Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеною Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30 вересня 2014 року, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 27878 грн. 10 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказує, що відповідач належним чином не виконала зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 05 серпня 2019 року за нею утворилась заборгованість у сумі 51888 грн. 94 коп., яку позивач просить стягнути на його користь. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю Романенко Т.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково погодилась з позовними вимогами. Пояснила, що укладала з банком угоду про реструктуризацію заборгованості, за якою сплачувала кошти, але не в повному обсязі, через що могла виникнути заборгованість. Вказує, що сума, яку просить стягнути з неї банк є дуже великою. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. За правилами\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно положенням статей\~627,\~631 ЦК України, сторони є вільними при укладенні договору щодо визначення його умов з урахуванням вимог цього\~кодексу, як щодо строку його дії так і щодо наслідків закінчення цього строку. Ст. 261 ЦК\~передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо строк виконання не визначений, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникло право вимоги про виконання зобов`язання. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. З матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, метою якої було створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № SAMDN52000081389100 від 10 квітня 2013 року (договір 1), № б/н від 14 листопада 2013 року (договір 2), а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Згідно з рішенням єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено у п1.7. Статуту АТ КБ «Приватбанк» (нова редакція). Статут 11 червня 2018 року погоджено з Національним банком України. Так, відповідно до п. 1.1 Генеральної угоди, сторони узгодили по договору 1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 87 грн. 67 коп., комісію на 11 грн. 13 коп., пеню на 0 грн., штраф на 0 грн. По договору 2 сторони узгодили зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 0 грн., комісію на 0 грн., пеню на 802 грн. 13 коп., штраф на 0 грн. Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди, банк надав відповідачу строковий кредит в сумі 27878 грн. 10 коп. на строк 24 місяці, з 30 вересня 2014 року по 30 вересня 2016 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 27878 грн. 10 коп. в обмін за зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, у вказані в заяві, умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1395 грн. 02 коп. для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди, згідно зі ст. ст.\~212, 611, 651 ЦК України, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по Кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 900 грн. 93 коп. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, відповідач зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.\~\~ Так, у порушення умов Генеральної угоди, відповідач зобов`язання належним чином не виконував. Згідно наданого розрахунку заборгованості станом на 05 серпня 2019 року заборгованість відповідача за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30 вересня 2014 року становить 51888 грн. 94 коп., яка складається з наступного: 15483 грн. 18 коп. - заборгованість за кредитом; 10112 грн. 71 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 25392 грн. 12 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 900 грн. 93 коп. - штраф, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Разом з тим, суд частково погоджується з вищевказаним розрахунком та вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за Генеральною угодою в сумі 26496 грн. 82 коп., яка складається із: 15483 грн. 18 коп. - заборгованість за кредитом; 10112 грн. 71 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 900 грн. 93 коп. - штраф, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Положеннями п. 2.8 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник виплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Разом з тим, обов`язку відповідача сплатити банку комісію умови Генеральної угоди не містять. Незважаючи на це, у розрахунку доданому до позову розмір комісії указаний позивачем разом із розміром пені. Розрахунки щодо нарахування пені та комісії, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг. Натомість, у Генеральній угоді не конкретизовано сплату відповідачем комісії як супутньої послуги банку, не визначено її розмір, базу розрахунку. З наданих розрахунків й заявлених вимог неможливо роз`єднати суми заборгованості по пені та комісії. Крім того, суд вважає за необхідним зазначити, що матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що відповідач ознайомлювався і погоджувався із Умовами кредитування та правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач. Підпис позивача про його ознайомлення із правилами та умовами не підтверджують факту ознайомлення саме із долученим до справи витягом з Умов та правил надання банківських послуг. Також як й відсутні підтвердження того, що вказані документи на момент укладення відповідачем Генеральної угоди взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати пені та комісії, у визначених розмірах і порядках нарахування. Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 та вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про сплату пені та комісії у визначеному розмірі, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказані обставини, на переконання суду, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача комісії та пені в розмірі 25392 грн. 12 коп. Більш того, ставлячи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам ч.1\~ст. 61 Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Вказаний висновок, викладений у правових позиціях Верховного Суду України, викладених у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року та №6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн. при ціні позову 51888 грн. 94 коп. Позовні вимоги позивача задоволені частково у розмірі 26496 грн. 82 коп., отже на 51,06 % З огляду на це, пропорційно розміру задоволених вимог, розмір судового збору, що підлягає до стягнення складає 980 грн. 86 коп. (61,06 % від 1921 грн.)

Outcome: partial