Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд винести рішення, яким встановити факт належності померлому [INFO] [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки площею 0,23 га для будівництва та обслуговування будинку та господарчих будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею, [PERSON], право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок загальною площею 130,9 кв.м., житловою площею 81 кв.м., що складається з приміщень: 1 - коридор площею 9 кв.м., 2 - коридор площею 4,3 кв.м., 3 - їдальня площею 10,9 кв.м., 4 - кімната площею 23 кв.м., 5 - кімната площею 10,6 кв.м., 6 - кімната 10,8 кв.м., 7 - марш сходи площею 1,7 кв.м., 8 - кухня площею 5,7 кв.м., 9 - ванна площею 3,7 кв.м., 10 - коридор площею 12,4 кв.м., 11 - кімната 6.8 кв.м., 12 - кімната площею 14,8 кв.м., 13 - кімната площею 15 кв.м., І - тераса площею 2,2 кв.м., на господарські будівлі та споруди літню кухню-гараж Б, прибудову - б, вбиральню В, літній душ Г, колодязь К, ворота, хвіртка № 1 паркан № 2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] померлого [INFO]; визнати за нею, [PERSON] право на спадщину за заповітом на земельну ділянку кадастровий номер 1221485600:02:003:0136 площею 0,23 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] померлого [INFO], яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії ДП ДН № 006750 виданого Миколаївською сільрадою 18 липня 1996 року. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник Територіальної громади в особі Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.28). Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 серпня 2013 року (а.с.16). Після його смерті відкрилася спадщина на його частку домоволодіння та земельну ділянку [ADDRESS]; гараж [ADDRESS]; автомобіль «ВАЗ 2101», 1979 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та квартиру [ADDRESS]. За часи життя, 20 травня 2003 року [PERSON] склав заповіт, за яким: все своє майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав - [PERSON] (а.с.20). Позивачка після смерті чоловіка, як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк, звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровської міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 200/2013 від 16 серпня 2013 року. 06 березня 2014 року на ім'я позивачки, приватним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину гаражу [ADDRESS] (а.с.64); 1/2 частину автомобіля «ВАЗ 2101», 1979 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.65) та 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.63). Але, у зв'язку з тим, що в адресах знаходження житлового будинку та земельної ділянки виявлено розбіжності в документах, а також не підтверджено факт належності спадкового майна спадкодавцю, а саме: житлового будинку [ADDRESS], нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.9). Що стосується позовних вимог про встановлення факту належності спадкового домоволодіння та земельної ділянки [PERSON], суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн № 006750 від 18 липня 1996 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,23 га передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Миколаївка на підставі рішення І сесії ХХІІ скликання Миколаївської сільської ради народних депутатів від 05 липня 1994 року (а.с.21). В 1997 року подружжя [PERSON] за спільні кошти побудували будинок. Рішенням Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 20 серпня 2003 року було затверджено Акт державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських споруд, розташованих в [ADDRESS] (а.с.22,23). 17 вересня 2003 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS] (а.с.18). За часи життя подружжя [PERSON] не виділяли свої частки в спільному майні подружжя та договір про порядок користування спільним майном не укладали. Також встановлено, що [PERSON] окремо свою частку в майні не виділяв. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Як вбачається з листа КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» № 49 від 11.03.2014 року, первинна інвентаризація домоволодіння за адресою: [ADDRESS] була проведена 04 червня 2003 року на замовлення [PERSON] (а.с.10). Окрім цього, Миколаївська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, підтвердила факт, що дійсно на підставі рішення І сесії ХХІІ скликання від 05 липня 1994 року Миколаївської сільської ради [PERSON] отримав земельну ділянку площею 0,2300 га розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 75 від 19 січня 2012 року (а.с.25) та довідкою № 65 від 29.01.2014 року (а.с.26). Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлому [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Таким чином, незважаючи на те, що позивачка є єдиною спадкоємицею на домоволодіння [ADDRESS], за заповітом після смерті чоловіка, власника будинку, особи, які мали право на обов'язкову долю в спадковому майні відсутні, вона не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння у позасудовому порядку. За положеннями ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового визначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності никається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно зі ст. 116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємицею за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги, оскільки встановлені всі обставини, які дають позивачці право на визнання її права власності на спадкове майно в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: approved