Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору (Заяви) № б/н від 10 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000 гривень. Однак, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 18 серпня 2020 року, виникла заборгованість у розмірі 17 713 грн. 17 коп. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 10.04.2014 року станом на 18.08.2020 року у розмірі 17 713 грн. 17 коп., яка складається з: 15 510 грн. 20 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 15 510 грн. 20 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 202 грн. 97 коп. заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надав суду клопотання, у якому просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі, оскільки хоча відповідач дійсно здійснював часткове погашення богу, але в дуже малих розмірах тоді, як все тіло кредиту більше року знаходилось на прострочці, а також просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач надав суду квитанції щодо поповнення картки, які він здійснював з січня по травень 2021 року (а. с. 93). Будь-яких інших доказів погашення заборгованості суду не надав. 07 вересня 2021 року відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи: повідомленням про вручення судової повістки (а. с. 77), заявами відповідача про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання питання (а. с. 81, 86), конвертами, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 85, 106), а також розписками про сповіщення відповідача про день, час та місце слухання справи на 18 лютого 2021 року, 31 березня 2021 року, 27 травня 2021 року і на 23 червня 2021 року (а. с. 83, 88, 91, 98), однак про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 10 квітня 2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 24). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 24), умови кредитної угоди від 16 квітня 2018 року (а. с. 25-26), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 27), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 28-55), розрахунок заборгованості (а. с. 13-14). Також судом встановлено, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено поточний кредитний ліміт, який як збільшувався, так і зменшувався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 22). Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 18 серпня 2020 року складає 17 713 грн. 17 коп., яка складається з: 15 510 грн. 20 коп. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 00 грн. 00 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 15 510 грн. 20 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 00 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 2 202 грн. 97 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 00 грн. 00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625; 00 грн. 00 коп. нарахована пеня; 00 грн. 00 грн. нараховано комісії (а. с. 13-14). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками. Статтями 626, 628\~ЦК\~України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 18 серпня 2020 року становить 15 510 грн. 20 коп., підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за простроченим відсотками за користування кредитом, суд дійшов таких підстав. Відповідно до умов кредитної угоди від 16 квітня 2018 року, яка була підписана [PERSON] та діяла з 16 квітня 2018 року по 01 травня 2018 року, визначено розмір відсотків за прострочене виконання зобов`язання (а. с. 25-26). Оскільки зі спливом строку, який був зазначений в умовах, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, а доказів додатково укладеної угоди стороною позивача суду надано не було, отже поза межами періоду з 16 квітня 2018 року по 01 травня 2018 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені договором, укладеним 10 квітня 2014 року між банком та відповідачем, у зв`язку з чим у позивача не має підстав стягувати з відповідача заборгованість за простроченими відсотками поза межами періоду з 16 квітня 2018 року по 01 травня 2018 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Однак у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором № н/б від 10 квітня 2014 року відсутні посилання на заборгованість саме за простроченими відсотками у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Разом із тим, матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та проведення з його застосуванням певних операцій. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, не повернув використані кредитні кошти. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 510 грн. 20 коп. підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відскоками за користування кредитом у розмірі 2 202 грн. 97 коп. необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Відповідачем до матеріалів справи були долучені квитанції про часткове погашення кредитної заборгованості, однак судом зазначені квитанції не приймають до уваги під час винесення судового рішення, оскільки відповідач основну частину кредитної заборгованості почав сплачувати вже під час розгляду справи у суді, з огляду на викладене суд роз`яснює відповідачу, що відповідні квитанції необхідно надати до виконавчої служби під час виконання зазначеного судового рішення, де буде врахована сума сплаченої кредитної заборгованості. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 840 грн. 57 коп. (15 510 грн. 20 коп.*2102 грн. 00 коп./ 17 713 грн. 17 коп.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial