Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що шлюб з відповідачем було розірвано на підставі рішення Старосинявського районного суду від 01 жовтня 2013 року. Донька [PERSON] проживає з нею, а відповідач, нехтуючи батьківськими обов'язками, більше року не бачиться та не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, не дбає про фізичний та духовний розвиток малолітньої доньки, аліменти, присуджені згідно рішення Старосинявського районного суду від 19 березня 2013 року, сплачує частково, на даний час має заборгованість по аліментам 200 грн. Вважає, що є передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дочки [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову заперечив та просив суд не позбавляти його батьківських прав щодо доньки [PERSON], зобов'язався в подальшому прикласти зусилля для належного виконання своїх батьківських обов'язків. Прокурор в судовому засіданні проти позову заперечив. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні позову поклалась на думку суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, викладених у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У відповідності до ч. 2 п. 18 вказаної Постанови Пленум Верховного суду України, суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Згідно ч. 6. ст. 19 СК Кодексу, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народилася донька [PERSON] Шлюб між ними було розірвано 01 жовтня 2013 року, дитина залишилася проживати з позивачкою в [ADDRESS], а відповідач проживає у м. Полонне, де працює різноробочим. Ці обставини визнаються учасниками процесу та підтверджуються матеріалами справи: свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про розірвання шлюбу, довідкою про склад сім'ї позивачки. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 19 березня 2013 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] в сумі 500 грн. щомісячно, починаючи з 01 лютого 2013 року і до її повноліття. Згідно довідки-розрахунку станом на 01 листопада 2014 року заборгованість відповідача по аліментам становить 200 грн. В судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що проживає з позивачкою у громадянському шлюбі, [PERSON] перебуває на його утриманні, називає його батьком, [PERSON] донькою не цікавиться, участі у вихованні не утримує. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] донькою не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. Вирішуючи даний спір, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради від 29 вересня 2014 року № 21/39-2169/2014 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Як вбачається зі змісту даних висновків, відповідач працює та проживає в м. Полонне, де працює різноробочим, доньку [PERSON] не відвідує, не виявляє бажання з нею спілкуватися, не цікавиться її життям, розвитком, має заборгованість по сплаті аліментів. Такі висновки органів опіки і піклування не містять обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення, зроблені без врахування усіх обставин справи, в тому числі стосовно віддаленості місць проживання позивачки та відповідача, тому суд дійшов висновку, що дані висновки суперечать інтересам дитини. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідача як батька дитини (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення його батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити його поведінку в кращу сторону неможливо. Судом встановлено, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки [PERSON], [INFO], однак він не втратив інтересу до дитини, бажає брати участь у її вихованні та утриманні, зобов'язався погасити заборгованість по аліментам. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, в тому числі відсутність можливості систематичного особистого спілкування відповідача з дитиною у зв'язку з віддаленістю їх проживання, те, що відповідач нетривалий час ухиляється від своїх батьківських обов'язків та має намір в подальшому виконувати їх належним чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу на відповідача - позбавлення його батьківських прав, а тому в позові слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дочки. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed