Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

В березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] та просить визнати дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/ 95-0096 від 30.05.1995 року, посилаючись на те, що 30 травня 1995 року відповідач [PERSON], який діяв від свого імені, а також від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON] продав, а [PERSON] - батько позивача, [PERSON] - мати позивача, яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] купили квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу нерухомого майна був складений у письмовій формі та зареєстрований на Одеській Універсальній Товарній біржі «Центр» й в ОМБТІ 15.08.1995 року. Обидві сторони повністю виконали умови угоди. Договір не був посвідчений нотаріусом. [PERSON] помер [INFO], про що Одеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15 грудня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 12753 та видано Свідоцтво про смерть [NUMBER]. Після померлого батька позивача залишилось спадкове майно, а саме - ? частина квартира [ADDRESS] В лютому 2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Петровської Н.В. стосовно оформлення спадщини. Листом №32/02-17 від 07.03.2018 року нотаріус рекомендувала позивачу звернутися до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним. 19.03.2018 року за позовною заявою [PERSON] відкрите провадження у справі. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам був визначений строк для подання відзиву на позов, зустрічного позову та вчинення інших процесуальних дій. Третім особам роз'яснено право подати суду пояснення щодо позову. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у письмових поясненнях висловили згоду із обставинами, викладеними позивачем у позовній заяві та не заперечували проти задоволення позову. Відповідачі відзиви на позов не надали. Заяв по суті справи чи з процесуальних питань від відповідачів також не надходило. За приписами частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку. Розгляд справи проводиться судом за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала до 1995 року відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 15-2985, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеського міськвиконкому від 03.04.1995 року, зареєстрованого Одеським МБТІ від 05.04.1995 року під № 282 кн.121 пр.стр.86. 30 травня 1995 р. на Регіональній товарній біржі між [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], який діяв від свого імені, а також від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON], з другої сторони був укладений договір №Н/ 95-0096 купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі - продажу нерухомого майна був складений у письмовій формі та зареєстрований на Одеській Універсальній Товарній біржі «Центр» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним № Н/95-0096 від 30.05.1995 р. 15 серпня 1995 року Одеське міське бюро технічної інвентаризації зареєструвало вказаний договір за № 282стор. 184 кн.140пр. Відмітка про реєстрацію проставлена на вказаному договорі. При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам і сторони повністю виконали угоду - продавці отримали кошти, а покупцям було передане нерухоме майно й до них перейшло право власності на спірну квартиру. Право власності зареєстроване покупцями в порядку, якій діяв на час вчинення правочину. Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1995 році, то враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до таких відносин належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Разом з тим, згідно з ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1956-XII1 від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За положеннями ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить частина друга статті 220 ЦК України, в якій зазначено, - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищезазначена Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» роз'яснено, що визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦКУРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під час розгляду справи судом також встановлено, що у 2007 році [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (свідоцтво про шлюб [NUMBER]). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть [NUMBER]). Після його смерті відкрилась спадщина на частку вищевказаної квартири. Право позивачів на спадкування підлягає судовому захисту шляхом встановлення обставин, необхідних для реалізації цього права.

Outcome: approved