Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що вона працює в ТОВ «Авіакомпанія «[PERSON] Україна» на посаді бортпровідника-інструктора. 8 лютого 2015 року у позивача народився син [PERSON] Тому [PERSON] перебувала в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнен-ня нею трирічного віку. Наказом генерального директора ТОВ «Авіакомпанія «[PERSON] Україна» №32/ОС від 22 лютого 2016 року ця відпустка була припинена достроково. Починаючи з 4 березня 2016 року позивач приступив до роботи. Вона виконує обовязки бортпровідника-інструктора в приміщенні аеропорту «Бориспіль». У звязку з тим, що дитина не досягла трирічного віку, відповідач забороняє [PERSON] виконувати посадо-ві обовязки під час польотів на борту повітряного судна. Підстави для такої заборони відсутні, оскільки [PERSON], який є чоловіком позивача, замість неї перебуває в соці-альній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тому [PERSON] просить суд зобовязати ТОВ «Авіакомпанія «[PERSON] Україна» припинити дії, що полягають у забороні позивачу виконувати посадові обовязки бортпровідника-інструк-тора під час польотів на борту повітряного судна. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують позов та просять суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] визнає позов. Він посилається на те, що виконання бортпровідником-інструктором посадових обовязків під час польоту на борту повітряного судна є направленням у відрядження. Як вбачається з ч.1 ст.176 КЗпП України, не допускається направлення у відрядження жінок, що мають дітей віком до трьох років. Тому [PERSON] виконує свої посадові обовязки в приміщенні аеропорту «Бориспіль», а не на борту повітряного судна. Однак представник відповідача [PERSON] не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ «Авіакомпанія «[PERSON] Україна» на посаді бортпровідника-інструктора. Ця обставина підтверджується копією трудового договору №16.10-2016 від 4 березня 2016 року (а.с.29-36). З копії свідоцтва про народження серії 1-ОК №293423 від 17 лютого 2015 року (а.с.14) вбачається, що 8 лютого 2015 року у позивача народився син [PERSON] Тому [PERSON] перебувала в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Наказом генерального директора ТОВ «Авіакомпанія «[PERSON] Україна» №32/ОС від 22 лютого 2016 року (а.с.16) ця відпустка була припинена достроково. Починаючи з 4 березня 2016 року позивач приступив до роботи. 11 березня 2016 року т.в.о. начальника ВОПБ ПС ЛС [PERSON] звернувся зі службовою запискою (а.с.19), в якій він просив допустити [PERSON] до виконання посадових обовязків бортпровідника-інструктора під час польотів на борту повітряного судна «Боїнг-737». Начальник ЛС ТОВ «Авіакомпанія «[PERSON] Україна» [PERSON] наклав резо-люцію, в якій він заборонив позивачу виконання посадових обовязків бортпровідника-інструктора під час польотів на борту повітряного судна «Боїнг-737». Відповідно до ч.1 ст.176 КЗпП України не допускається залучення до робіт у нічний час, до надурочних робіт і робіт у вихідні дні і направлення у відрядження вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до трьох років. Встановлено, що виконання бортпровідником-інструктором посадових обовязків під час польоту на борту повітряного судна є направленням у відрядження. Однак [PERSON], який є сином позивача, не досягнув трирічного віку. Згода [PERSON] на направ-лення у відрядження та перебування її чоловіка [PERSON] в соціальній відпустці по догляду за дитиною не має жодного юридичного значення. З огляду на це суд вважає, що відсутні підстави для покладення на ТОВ «Авіа-компанія «[PERSON] Україна» зобовязання припинити дії, що полягають у забороні пози-вачу виконувати посадові обовязки бортпровідника-інструктора під час польотів на бор-ту повітряного судна. Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються зловживання правом в будь-яких формах. Встановлено, що, предявляючи цей позов, [PERSON] прагне не захистити право на працю, яке не порушено, а уникнути імперативну заборону, передбачену ст.176 КЗпП України. Ця обставина свідчить про наявність в діях позивача ознак зловживання правом. Суд вважає, що ця обставина є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. В матеріалах цивільної справи міститься копія свідоцтва про шлюб серії 1-БК №033 008 від 10 серпня 2006 року (а.с.13) та копія наказу фізичної особи підприємця [PERSON] №1 від 4 березня 2016 року (а.с.17). З цих двох доказів вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який замість неї продовжує перебувати в соціальній від-пустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Встановлено, що такі обставини, як укладення шлюбу з [PERSON] та його перебування в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не стосуються предмета доказування. З огляду на це суд вважає, що копія свідоцтва про шлюб серії 1-БК №033008 від 10 серпня 2006 року та копія наказу фізичної особи підприємця [PERSON] №1 від 4 березня 2016 року є неналежними доказами.

Outcome: dismissed