Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

В березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані, але фактично не проживають з 2015 року дружина позивача [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] , 2011 року народження. У теперішній час відповідачі фактично проживають на території Російської Федерації, та в позасудовому порядку зняти їх з реєстрації неможливо, оскільки вони є громадянами іншої країни. Позивач зазначив, що неможливість добровільного зняття з реєстрації відповідачів порушує його право власності, оскільки він має намір продати належний йому житловий будинок. Посилаючись на вказані обставини, позивач [PERSON] просив суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 15.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16.11.2020, крім того судом постановлено звернутись із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу Російської Федерації з питання вручення копії позовної заяви та виклику про день та час підготовчого судового засідання відповідачам. 16.11.2020 підготовче судове засідання відкладено на 16.12.2020 у зв`язку з неявкою відповідачів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 16.12.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду на 15.01.2021. 15.01.2021, 18.02.2021, 23.03.2021 та 23.04.2021 судові засідання були відкладені, у зв`язку з відсутністю відомостей про виконання судового доручення про надання правової допомоги. Розгляд справи призначений на 24.05.2021. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 24.05.2021 розгляд справи відкладено до 09.06.2021, у зв`язку залученням до участі у справі у якості третьої особи правонаступника Служби у справах дітей Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області - Службу у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області. 09.06.2021 судове засідання відкладено до 30.06.2021 за клопотанням представника позивача. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, згідно матеріалів судового доручення - у лютому 2020 року [PERSON] та [PERSON] зняті з обліку по Ленінському району Тульської області до Московської області, [PERSON] та [PERSON] у червні 2020 року зняті з обліку по Ленінському району Тульської області до Московської області, Одинцовський район, с. Єршово. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяву, в якій зазначили, що є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому вони зареєстровані разом зі свою малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] . Просили суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] , оскільки права дитини у даному випадку не порушуються. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Білолуцької селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, пояснень або заперечень на позов не надав. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Чернявською І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1041, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168379439 від 29.05.2019. Згідно довідки виконкому Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області №1046 від 18.03.2020 в будинку [ADDRESS] зареєстровані, але фактично не проживають: [PERSON] , 1962 р.н., [PERSON] , 1982 р.н., [PERSON] , 1985 р.н., [PERSON] , 2011 р.н., [PERSON] , 1984. Актом підтвердження не проживання, складеним 18.03.2020 депутатом Білолуцької селищної ради Коваленком М.М., встановлено, що в будинку [ADDRESS] з 2015 року по теперішній час не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно паспорту громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданим 10.10.2018 УМВС Росії по Тульській області, [PERSON] з 22.10.2018 має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 25.02.2019 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданим 19.02.2019 УМВС Росії по Тульській області. Як вбачається з паспорту громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданим 20.02.2019 УМВС Росії по Тульській області та свідоцтва №327 про реєстрацію по місцю проживання від 25.02.2019, виданим ОВМ УМВС Росії по м.Тулі, [PERSON] та малолітній [PERSON] з 25.02.2019 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.11.2019, що підтверджується паспортом громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданим 06.11.2019 УМВС Росії по Тульській області. Згідно протоколу судового засідання від 15.10.2020, складеного Ленінським районним судом Тульської області, доручення Новопсковського районного суду Луганської області про вручення документів залишено без виконання, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] у лютому 2020 року зняті з обліку по Ленінському району Тульської області до Московської області, [PERSON] та [PERSON] у червні 2020 року зняті з обліку по Ленінському району Тульської області до Московської області, Одинцовський район, с. Єршово. Відповідно до заяви [PERSON] та [PERSON] , посвідченої 28.06.2021 нотаріусом Звенігородського нотаріального округу Московської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та мешкає разом з батьками [PERSON] та [PERSON] у будинку, що належить останнім за адресою: [ADDRESS] . Вказаною заявою відповідачі підтверджують, що не заперечують проти задоволення позову [PERSON] , оскільки права дитини в даному випадку не порушуються. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. В частині четвертій статті 156 ЖК України зазначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтями 71, 72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 11 СК України кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом факти свідчать про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 2015 року фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] , мають громадянство Російської Федерації та зареєстровані на території Російської Федерації, малолітній [PERSON] проживає та зареєстрований разом з батьками [PERSON] та [PERSON] у будинку, що належить їм на праві власності, отже відповідачі є такими, що втратили право користування жилим приміщенням за вказаною вище адресою, що тягне за собою зняття цих осіб з реєстрації в даному помешканні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,00 грн. по 210,00 грн. з кожного.

Outcome: approved