Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

ВАТ НАСК «Оранта» (надалі - позивач) звернулося у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регрессу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.07.2010 року о 16:20 годині відповідач здійснив ДТП, у вчиненні якої його було визнано винним. Окрім того, згідно рішення Господарського суду м. Києва з позивача стягнуто 15475,86 гривень відшкодування шкоди в порядку регресу на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група». Позивач зазначає, що після виплати вказаної суми, останній має право на регресивний позов до Відповідача у зв'язку із тим, що останній не виконав свого обов'язку і не повідомив позивача про настання ДТП. У зв'язку із зазначеним, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 15475,86 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними доказами, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. (а. с. 19). Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до п.1. ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 04.08.2010 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 10). Разом з тим, як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2012 року з позивача на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» стягнуто кошти у розмірі 15475, 86 гривень. Окрім того, судом були досліджені обставини ДТП, яка відбулась 12.07.2010 року о 16:20 годині по вул. Жилянській в м. Києві. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З платіжного доручення № 49378 від 24 липня 2012 року вбачається, що вказану суму позивачем було відшкодовано на виконання вказаного рішення Господарського суду міста Києва (а. с. 11) З матеріалів справи вбачається, що автомобіль відповідача на той час було застраховано позивачем. (а. с. 5). Відповідно до п. п. 38.1.1, 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» страховик має право подати регресивний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених законом. Суд бере до уваги ту обставину, що відповідачем не було повідомлено позивача про вказану ДТП, доказів зворотнього в судове засідання представлено не було. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. На основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved