи, що зобов`язання не виконане належним чином, стягувач має право вимагати виплат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. В даному випадку, перебіг строку позовної давності починається з 17.11.2008 року, тобто з дати ухвалення судового рішення у справі № 2-5366/08, оскільки даним рішенням встановлено суму заборгованості, на яку посилається позивач у даному позові. Враховуючи дату звернення до суду із даним позовом 22.09.2020 року, дату початку перебігу загального строку позовної давності 17.11.2008 року, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду із пропуском строку, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити. Виходячи з висновку суду про відмову в задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Outcome: dismissed