Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся в Миргородський міськрайонний суд Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В своїй заяві позивач вказував, що з 23.08.2005 року він був зареєстрований в [INFO], власником якої була його мати [PERSON], яка маючи намір продати вказану квартиру, запропонувала йому віддати 10000 доларів США від продажу даної квартири в обмін на те, що він та його малолітня дитина випишуться з вказаної квартири, на що він погодився. На підтвердження дійсності їх домовленості відповідач власноручно написала та передала йому розписку, з якої вбачається, що вона зобовязується під час продажу [ADDRESS] віддати йому 10000 доларів США по курсу валют на момент продажу квартири при умові що він разом з малолітньою дочкою зніметься з реєстрації до продажу квартири у вересні 2012 року. Написання цієї розписки позивач мотивував тим, що свого часу, у 1995 році, він не отримав коштів він продажу квартири [ADDRESS], співвласником якої він був разом з матірю, яка коштами від продажу вказаної квартири розпорядилася на власний розсуд, проте постійно обіцяла йому повернути частину коштів. У виконання вказаного зобовязання позивач та його неповнолітня дочка знялись з реєстрації до продажу вказаної квартири, про що є відмітка у його паспорті, датована 11.10.2012р. У звязку з тим, що вищевказана квартира близько року перебувала на ринку нерухомості і покупців не було, 06.06.2013р. між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір міни, згідно умов якого [PERSON] передала [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] передала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Таким чином, відповідачка [PERSON] мала можливість виконати своє зобовязання, але до цього часу його не виконала, оскільки грошові кошти, які вона повинна була повернути позивачу було витрачено на придбання квартири його брату, тому, посилаючись на ст.ст. 509, 524, 525, 526, 527, 530, 533, 545, 612 ЦК України позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 270000 грн., та судові витрати. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з тих підстав, що розписку позивачу вона дала за умови продажу квартири [ADDRESS], проте продати її не змогла, оскільки квартира була стара, без ремонту, на околиці м.Києва, до того ж в звязку з тим, що позивач з дочкою були зареєстрований у цій квартирі, але фактично не проживав там з грудня 2005 року і не платив за комунальні послуги, виникла заборгованість за комунальні послуги, яку вона не могла погасити в звязку недостатністю коштів та несенням витрат на лікування свого онкозахворювання. Тому 06.06.2013р. вона погодилась на обмін цієї квартир на квартиру в м.Миргороді, яка була у кращому стані. Обмін проводився без доплати, тому що [PERSON] сплатила витрати на оформлення угоди, переїзд та погасила заборгованість по комунальних послугах, тому грошових коштів для виплати позивачу в неї не було, квартиру іншому сину вона не придбавала, це він зробив за свої кошти. Також пояснила, що на даний час позивач з дружиною та дочкою проживає та зареєстрований в квартирі її батька, тобто житлом він забезпечений, і в разі смерті батька вона планує відмовитись від своєї частки спадщини на користь позивача. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що 10 вересня 2012 року відповідач [PERSON] написала розписку, з якої вбачається, що вона зобовязується при продажі її квартири за адресою [ADDRESS] віддати [PERSON] 10000 доларів США по курсу валют на момент продажу квартири при умові що він зніметься з реєстрації разом зі своєю дочкою у її квартирі за адресою [ADDRESS] до продажу квартири у вересні 2012 року (а.с.10). Згідно ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.6 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Аналізуючи зміст розписки відповідача суд виходить з того, що умови укладеного сторонами правочину окрім зобовязання сплатити кошти містять також інші додаткові узгоджені сторонами умови, а саме відкладальні обставини, зокрема, обовязок сплатити гроші наставав у відповідача за умови: зняття позивача з реєстрації в квартирі [ADDRESS] у вересні 2012 року; продажу квартири відповідачем. Як зазначено позивачем у позовній заяві та вбачається з копії його паспорту (а.с.7), він був знятий з реєстрації місця проживання за адресою [INFO] 11 жовтня 2012 року. 6 червня 2013 року між відповідачем [PERSON] і [PERSON] було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON] передала [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] передала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно п.4 договору обмін здійснено без доплати (а.с.13). Право власності на отримані квартири зареєстроване за новими власниками у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.12, 14). Таким чином, відкладальні обставини, якими обумовлено настання обовязку відповідача сплатити кошти позивачу та право останнього вимагати цієї сплати, не настали, посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на ч.1 ст.530 ЦК України є безпідставним. Доказів того що відповідач недобросовісно перешкоджала настанню цих обставин позивачем не надано, тому суд не вбачає підстав для застосування припису ч.3 ст.212 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. З огляду на зазначені положення цивільного законодавства у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.6 ст.154 та п.8 ч.1 ст.214 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом, підлягають скасуванню. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, в звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed