Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, в обґрунтування якого вказав, що в березні 2010 року [PERSON] позичила у позивача в борг 14500 доларів США зі строком повернення до кінця вересня 2010 року. У визначений строк, [PERSON] борг не повернула, у звязку з чим [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення боргу і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.03.2011 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на його користь борг в розмірі 116586,25грн. В межах розгляду даної справи ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 грудня 2010 року з метою забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики в розмірі 14500 доларів США, за заявою [PERSON] накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON] Проте, 10 травня 2011 року [PERSON] уклала нотаріально посвідчений договір, за яким продала квартиру [ADDRESS] І.М., який в подальшому зареєстрував на вказану квартиру право власності. 25.05.2013р. [PERSON] помер, спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] Оскільки квартира була арештована в забезпечення позову позивача, після її відчуження ускладнюється виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] коштів. Крім того, за наявності ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, відповідач не має права розпоряджатись майном або коштами, на які накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали. У звязку з цим позивач на підставі ст.ст.203,215 ЦК України просить визнати договір купівлі-продажу квартири від 10.05.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1176 недійсним, скасувати запис в державному реєстрі правочинів щодо договору купівлі-продажу від 10.05.2011, номер правочину 9869912. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Представник відповідача [PERSON] діючи в інтересах [PERSON] подав до суду письмове заперечення на позов, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] діючи в інтересах відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення в яких вказала, на час укладення спірного договору купівлі-продажу, ухвала про забезпечення позову від 10.12.2010 року не була внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у звязку з чим [PERSON] та приватному нотаріусу [PERSON] не було відомо про наявність такої ухвали. Крім цього, спірна квартира перебувала в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк», продаж квартири здійснювався з дозволу банку і кошти за продаж квартири були направлені на погашення кредиту [PERSON] перед банком. Просить в задоволенні позову відмовити. В подальшому в судове засідання 30.04.2015р. представник відповідача [PERSON] не зявилась, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Проте дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки розгляд справи відкладався за клопотанням представника відповідача неодноразово, представник відповідача висловила своє відношення до позову та надала заперечення в судовому засіданні, у звязку з чим суд вважає можливим завершити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась про день та час слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 грудня 2010 року з метою забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 31 травня 2011 року, позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 115295,30 грн. 10 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири, згідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру № 22, загальною площею 53 кв.м., що знаходиться в м. Хмельницькому, по Тернопільській, 26/5. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 1176, що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів, та згідно з п. 4 Договору нотаріусом не було встановлено перешкод для відчуження вказаної квартири, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно з яким перший запис у даному реєстрі про арешт нерухомого майна, а саме: квартири № 22 по вул. Тернопільській. 26/5 в м. Хмельницькому зареєстровано 12.05.2011 року, тобто після укладення договору купівлі - продажу квартири. Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа яка, вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, що не відповідає вимогам закону. Недійсними оспорювані правочини можуть вважаться лише за умови доведеності фактів, що свідчать про порочність даного правочину. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже порушені укладенням договору. Згідно із ч. 9 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Відповідно до положень ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України і такими, зокрема, є правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права. Оскільки на квартиру за договором купівлі-продажу від 10 травня 2011 року за заявою [PERSON] було накладено арешт в порядку забезпечення позову в іншій справі, укладення договору купівлі-продажу між сторонами та перехід до іншої особи права власності на це майно унеможливлює звернення стягнення на нього при виконанні рішення, чим порушені права позивача. Крім цього, оспорюваним правочином порушено публічний порядок, оскільки за ним проведено відчуження майна, обіг якого був обмежений у зв'язку із накладенням арешту на нього, про що продавцю було відомо, оскільки [PERSON] особисто приймала участь у розгляді справи у першій інстанції та в апеляційній інстанції. Щодо вимог позивача про скасування запису у державному реєстрі правочинів щодо договору купівлі-продажу від 10.05.2011 року, номер правочину 9869912, слід відмовити виходячи з наступного. Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26.05.2004р. Відповідно до п. 6 Тимчасового порядку державна реєстрація правочину проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно із нотаріальним посвідченням правочину. Разом з тим постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2012р. № 824 «Деякі питання державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» постанова № 671 від 26.05.2004р. визнано такою що втратила чинність. А відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ведення державного реєстру правочинів з 01 січня 2013 року не передбачено, тобто державний реєстр правочинів припинив дію. Позивачем по справі понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60грн., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] частково в розмірі 121,80грн. ( у звязку з частковим задоволенням позовних вимог).

Outcome: partial