Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Акціонерне Товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до [PERSON] стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги таким. Відповідно до\~укладеного договору\~б/н\~від \~07.09.2010\~року [PERSON] \~отримала кредит\~у розмірі\~2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не\~виконував зобов`язання\~по договору,\~внаслідок чого\~виникла заборгованістьв сумі 76475 грн. 52 коп. яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у відповідності до якої просить розглянути справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, а також письмові заперечення проти позовної заяву, посилаючись на таке. Так, у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-ХІІ). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, варто зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважає узгодженими банк. \~ \~ \~ \~ Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, який на думку банку був укладений між сторонами 21.02.2011 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафу за невиконання зобов`язання. Таким чином, правомірним є стягнення лише заборгованості за тілом кредиту. Окрім того, до даних правовідносин просить застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за наявності заяв представника позивача та представник відповідача про розгляд справи у їх відсутність фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2018 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] передано за підсудністю на розгляд до Михайлівського районного суду Запорізької області (а.с. 49). При цьому, 22.03.2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] ), який було розірвано 24.11.2016 року. 08.07.2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] ) (а.с. 73-75). З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання вбачається, що 24.07.2018 внесені відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 71-72). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України справа,\~прийнята судом\~до свого\~провадження з\~додержанням правил\~підсудності,\~повинна бути\~ним розглянута\~і в\~тому випадку,\~коли в\~процесі розгляду\~справи вона\~стала підсудною\~іншому суду,\~за винятком\~випадків,\~коли внаслідок\~змін у\~складі відповідачів\~справа належить\~до виключної\~підсудності іншого\~суду. Судом встановлено,\~що відповідно\~до укладеного\~договору б/н\~від 07.09.2010\~року [PERSON] \~отримала кредит\~у розмірі\~2000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується анкетою заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно п.2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, терміни та порядок погашення по Кредиту (Кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим обов`язковим мінімальним платежем а також Овердрафта, виникаючого по таким картам, приведений в Пам`ятці Клієнта - Довідці про умови кредитування, яка являється невід`ємливою частиною Договору, а також встановлюється даним пунктом. Згідно ст. 212 ЦК України, у випадку наявності простроченого кредиту (Овердрафту) строки повернення Кредиту (Овердрафту) в повному обсязі являється 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості. Строк повернення (Овердрафту) в повному обсязі на протязі 30 днів з моменту виникнення Овердрафта. Строк погашення відсотків по Овердрафту - щомісячно за попередній місяць до 25 числа. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку за користування кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачене п.2.1.1.12.13. Згідно п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на сумі від 100 грн. клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф розмірі якого встановлено тарифами договору. Штраф враховується на окремий рахунок та підлягає сплаті в першу чергу в зазначені банком терміни. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.04.2018 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 76475 грн. 52 коп., яка складається з наступного: 1299 грн. 09 коп. заборгованість за кредитом; 66344 грн. 09 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4714 грн. 46 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 3617 грн. 88 коп. штраф (процентна складова). Згідно заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач отримала дебетову особисту\~картку (а.с. 9 на звороті). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» (а.с. 10). Натомість, позивачем не надано та в судовому засіданні не встановлено факт отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна», а також доказів, що відповідач була проінформована про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг нею не підписані. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважає узгодженими банк. \~ \~ \~ \~ За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 1299,09 грн., тобто заборгованості за кредитом. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року (справа 175/4576/14), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа 342/180/17-ц). Разом з тим, відповідно до статті\~256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття\~257 ЦК\~України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті\~258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку.Після переривання\~перебіг позовної\~давності починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості,\~останній платіж\~за кредитом\~ на\~суму 385,54\~грн.\~відповідач здійснила\~30.09.2015\~року,\~до суду\~позивач звернувся\~23.05.2018\~року,\~тобто в межами трирічного строку позовної давності. Таким чином, заява відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не ґрунтується на законі. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 07.09.2010 року в сумі 1299 грн. 09 коп. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі, пропорційній задоволеним позовним вимогам (1,68%), що складає 29,93 грн. (1762 грн. Х 1,68%).

Outcome: partial