Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

В березні 2017 року до суду надійшла позовна заява від Публічного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія». Позивач вказував, що 05.07.2015 року на проспекті Науки в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, що полягала у зіткненні двох транспортних засобів, а саме: автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Jeep» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], якого постановою Голосіївського районного суду м. Києва визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Зазначав, що відповідач звернулась до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування, внаслідок чого їй було виплачено 15 002,91 грн. Разом з цим, після виплати страхового відшкодування стало відомо, що автомобіль [NUMBER] застраховано [PERSON] в страховій компанії - ПрАТ «СК «Уніка», а у позивача був застрахований інший автомобіль з такою ж назвою та номерами, при цьому страхувальником був [PERSON] Посилаючись на ст. 1212 ЦК України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] 15 002,91 грн. безпідставно набутих коштів, 3 353,63 грн. процентів за користування коштами, а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 1 600 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити, пояснивши, що в них був укладений страховий поліс з іншою особою та на інший автомобіль «Jeep», який не мав відповідного він-номера, однак його назва і номерний знак повністю співпадав із автомобілем, яким під час ДТП керував [PERSON] Крім того, в страховій компанії відсутні підстави для відмови в укладенні страхового полісу з особою, вразі відсутності у автомобіля відповідного він-номера. Така ситуація та помилка у виплаті коштів сталась тому, що працівниками поліції, які на той момент працювали лише декілька днів, під час оформлення ДТП не було вписано у довідку він-номер автомобіля під керуванням [PERSON] Таким чином, завдані збитки відповідачу повинні виплачуватись іншою страховою компанією. В судовому засіданні відповідач заперечувала відносно задоволення позову, оскільки вони не являються винними в дорожньо-транспортній пригоді та подали всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позову, пояснивши, що його автомобіль «Jeep» на момент ДТП був застрахований ним в ПрАТ «СК «Уніка». Оскільки позивачем незаконно застраховано автомобіль без відповідного він-номера, тому і виникла така ситуація. Треті особи ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 27.10.2015 року постановою Голосіївського районного суду м. Києва визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 05.07.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «Джип», реєстраційний номер [NUMBER] по проспекту Науки в м. Києві почав рух заднім ходом та здійснив наїзд на автомобіль «БМВ», реєстраційний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. 20.11.2015 року до позивача звернулась [PERSON] із заявою про страхове відшкодування внаслідок вчинення [PERSON] вказаної дорожньо-транспортної пригоди. 30.11.2015 року позивачем складено страховий акт № ОЦ/036/009/15/1242 (аварійний сертифікат), а платіжним дорученням № 1858 перераховано страхове відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 15 002,91 грн. В матеріалах справи міститься копія полісу № АІ/5079138 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.03.2015 року: страховик ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», страхувальник - [PERSON], забезпечений транспортний засіб - «Jeep», реєстраційний номер [NUMBER], він номер б/н. Крім того, третьою особою [PERSON] в судовому засіданні надано копію полісу № АІ/3025368 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.07.2014 року: страховик - ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»; страхувальник - [PERSON]; забезпечений транспортний засіб - «Jeep», реєстраційний номер [NUMBER]; він номер 1J4FJ78L0LL159578. Листом від 23.02.2017 року позивачем на адресу відповідача надіслана претензія № 640/17 з проханням в добровільному порядку протягом 10 днів повернути страхове відшкодування на рахунок ПрАТ «УПСК», оскільки через ідентичність державних реєстраційних номерів та марки автомобілів відбулась помилка при формуванні страхової справи та виплати страхового відшкодування, а на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в іншій страховій компанії, а саме ПраТ «СК «Уніка». Відповідно до копії зворотного поштового повідомлення вказана претензія отримана відповідачем 27.02.2017 року. Встановлені обставини підтверджуються наявними у справі доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначає стаття 1212 ЦК України. Згідно частин 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як вбачається з правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року по справі № 6-100цс15, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідно до правової позиції, що викладена Верховним Судом України у справі № 6-2711цс16 від 18.01.2017 року, зі змісту цієї норми матеріального права вбачається, що зобовязання у звязку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось відповідачем і третьою особою [PERSON], що цивільно-правова відповідальність автомобіля «Jeep», під керуванням якого 05.07.2015 року ним було здійснено зіткнення з автомобілем відповідача, застрахована саме в ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Разом з цим, 05.03.2015 року позивачем було видано страховий поліс на автомобіль такої ж марки та реєстраційним номером, при цьому його страхувальником був [PERSON], а застрахований ним автомобіль, згідно даних страхового полісу, не мав відповідного він-номера. Таким чином, в матеріалах справи не містяться, а судом не встановлено про наявність будь-яких договірних зобовязань між позивачем та учасниками дорожньо-транспортної пригоди від 05.07.2015 року, чи власниками пошкоджених автомобілів. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку за необхідне задовольнити заявлений позов в частині стягнення з відповідача в порядку ст. 1212 ЦК України набутих без достатньої правової підстави грошових коштів в розмірі 15 002 грн. 91 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до наданого позивачем розрахунку останнім нараховано за період з 04.12.2015 року по 16.03.2017 року суму пені в розмірі 3 353,63 грн., розмір якої визначався за обліковою ставкою НБУ. В позовній заяві позивач вказує про необхідність застосування при визначенні розміру відсотків (пені) за аналогією частину 1 статті 1048 ЦК України, за якою розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ. Разом з цим, суд вважає про відсутність підстав для застосування аналогії закону вищевказаної статті, яка регулює правовідносини за договором позики, оскільки нарахування позивачем процентів (пені) здійснено за період з грудня 2015 по березень 2017 року, однак претензія про виявлення ним помилки з вимогою повернути грошові кошти була надіслана відповідачу лише в лютому 2017 року, тому визначення процентів (пені) в цей проміжок часу за обліковою ставкою НБУ є безпідставним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. По даній справі позивачем пред'явлено майнові вимоги на загальну суму 18 356,54 грн. та сплачено судовий збір в розмірі 1 600 грн., тому з відповідача слід стягнути 1 307,68 грн. судового збору, тобто пропорційно до розміру задоволених вимог (81,73%).

Outcome: partial