Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» 01.04.2020 року звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в солідарному порядку в розмірі 21708,63 доларів США, що за курсом 24,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2020 року складає 532078 грн. 52 коп. станом на 11.02.2020 року за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.01.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 9К, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 30000,00 доларів США терміном до 13.01.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у повійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 30000,00 доларів США. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим станом на 11.02.2020 року допустила виникнення заборгованості по кредиту в розмірі 252699,20 доларів США, яка складається з наступного: 21708,63 долари США - заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 66567,64 долари США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 164422,93 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивачем вказано, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 21708,63 доларів США, яка складається з 21708,63 доларів США - заборгованості за кредитом (тілом кредиту), що за курсом 24,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2020 року складає 532078 грн. 52 коп. На забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором № 9К цього ж дня між банком та поручителем [PERSON] укладено договір поруки № 9К. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 06.04.2020 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також даною ухвалою було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачам, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву вони мають право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 14.08.2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, причин неявки не повідомили, станом на 09.10.2020 року відзиву на позовну заяву та зустрічний позов не подали, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 111, 112, 127, 128). Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомила, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінена назва на АТ КБ «ПриватБанк», а.с. 19) (кредитор) та відповідачем [PERSON] (позичальник) 15.01.2007 року укладено кредитний договір № 9К (далі кредитний договір), відповідно до умов якого в рамках програми мікрокредитування, банк надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 30000,00 доларів США на строк і на умовах, передбачених в даному договорі, а остання зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити проценти в установлені даним договором строки, а також виконати інші зобов`язання відповідно до даного договору в повному об`ємі (а.с. 12-14). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредит може бути наданий [PERSON] як повністю у повній сумі кредитного міліту, так і частинами. Кожна окрема частина кедиту, яка надається в рамках кредитної лінії, іменується - транш. Згідно п. 1.2. термін повернення кредиту 13.01.2012 року. Кредит надається на купівлю автотранспорту (п. 1.3. кредитного договору). За користування кредитом в період з дати списання коштів до дати погашення кредиту [PERSON] сплачує проценти в розмірі 16% річних (п. 4.1. кредитного договору). Відповідно до п. 4.3. кредитного договору при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту він сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 32 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. [PERSON] отримала кредит у сумі 30000,0 доларів США шляхом відкриття кредитної лінії, що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 16.01.2007 року (а.с. 29). Кредитний договір № 9К від 15.01.2007 року діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1. кредитного договору). Пунктом 6.7 кредитного договору передбачено 5-річний строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) (змінена назва на АТ КБ «ПриватБанк», а.с. 19) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки № 9К від 15.01.2007 року, відповідно до п. 2. якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник ( [PERSON] ), включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником ( [PERSON] ) обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4 договору поруки). У випадку невиконання боржником ( [PERSON] ) якого-небудь обов`язку, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов`язку (п. 5 договору поруки). Сторони прийшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом 5 років (п. 11 договору поруки) (а.с. 16). [PERSON] прийняті на себе зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, та інших платежів належним чином не виконувала та станом на 11.02.2020 року допустила виникнення заборгованості по кредиту в розмірі 252699,20 доларів США, яка складається з наступного: 21708,63 долари США - заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 66567,64 долари США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 164422,93 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 9К від 15.01.2007 року (а.с. 5-6). Однак, АТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві просило стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку у розмірі 21708,63 доларів США, яка складається з 21708,63 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту), що за курсом 24,51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2020 року складає 532078 грн. 52 коп. Нормами частини 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року по справі № 353/224/15-ц узадоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет застави - відмовлено (а.с. 135-137). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на те, що нарахування відсотків та пені за кредитним договором №9К від 15.01.2007 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» (тоді ЗАТ «ПриватБанк») та [PERSON] піля дострокового стягнення всієї заборгованості рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року не ґрунтуються на нормах закону. В решті рішення залишено без змін (а.с. 138-140). Вищевказаним рішенням встановлено, що рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року по справі № 2-361/2009 р., яке набрало законної сили 15.06.2009 року (а.с. 133-134), позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , на суму 22984,61 доларів США (176981,50 грн.) звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , шляхом його вилучення у [PERSON] та продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» вказаного предмету застави на підставі договору застави транспортного засобу від 16.01.2007 року, з правом укладання договору купівлі-продажу від імені відповідача. На виконання рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року по справі № 2-361/2009 р. за виконавчим листом, виданим 16.06.2009 року, було відкрите виконавче провадження, в рамках якого 21.01.2010 року Державним виконавцем Тлумацького РУЮ було описано та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Згідно вказаного Акту опису та арешту майна, автомобіль був переданий представнику стягувача ЗАТ «ПриватБанк» - Боговичу В.М. 10.03.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернулось до суду з аналогічними позовними вимогами, і з врахуванням уточнених позовних вимог просило суд звернути стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] (відповідач), шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. При цьому у мотивувальній частині позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що звернення стягнення на заставний автомобіль необхідно провести у рахунок погашення заборгованості [PERSON] (боржник) перед банком за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, яка станом на 13.01.2015 року склала 87984,37 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ за офіційним курсом гривні від 13.01.2015 року, становить 1386633,67 грн., в т.ч.: 21708,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 32836,05 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 33439,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. При порівнянні розрахунків заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 9К, які були подані позивачем при першому зверненні до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області (у 2009 році), з розрахунками, які додані до позову (у 2015 році), судом встановлено, що при першому зверненні до суду позивачем до стягнення була розрахована вся сума заборгованості за кредитним договором, в т.ч. і заборгованість по тілу кредиту, строк сплати якої не настав. Тобто, звертаючись перший раз до суду, позивач змінив умови договору щодо строків повернення кредиту та знав, що його право на повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором порушене та вимагав його захисту шляхом звернення стягнення на заставне майно. Як вбачається з Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року, станом на 16.04.2009 року [PERSON] (боржник, відповідачка) уже порушила умови кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків, за що їй була нарахована пеня. Отже, заборгованість [PERSON] за кредитом виникла у зв`язку з несплатою нею поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним, і ще при першому пред`явленні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в розрахунок заборгованості станом на 16.04.2009 року були включені всі нарахування за кредитним договором, в т.ч. і строк сплати по яких ще не настав. Отже, мало місце дострокове стягнення всієї заборгованості, а, відтак, строк дії договору закінчився, а між сторонами кредитного договору залишились існувати лише невиконані зобов`язальні правовідносини. З врахуванням того, що при підписанні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди щодо встановлення 5-річного строку позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, то цей строк слід рахувати з 17.04.2009 року, оскільки матеріалами справи підтверджено, що станом саме на цю дату було порушено право позивача на стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог п. 10 ч. 3 ст. ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити: підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. В поданій позивачем АТ КБ «ПриватБанк» позовній заяві, яка надійшла до суду 01.04.2020 року, та доданих до неї матеріалів будь-яка інформація про рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року про звернення стягнення на заставний автомобіль за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, а також про виконання цього судового рішення, та рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року, - відсутня. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статей 629, 525, 612 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, судом встановлено, що позивач вже звертався до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту і рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року в сумі 22984,61 доларів США, що є еквівалентом 176981,50 грн. Звернення з позовом про дострокове стягнення всього кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таку правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, касаційне провадження № 14-154цс18. Отже, після пред`явлення і задоволення позову про дострокове стягнення боргу банк не мав правових підстав пред`являти вимогу про стягнення кредиту в сумі іншій, ніж та, що була визначена для дострокового стягнення. Вказану правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 17 січня 2019 року (справа № 303/3322/15-ц провадження № 61-43434св18). При цьому, відповідач у 2009 році надав ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінена назва на АТ КБ «ПриватБанк», а.с. 19) всі необхідні повноваження для продажу предмету застави, фактично передав автомобіль та права на нього у повне розпорядження кредитора, а з ухваленням судом рішення про звернення стягнення на предмет застави взагалі не мав можливості розпоряджатися автомобілем, правами на нього, цим майном розпоряджався кредитор. Проте, АТ КБ «ПриватБанк» не надало суду доказів, які б пояснювали дії (бездіяльність) банку протягом тривалого часу щодо продажу предмету застави, вказували на неможливість його реалізації тощо, доводили обґрунтованість ціни відчуження. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (стаття 613 ЦК України). У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного,суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. На підставі викладеного, ст.ст. 256, 509, 510, 526, 530, 598, 610, 611, 612, 625, 631, 651, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed