Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву № б/н від 24.06.2011 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2300,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 21.09.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 31794,82 грн., що складається з наступного: 1137,44 грн. - заборгованість за тілом кредита; 430,18 грн., - заборгованість за відсотками нарахованими на просточений кредит згідно ст.625 ЦК України; 30227,20 - нарахована пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір. 19 січня 2021 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла, в якій позивач уточнив позов та просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором №б/н від 24.06.2011 року в розмірі 1567,62 грн., що складається з 1137,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 430,18 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України та понесені позивачем судові витрати, а щодо стягнення з відповідача пені в сумі 30227,20 грн. в цій частині позовні вимоги позивачем не підтримано (а.с.144). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі (а.с.52). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона заперечує проти позовних вимог та просить суд вімовити в задоволені позову в повному обсязі в зв`язку з тим, що позов є безпідставний та недоведений. Відсутні підстави вважати, що при укладені договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, в частині стягнення неустойки. Вважає, що позивач не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного довогору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе саме на цих умовах зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту (а.с.85 - 93). Також відповідачем надано заяву, в якій просить суд, застосувати строки позовної давності (а.с.94-97). Представник відповідача - адвокат Бондаренко І.А. в судовому засіданні в задоволені позовних вимог просила відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві та застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення представника відповідача, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», і [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання 24.06.2011 р. відповідачем [PERSON] . Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13), але при цьому вказана Анкета - зава не містить інформації про строк повернення позики відповідачем та строк дії договору. На підтвердження факту отримання кредиту [PERSON] позивачем також надано виписку за договором №б/н станом на 23.09.2020 року (а.с.47-51), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.12), довідку про видані за договором картки клієнту (а.с.11), розрахунок заборгованості за договором (а.с.5-10, 145-150) та з яких вбачається, що остання сума погашення боргу відповідачем була здійснена 15.10.2019 року. Також позивачем надано Витяг про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, в якому зазначено процентна ставка, штрафи та пеня за несвоєчасне погашення кредитного договору та який підписаний відповідачем 24.06.2011 року (а.с.14). Але, суд встановив, що надані банком Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними (а.с. 15-39). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч. 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Стосовно стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, для покладення на боржника відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідним є прострочення виконання останнім взятого на себе зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, можливість нараховувати передбачені ч.2 ст.625 ЦК України проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором починається лише після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Однак матеріали справи не містять інформації про закінчення строку дії укладеного між сторонами кредитного договору та вимоги позивача до відповідача повернути кредит достроково, що свідчить про недоведеність закінчення дії договору та прострочення відповідачем зобов`язання. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд звертає увагу, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24.06.2011 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, не зазначено проценти від суми неповернутого в строк кредиту, крім того, у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.06.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Позивач також посилається, що із 01.03.2019 року впровадженні зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого строку кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Унівесальна голд». Суд не погоджується з наведеним у розрахунку банку розміром відсотків 84,0% річних нарахованих на прострочений кредит в сумі 430,18 грн., оскільки в анкеті-заяві підписаній відповідачем взагалі не містяться умови погашення заборгованості за простроченими відсотками, а Довідка про умови кредитування, та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем не надано суду доказів про підпис та ознайомлення відповідача (надання згоди) з умовами договору щодо нарахування відсотків, а саме зі зміненою редакцією «Умов та правил надання банківських послуг», що почали діяти з 01.03.2019 року, на які посилається позивач, як на підставу заявленої вимоги. В зв`язку з чим наведений у розрахунку розмір відсотків, нарахованих на прострочений кредит 84,0% річних, є невідповідним. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Враховуючи викладене, вимоги Банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 430,18 гривень задоволенню не підлягають через відсутність передбаченого в договорі обов`язку відповідача з їх сплати. Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, за правилами ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Аналогічна позиція вказана в постанові Верховного Суду України у справі 623/2518/17 від 22.04.2019 року та у справі 400/232/18 від 26.09.2019 року. Як вбачається з відзиву та заяви відповідача, вона просить застосувати до правовідносин строк позовної давності в зв`язку з тим, що вони є пропущені. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного пава або інтерсу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно розрахунку заборгованості (а.с.10), який наданий позивачем до матеріалів справи за договором №б/н від 24.06.2011 року, укладеного між АТ КБ «ПривтБанк» та [PERSON] станом на 21.09.2020 року, останній платіж відповідачем на погашення заборгованості здійснено 15.10.2019 року в сумі 600,00 грн., тобто строк позовної давності був перервений, тому оскільки позивач звернувся до суду 19.10.2020 року, ним не пропущено трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав,але позивачем не підтримано позов в частині стягнення з відповідача пені в сумі 30227,20 грн., тому суд знаходить обґрунтованим позов в частині стягнення з відповідача на користь банку лише фактично отриманої суми кредитних коштів за кредитним договором № б/н від 24.06.2011 рокув сумі 1137,44 грн. тобто тіла кредиту, а щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 430,18 грн та пені в сумі 30227,20 грн. позов задоволенню не підлягає, тому суд відмовляє в цій частині вимог. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 75,26 грн.

Outcome: partial