Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

В березні 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради та просила припинити обтяження у вигляді арешту накладеного на квартиру [ADDRESS] відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.03.2002. Мотивувала тим, що з 19.09.2007 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В період шлюбу ними набута квартира [ADDRESS] . На теперішній час позивачем ставиться питання про поділ квартири як об`єкта спільного сумісного майна подружжя про, що нею пред`явлено відповідний позов. В процесі розгляду справи з`ясувалось, що на квартиру накладено арешт на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 19.03.2002 в рамках забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Наявність накладеної заборони слугує перешкодою для визнання за позивачем права власності на частину зазначеної квартири. Ухвалою суду від 23.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 10.04.2020 від Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач при вирішенні спору покладається на розсуд суду. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.02.1978 перебувають в зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб на 8 а.с.). 19.09.2007 [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 2118 від 13.09.2007 (свідоцтво про право власності на житло на 9 а.с.). Також встановлено, що 10.10.2007 на дану квартиру накладено арешт на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці № б/н від 19.03.2002 в рамках забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (довідка на 10 а.с.). Станом на 12.03.2020 в Центральному відділі ДВС у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) виконавчих документів щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за номером 2-4060/2003 не перебуває і не надходило на примусове виконання (повідомлення на 13 а.с.). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Судом встановлено, що спірна квартира набута [PERSON] та [PERSON] в період перебування у шлюбі, тому вона являється їх спільною сумісною власністю. Арешт на квартиру накладений в рамках забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, таким чином [PERSON] являється боржником, а [PERSON] особою в інтересах якої накладено арешт на майно. Визначивши Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради в якості відповідача тобто суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення, позивачем не враховано, що він таким не являється зокрема не є стороною виконавчого провадження. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права залучати з власної ініціативи співвідповідачів, які є належними за вимогами [PERSON] , оскільки такий обов`язок покладений на позивача. Враховуючи, що позов пред`явлений до неналежного відповідача в задоволенні позовних вимог належить відмовити, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належних відповідачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed