Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

В березні 2021 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без укладення шлюбу, в обґрунтування якої зазначила, що тривалий час позивач проживала у шлюбі з [PERSON] , та 17 травня 2006 року внаслідок сварок та непорозумінь шлюб було розірвано. Однак, після розірвання шлюбу [PERSON] почав хворіти, у зв`язку з чим потребував сторонньої допомоги, та позивач допомагала йому по господарству, через деякий час колишнє подружжя прийняло рішення знов проживати разом, вести спільне господарство, однак шлюб вдруге не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. [INFO] [PERSON] помер, та до самого моменту смерті позивач проживала разом з ним однією родиною, доглядала його, займалася усією процесією поховання, оплачувала витрати, пов`язані з похованням. Позивач вказує, що є людиною з інвалідністю третьої групи, у зв`язку з чим отримує пенсійні виплати, сума яких складає 2100,00 грн., що є незначною сумою для утримання себе, придбання ліків, сплати комунальних послуг. Разом з цим, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач має право на отримання пенсії по втраті годувальника, однак отримувати такий вид пенсійних виплат вона не може, оскільки не перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. На підставі викладеного, позивач змушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без укладення шлюбу як чоловік та жінка. Згідно з ухвалою суду від 09.03.2021 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання. 21.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, посилаючись на ч. 4 ст. 315 ЦПК України, просить залишити без розгляду заяву [PERSON] , оскільки встановлення факту сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] на день його смерті не надасть заявниці права на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому, що на момент смерті годувальника між ними не було зареєстрованих шлюбних відносин, тож виникає спір про право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який розглядається в адміністративному судочинстві. Встановлення такого факту в порядку цивільного судочинства є порушенням норм процесуального права. Відповідно до ухвали суду від 22.04.2021, підготовче провадження було закрите, та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 22.06.2021, в задоволенні клопотання представника відповідача, яке висловлене у відзиві на позовну заяву, про залишення заяви без розгляду відмовлено. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, надала пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Причин неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сестрою померлого [PERSON] . Зазначила, що з моменту укладення шлюбу та до дня смерті позивач [PERSON] проживала разом з її братом [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , де вони разом вели спільне господарство. Повідомила, що дізналася про те, що шлюб між подружжям було розірвано вже після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дуже добре знає родину позивача, повідомила ту обставину, що весь час до дня смерті [PERSON] він та позивач проживали однією родиною, вели спільне господарство. Суд, вислухав пояснення позивача, свідків, дослідив матеріали справи, повно та всебічно з`ясував обставини справи, розглянув надані докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого: Судом встановлено, що відповідно до ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 04.11.2020у справі № 225/5476/20 (провадження № 2-о/225/440/20), заяву [PERSON] , заінтересована особа - Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу залишено без розгляду, роз`яснено, що заявник для вирішення спору має право пред`явити позов до суду на загальних підставах. При цьому, суд не погоджується з позицією відповідача щодо залишення заяви без розгляду з підстав наявності спору про право. Так дійсно, відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Проте, ця норма міститься у Розділі IV (ОКРЕМЕ ПРОВАДЖЕННЯ) ЦПК України. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Позивач звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, а не із заявою в порядку окремого провадження, та у даному випадку, ЦПК України не передбачено залишення позову без розгляду з тих підстав, що вбачається спір про право. Суд також звертає увагу, що ЦПК України не містить такої вимоги до позову, як обов`язкове заявлення позивачем вимоги саме матеріального характеру, а відтак, позивач має право звернення до суду із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку цивільного судочинства, в позовному провадженні, зокрема без заявлення у позові вимог матеріального (майнового) характеру. Окрім того, як раніше встановлено судом позивач зверталася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу, і ця заява була залишена без розгляду, та роз`яснено, що заявник для вирішення спору має право пред`явити позов до суду на загальних підставах. Також, судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області 17 травня 2006 року було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 113 (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області від 21.07.2008 року (а.с.11). Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, оскільки наполягає на тому, що з моменту розірвання шлюбу та до дня смерті [PERSON] фактично проживала разом з ним, допомагала вести господарство, доглядала весь час до моменту смерті. На підтвердження факту проживання однією родиною з [PERSON] , позивачем надано довідку № 10321 від 10.12.2020 року, завірену провідним спеціалістом сектору реєстрації місця проживання ВЦА м.Торецьк Донецької області, з якої вбачається, що [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , перебувала на утриманні [PERSON] , з яким вони вели спільне господарство по день смерті. На день смерті годувальника [PERSON] спільно проживала з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). З огляду на викладене суд зазначає таке: Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом, і таки, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 2 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із подружжя, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається,що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки даний факт підтверджено в судовому засіданні переліченими вище матеріалами справи, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , що в сукупності дають підстави вважати встановленим факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як чоловіка та дружини. На підставі викладеного, у відповідності до ч. 2, 4 ст. 3 СК України, ст. ст. 12, 81, 315 ЦПК України, -

Outcome: approved