Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

в березні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом про відшкодування упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства через яке позивач не змогла отримати доходи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. від 16.03.2017 року відкрито провадження у вказаній справі. Протокольною ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.06.2018 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Марчук М.В. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-36 від 31.01.2019 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.01.2019 року в провадження судді Пономаренко Н.В. надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи № 95 м. Києва, Управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА, Долинського районного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди, внаслідок порушення законодавства. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В. від 05.02.2019 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи № 95 м. Києва, Управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА, Долинського районного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства. Призначено у справі підготовче судове засідання (т.11 а.с. 199-200). Протягом часу розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила стягнути солідарно із відповідачів суму упущеної вигоди в загальному розмірі 934782,20 грн. (т.1 а.с. 1-10; т. 32 а.с. 144-152 ; т. 42 а.с. 88-99). Позовні вимоги обґрунтовано, зокрема тим, що позивач працювала в школі №95 Шевченківського району м. Києва вчителькою та була змушена звільнитись через невиконання роботодавцем законодавства про працю. Відповідним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2014 стягнуто з Управління освіти Шевченківської районної державної адміністрації на її користь середній заробіток за весь час затримки при звільненні, вихідну допомогу та моральну шкоду, а також зобов`язано змінити формулювання причини звільнення на «звільнити внаслідок невиконання власником законодавства про працю згідно з ч.3 ст. 38 КЗпП України». При цьому, рішенням суду апеляційної інстанції вказане рішення скасовано в частині та збільшено суму стягнень на користь позивача. Вподальшому [PERSON] зазначає, що після звільнення вона приїхала в Івано-Франківську область та зареєструвалась в Долинському Центрі зайнятості як безробітна та з 19.03.2014 їй було розпочато виплату допомоги по безробіттю, при цьому сама позивач активно шукала роботу, але у період перебування на обліку працевлаштуватись не змогла. Однак, після припинення виплат по безробіттю вона зверталась зі відповідними скаргами і 4.11.2016 в Управлінні освіти молоді та спорту Долинської РДА їй пропонують роботу на яку позивач спершу погодилась, оскільки не знала, що вона не підходить, так як у поданні Слободянської ЗОШ І-ІІІ ступенів у направленні на роботу не вказано, що потрібен вчитель-дефектолог, крім того, заробітна плата буде нижчою. Не зважаючи на це, позивачу відмовляють у Долинському центрі зайнятості у взятті на облік. Позивач зазначає, що вона дії оскаржує в Департамент освіти і науки Івано-Франківської ОДА та отримує відповіді на скарги і знову стає на облік в центр зайнятості як особа, яка шукає роботу. Також зазначено, що 20.01.2017 їй знову пропонують роботу яка є непідходящою для позивача за рівнем заробітної плати. Позивач зазначає, що, не зважаючи на прикладені зусилля, вона з 05.03.2014 і на час розгляду справи є безробітною, однак за звичайних обставин вона б продовжувала працювати, оскільки вважає, що згідно КЗпП України строкова угода переукладена на один і більше разів вважається такою, що укладена на невизначений строк, а тому, на думку позивача, наявна упущена вигода яка складається із ненарахованої заробітної плати якщо б позивач працювала за звичайних умов (т.1 а.с. 1-10). При цьому, в уточненій заяві, що була прийнята судом до розгляду до закриття підготовчого судового засідання, позивач вказувала, зокрема, що вона є безробітньою, не отримує дохід, є об`єктивне зменшення її майнових благ, вона знаходиться у вимушеному прогулі який триває весь час протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого органу був позбавлений можливості працювати. А підставою для стягнення упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотриманням позивачем доходу, оскільки позивач була змушена звільнитись і виїхати з м. Києва, оскільки для неї не було жодної вакансії яка їх підходила, адже вона У 2014-2015 роках на індивідуальних рекомендаціях щодо сприяння працевлаштуванню Долинський районний центр зайнятості 21 раз зроблено запис, що немає вакансій без будь-якого обґрунтування чому їй відмовляють у працевлаштуванні, хоча фактично вакансії були наявні. При цьому позивач зазначає, що у всіх випадках Управління освіти молоді та спорту неправомірно стверджує, що вона відмовлялась тричі від роботи яку їй пропонували в Слобододолинській школі, у Солуківській ЗОШ І-ІІІ ступенів та Мислівському НВК. Але у всіх цих трьох випадках робота була непідходящою для позивача з огляду на чинне законодавство. Крім того в персональну картку базу даних внесено код спеціальності, який не відповідає спеціальності позивача за дипломом, а тому комп`ютерна система автоматично шукає вакансії за внесеними параметрами пошуку, внесено завищений розмір заробітної плати, на яку позивач могла претендувати при працевлаштуванні. При цьому, ніхто не працював з нею як з особою, яка має додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню згідно п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про зайнятість населення». Із наявних 38 вакансій на підходящу для позивача роботу - на 13 працевлаштовано осіб, які не мали додаткових гарантій щодо сприяння працевлаштуванню, які мала вона. До того ж вподальшому видали направлення на працевлаштування у ПП «Станіслав», видав направлення на неіснуючу вакансію у Долинський НВК №2, не інформували позивача вчасно про вакансії, коли вони були актуальними, замість того, щоб надати послуги в повному обсязі, змушували її змінити професію (спеціальність) солідарно Долинський районний цент зайнятості, Долинська районна філія Івано-Фраківського центу зайнятості солідарно з Управлінням освіти, молоді та спорту Долинської РДА, надаючи послуги, які є саме надавати особам які ще не мають професій, не визначились за якою спеціалізацією хочуть працювати коли неможливо підібрати роботу за спеціальністю. А Долинський районний центр зайнятості не перерахував позивачу за всі роки як загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у період, коли позивач була зареєстрована як безробітна та вводив її в оману про початок та кінець виплат. [PERSON] також посилається, на ту обставину, що вона не подала Долинському районному центру зайнятості вчасно довідку про середню заробітну плату для нарахування виплат по безробіттю, оскільки Управління освіти Шевченківської РДА у м. Києві видало її аж 25.06.2014 на основі акту №879, що, на думку позивача, свідчить про солідарні дії та бездіяльність Управління освіти Шевченківської РДА та Долинського районного центру зайнятості. І, не зважаючи на вчинені позивачем дії щодо отримання роботи, вона вважає, що з 06.03.2014 є фактично одна неподільна упущена вигода і всі відповідачі відповідно до ст. 1190 ЦК України несуть солідарну відповідальність, оскільки є фактично неперервний ланцюжок подій, які не залежали від дій позивача: змусили звільнитися, змусили поїхати із Києва, не надали послуги в повному обсязі щоб позивач працевлаштувалась на підходящу згідно законодавства роботу, необґрунтовано відмовили у працевлаштуванні, позивач є безробітною та не отримує дохід. Виходячи із наведеного, [PERSON] зазначає, що має місце упущена вигода внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідачів, направлених на те, що позивач не отримала заробітну плату як дохід. А неправомірні дії та бездіяльність відповідачів є єдиною та достатньою причиною такого неотримання доходу позивачем, оскільки наявні всі складові цивільного правопорушення. Позивач вважає, що вона вчиняла дії, направлені на своє працевлаштування. З часу звернення до суду із вказаним позовом, було ще 13 вакансій на роботу, які підходила позивачу, але вона не працевлаштувалась, продовжується її вимушений прогул і у [PERSON] , як вона вважає, надалі продовжується упущена вигода, і вона зазнає збитків, шкоди через порушення своїх цивільних прав. При цьому, при здійсненні своїх розрахунків упущеної вигоди, із кожної виплати як заробітної плати позивачем відраховано податок, ЄСВ, військовий збір, і цей дохід є реальним, а не теоретичним, із врахуванням строків, коли закінчувалась робота, час праці на роботі та розпочинався новий строк праці на наступній новій роботі є 5 закладів освіти, у яких позивач вказує, що вона мала працювати, якщо б не були порушені її цивільні права, що підтверджується, зокрема, наданими до суду у відповідних «Списках документів», «Додаткових списках документів», тощо (т.32 а.с.144-152). За вказаних обставин, посилаючись на остаточні проведені нею розрахунки упущеної вигоди з врахуванням, зокрема, і оплату праці, яку, як вважає позивач, вона могла отримати у наведених у розрахунках-таблицях (т.42 а.с 88-100) закладах освіти, також посилаючись, зокрема, на норми Конституції України, на вимоги ст.22, 623, 1166, 1190 ЦК України та інші норми діючого законодавства України, позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі. При цьому, також в судовому засіданні 29.11.2021 було задоволено клопотання позивача відповідно до її заяв заяви про звільнення її від сплати решти судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» з врахуванням наявних в матеріалах справи відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів на утримання податків з яких вбачається відсутність інформації про доходи у [PERSON] з другого кварталу 2015 року по 3 квартал 2021 року (т.12 а.с. 217 та т.42 а.с.74-76). 06.03.2019 року на адресу суду надійшов відзив Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (вхід №24652), у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. Відповідачем у відзиві зазначено, що у трудовому праві упущена вигода не відшкодовується і якщо порівнювати матеріальну відповідальність працівників та майнову відповідальність працівників та майнову відповідальність у цивільному праві, оскільки у ч. 4 ст. 130 КЗпП України закріплено правило, за яким «на працівників не може бути покладена відповідальність за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки». У той же час, жоден нормативно-правовий акт не вказує на те, що роботодавець не відшкодовує працівнику неодержаний дохід. У відзиві зазначено, що відповідальність роботодавця передбачена ст.ст. 235-235 КЗпП, згідно яких роботодавець повинен виплатити працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу. «Оплата вимушеного прогулу» в певній мірі відповідає цивілістичній конструкції «відшкодування упущеної вигоди» («відшкодування неодержаного доходу»). Відповідно до ст. 22 ЦК України, упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При цьому відповідач зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визначаються тим, що позивач у період з 06.03.2014 по 05.03.2017 була безробітна, а тому відповідач вважає, що позивачем не доведено факт завдання з битків, їх розмір та упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, тому що управлінням освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не було порушено право на працю (незаконне звільнення, незаконне переведення) в результаті, якого працівник не отримував заробітну плату (т. 11 а.с. 206-213). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2019 року заяву із зауваженнями [PERSON] на протокол судового засідання від 12.03.2019 - залишено без розгляду (т.2 а.с. 6-7). Крім того, під час розгляду справи позивачем періодично неодноразово заявлялись відводи як головуючому судді у справі, так і секретарю судових засідань, які були вирішені відповідно до вимог діючого цивільного процесуального законодавства України. 17.04.2019 року до суду надійшла заява позивача про відшкодування упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства (п.2 ст.22 ЦК України): зміна ціни позову та уточнення підстав позову, відповідно до якої позивач просив суд: відшкодувати упущено вигоду 493365,48 грн., де: 196049,17 грн. відшкодовують Івано-Франківський обласний центр зайнятості та Управління освіти, молоді та спорту Долинської районої державної адміністрації; 297322,31 грн. відшкодовують Управління освіти Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації та школа І-ІІІ ступенів №95 Шевченківського району м. Києва (т.13 а.с. 66-191). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2019 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі в цивільній справі за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи № 95 м. Києва, Управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА, Долинського районного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди, правонаступника відповідача та залучити до участі у справі № 761/8450/17 за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи № 95 м. Києва, Управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА, Долинського районного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди, правонаступника Долинського районного центру зайнятості - Івано-Франківський обласний центр зайнятості (т. 13 а.с. 218-219). 27.06.2019 року до суду надійшла заява позивача про відшкодування упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства (п.2 ст.22 ЦК України): зміна ціни позову та уточнення підстав позову, згідно з якою просила суд: стягнути солідарно у нерівних частинах (відповідно до ступеня вини) із усіх відповідачів та усіх співвідповідачів упущену вигоду 516012,37 грн., де 20275,08 грн. відшкодовують солідарно у однакових частинах Івано-Франківський обласний центр зайнятості та Управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації, а 313737,29 грн. відшкодовують солідарно у однакових частинах Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та школа І-ІІІ ступенів №95 Шевченківського району м. Києва (т.14 а.с. 80-170). 07.11.2019 року на адресу суду надійшли пояснення відповідача Івано-Франківського обласного центру зайнятості, у яких зазначено, що твердження позивача про несприяння позивачу у підборі підходящої роботи за дипломом та рівнем заробітної плати є необґрунтованим. [PERSON] видавались направлення на працевлаштування 10.11.2016 на вільне робоче місце вчителя початкового навчально-виховного закладу в Управління освіти, молоді та спору Долинської районної державної адміністрації (відмова позивача), 02.09.2019 на вільне місце - вчитель початкових класів закладу загальної середньої освіти в Долинський НВК №2 (вакансія зайнята). При цьому відповідач зазначає, що відповідно до покладених на службу зайнятості завдань та обов`язків, державна служба зайнятості є посередником між роботодавцем та шукачем роботи. Отже, працевлаштування безробітних прямо залежить від вакансій, які подані роботодавцями до служби зайнятості та рішення роботодавців при виборі кандидатури майбутнього працівника. Також зазначено, що твердження позивача про доведення факту завдання їй збитків є безпідставним та необґрунтованим, оскільки Долинська районна філія Івано-Франківського обласного центру зайнятості діяла та діє виключно в межах чинного законодавства. Таким чином, відповідач вважає, що Долинською районною філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості, Івано-Франківським обласним центром зайнятості вживались та вживаються всі заходи щодо працевлаштування громадян передбачені чинним законодавством, в повній мірі надаються соціальні послуги відповідно до законів України «Про зайнятості населення», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зокрема: профорієнтаційні, інформаційно-консультаційні послуги, які спрямовані на працевлаштування позивача, підбір їй підходящої роботи (т.14 а.с. 248-250-б). Крім того, під час перебування вказаної справи в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва позивачем направлялись до суду «Списки», «Додаткові списки» та інш., зокрема: 18.11.2019 року до суду надійшла заява позивача про прийняття списку (перелік) документів із «Списку документів» (т.15 а.с. 64-105). Відповідно до вимог ЦПК України були розглянуті неодноразово заявлені позивачем [PERSON] відводи головуючому судді Пономаренко Н.В. та секретарю судових засідань. 22.11.2019 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №115486) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 «Перший додатковий список документів, які подаються до суду» за списком (т. 16 а.с. 78-164). 22.11.2019 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №115492) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 «Другий додатковий список документів» за списком (т.16 а.с. 165- 239, т.17 а.с. 1-236). 22.11.2019 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №115494) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 «Третій додатковий список документів» за списком (т.18 а.с. 1-118). 22.11.2019 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №115497) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 «Четвертий додатковий список документів» за списком (т.18 а.с. 119-250, т.19 а.с. 1-70). 22.11.2019 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №115629) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 «Сьомого додаткового списку документів» за списком (т. 19 а.с. 71-180). 22.11.2019 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №115631) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 «Восьмий додатковий список документів» за списком (т.19 а.с. 181-250; Т.20 а.с. 1-233). 22.11.2019 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №115635) про прийняття «Дев`ятий додатковий список документів» за списком ( т.21 а.с. 1-250; Т.22 а.с. 1-166). 22.11.2019 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №115637) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 «Список документів» за списком (т. 22 а.с. 167-250; т. 23 а.с. 1-250; т. 24 а.с. 1-250, Т. 25 а.с. 1-249; Т. 26 а.с. 1-88). 14.01.2020 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №2977) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 один документ №2, а саме список, який має назву «Десятий додатковий список документів» (т. 26 а.с. 89-161). 14.01.2020 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №3041) про прийняття у цивільній справі №761/8450/17 за списком «Десятий додатковий список документів» із «Обґрунтування «Десятого додаткового списку документів» (т. 26 а.с. 162-250; т. 27 а.с. 1-250; т. 28 а.с. 1-54). 16.01.2020 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №4719) про виправлення помилок, неточностей у документах, які надані раніше (т. 28 а.с. 55-56). 16.01.2020 року до суду надійшла заява позивача (Вхід №4719) про прийняття обґрунтування «Восьмого додаткового списку документів» (т. 28 а.с. 57-249; т. 29 а.с. 1-250; т. 30 а.с. 1-250; т.31 а.с. 1-250; Т.32 а.с. 1-8). 14.07.2021 року до суду надійшов відзив Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (Вхід №58600) у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] в повному обсязі. Зокрема, відповідачем у відзиві зазначено, що у трудовому праві упущена вигода не відшкодовується і якщо порівнювати матеріальну відповідальність працівників та майнову відповідальність працівників та майнову відповідальність у цивільному праві, то у ч. 4 ст. 130 КЗпП України закріплено правило, за яким «на працівників не може бути покладена відповідальність за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки». У той же час, жоден нормативно-правовий акт не вказує на те, що роботодавець не відшкодовує працівнику неодержаний дохід. У відзиві зазначено, що відповідальність роботодавця передбачена ст.ст. 235-235 КЗпП України, згідно яких роботодавець повинен виплатити працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу. «Оплата вимушеного прогулу» в певній мірі відповідає цивілістичній конструкції «відшкодування упущеної вигоди» («відшкодування неодержаного дозоду»). Відповідно до ст. 22 ЦК України, упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При цьому відповідач зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визначається тим, що позивач у період з 06.03.2014 по 05.03.2017 була безробітна, а тому відповідач вважає, що позивачем не доведено факт завдання збитків, їх розмір та упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її паво не було порушене, тому що управлінням освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не було порушено право на працю (незаконне звільнення, незаконне переведення) в результаті якого працівник не отримував заробітну плату (т. 32 а.с. 31-36). У судовому засіданні 15.07.2020 року позивачем подано заяву про витребування нових додаткових доказів у Цивільній справі №761/8450/17 (т. 32 а.с. 40-131). Протокольною ухвалою від 15.07.2020 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про витребування доказів, скільки вказані докази не стосуються ні предмета ні підстав позову. 28.07.2020 року до суду надійшла та була прийнята судом уточнена позовна заява (вхід №62898) відповідно до якої позивач просила суд: стягнути (відшкодувати) солідарно упущену вигоду у сумі шістсот шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні 51 копійку (669584,51 грн.). (Т. 32 а.с. 144-152). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи № 95 м. Києва, Управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА, Івано-Франківського обласного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди та призначити її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (т. 32 а.с. 166). 22.10.2020 року до суду надійшла заява позивача про ухвалення Окремої ухвали на підставі частини 1 ст.262 (вхід №92833) (т.32 а.с. 214-218). 22.10.2020 року до суду надійшло обґрунтування надання кожного доказу на підтвердження предмету і підстав позову (вхід №92834) (т.33 а.с. 1-48). 26.01.2021 року до суду надійшла заява про «Одинадцятий додатковий список документів» та «Дванадцятий додатковий список документів» (вхід №6712) (т.33 а.с. 64-75). 26.01.2021 року до суду надійшла заява про приєднання всього надісланого №1 (вхід №6575) (т.33 а.с. 94-97). Після закриття підготовчого судового засідання, а саме 22.10.2020 за вх.№92831 до суду надійшла заява позивача [PERSON] «Про стягнення упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства (ч.2 ст.22 ЦК України): уточнення підстав позову, зміна ціни позову» на 402 аркушах. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2021 року відмовлено у прийнятті та повернуто вищевказану заяву позивача про уточнення підстав позову, зміну ціни позову подану в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи № 95 м. Києва, Управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА, Івано-Франківського обласного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди (т. 35 а.с. 9-10). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року виправлено описку в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2021 року з розгляду заяви позивача [PERSON] про уточнення підстав позову, зміна ціни позову подану в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи № 95 м. Києва, Управління освіти, молоді та спорту Долинської РДА, Івано-Франківського обласного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди, вказавши вірно в шістнадцятому абзаці описово-мотивувальної частини дату підготовчого засідання: «19.10.2020», замість невірної - «18.10.2020». Постановою Київського апеляційного суду від 23.03.2021 року апеляційну скаргу позивача [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2021 року про повернення заяви - залишено без змін (т. 35 а.с. 168-170). Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.07.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 24.02.2021 року. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.07.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 23.03.2021 року. 22.10.2020 року до суду надійшла заява позивача про прийняття та долучення до матеріалів цивільної справи №761/8450/17 «Одинадцятого додаткового списку документів» із обґрунтуванням «Одинадцятого додаткового списку документів» (т.36 а.с. 1-250, т.37 а.с. 1-83). Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2021 року клопотання позивача від 26.07.2021 року Вхід №70076 задоволено та змінено найменування учасника судового процесу у справі №761/8450/17 із «Управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації» на «Сектор освіти Долинської районної державної адміністрації». У судовому засідання 29.11.2021 позивачем подану заяву про стягнення упущеної вигоди внаслідок порушення законодавства (ч.2 ст. 22 ЦК України): зміна підстав позову, зміна (збільшення) ціни позову (Т. 37 а.с. 126-246; Т. 38 а.с. 1-179; Т. 39 а.с. 1-56). 28.01.2021 до суду надійшла заява позивача (Вхід № 7713) про прийняття та долучення до матеріалів справи №761/8450/17 «Тринадцятого додаткового списку документів» із «Обґрунтуванням «Тринадцятого додаткового списку документів» (Т. 39 а.с. 57-122). 06.07.2021 року до суду від позивача надійшла заява (Вхід №63460)про долучення «Порядку з`ясування обставин, порядку дослідження доказів» (Т. 39 а.с. 123). 06.07.2021 року до суду від позивача надійшов «Порядок з`ясування обставин, порядок дослідження доказів» (Вхід №63460) (Т.39 а.с. 124-178; Т.40 а.с. 1-196; Т.41 а.с. 1-204; Т.42 а.с. 1-59). 29.11.2021 року до суду надійшла заява позивача (вхід №110439) про зміну цини позову внаслідок виникнення новий обставин після 26.01.2021 року, відповідно до якої позивач просить суд стягнути солідарно із Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та школи І-ІІІ ступенів №95 Шевченківського району м. Києва 934782,20 грн. мінус 305568,46 грн. дорівнює 692213,74 грн. розділити на 2 дорівнює 314606,87 у рівних частках. (Т.42 а.с. 88-120). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2021 року відмовлено в задоволенні заяви позивача [PERSON] про поновлення строку надання суду заяв про зміну ціни позову та документів, заяви про зміну підстав позову, зміну (збільшення) ціни позову, подану в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 95 Шевченківського району м. Києва, Сектору освіти Долинської районної державної адміністрації, Івано-Франківського обласного центру зайнятості про відшкодування упущеної вигоди. Вказаною ухвалою дану заяву залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник Івано-Франківського обласного центру зайнятості не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Разом із тим, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно і всебічно з`ясувавши обставини на об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Положеннями ст. 43 Конституції України передбачено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. В свою чергу, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина. Звертаючись до суду, позивач посилається на ту обставину, що вона зареєстрована як безробітна особа в Долинській районній філії Івано-Франківської обласному центрі зайнятості. Згідно ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи. Так, судом встановлено, що згідно запису в трудовій книжці позивача вбачається, що остання відповідно до наказу від 04.09.2014 №1354-к звільнена з роботи вчителя початкових класів СЗШ №95 внаслідок невиконання власником законодавства про працю згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до наступного запису в трудовій книжці вбачається, о [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 12 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (т.1 а.с. 13-16). Відповідно до наявного в матеріалах справи рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.07.2014 рішення Долинського районного суду від 30.04.2014 в частині стягнення з Управління освіти Шевченківської РДА в м. Києві на користь [PERSON] середнього заробітку за весь час виплати при звільненні з роботи в розмірі 4634,50 грн. та 13903,50 грн. вихідної допомоги скасовано. Натомість, стягнуто з Управління освіти Шевченківської РДА в м. Києві на користь [PERSON] середній заробіток за весь час виплати при звільненні з роботи в розмірі 5995,00 грн. та 17442,50 грн. вихідної допомоги. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с.43-45). При цьому, як вбачається зі змісту рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.04.2014 по справі №343/844/14-ц за позовом [PERSON] до Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та середньої загальноосвітньої шкоди №95 Шевченківського району м. Києва про виплату вихідної допомоги, середнього заробітку у зв`язку із порушенням термінів виплати при звільненні, зміну формулювання причини звільнення, стягнення моральної шкоди та зобов`язання змінити довідку про середню заробітну плату, - позовні вимоги в частині зміни формулювання причини звільнення задоволені повністю та зобов`язано відповідача Управління освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації змінити формулювання причини звільнення з роботи позивача «звільнити за власним бажанням у зв`язку із переїздом в іншу місцевість» на «звільнити за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України» (т.1 а.с.24-26). В даному випадку слід зазначити, що позивачем не заперечувалась та обставина, що на виконання вказаного рішення Управлінням освіти Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації належні позивачу виплати згідно рішення суду були виконані в повному обсязі. Крім того, слід зазначити, що позивачем під час розгляду справи №343/844/14-ц не ставилось питання щодо поновлення на роботі у зв`язку із незаконним звільненням. В трудовому праві упущена вигода не відшкодовується. Відповідальність у вигляді певних грошових виплат у зв`язку із порушенням трудових прав працівника передбачена законодавцем, зокрема, відповідно до положень ст.ст. 235-236 КЗпП України, що в даному випадку не є предметом розгляду. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Заявляючи вимоги про стягнення інфляційних витрат, позивач просила стягнути на підставі статті 22 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідачів збитків, позивач зазначила, що в результаті протиправної поведінки відповідачів, вона отримала ці збитки. В даному випадку позивач, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, не надала доказів свого оскарження та наявності відповідного рішення щодо визнання дій/бездіяльності відповідачів неправомірними/незаконними. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум. Судом установлено, що при обрахуванні розміру збитків, позивач виходив із свого права на отримання відшкодування упущеної вигоди у вигляді неотриманої заробітної плати яку б вона могла утримувати, якщо була б працевлаштована. Зміст позовних вимог та встановлені судом обставини справи, дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру упущеної вигоди виходила із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути їй завдані діями відповідачів, які вона вважає неправомірними. Водночас, доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем також надано не було, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Адже, в даному випадку, надані позивачем документальні підтвердження заробітної плати в різних навчальних закладах та наявність в них посад не підтверджують реальне працевлаштування позивача та її працю за умови пропонування їй вказаних посад, а долучені позивачем накази про прийняття на роботу інших осіб не свідчать про неправомірність дій відповідачів, що і не являються предметом розгляду в межах даного цивільного позову. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Cтягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. В даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності відповідачів відносно прав позивача, що, як наслідок, вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову із вказаних в ньому підстав. У зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, також відсутні і підстави для задоволення заяв позивача про постанову і окремих ухвал у зв`язку із їх безпідставністю. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, щодо обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд також враховує висновки, відповідно до яких Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи позивача не впливають на вищевказані висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в межах заявлених позивачем вимог за вказаних в позові підстав. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку із повною відмовою в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed