Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») у січні 2017 року звернувся у суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 березня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2016 року має заборгованість по кредиту в розмірі 31584 грн. 26 коп., яка складається з 2321 грн. 73 коп. - заборгованість по кредиту; 23982 грн. 33 коп. - відсотки за користування кредитом; 3300 грн. 00 - заборгованість за пенею та комісією пені; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1480 грн. 20 коп. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість та суму сплаченого судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 червня 2018 року справа передана за підсудністю до Вовчанського районного суду Харківської області. Ухвалою судді Вовчанського районного суду Харківської області Уханьовою І.С. від 20 серпня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з протоколом повторного авто розподілу, справа розподілена судді Вовчанського районного суду Харківської області Глобі М.М. Ухвалою від 09 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження судді та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, 26 січня 2019 року надав суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що з березня 2007 року по травень 2013 року здійснював платежі за карткою згідно умов кредитного договору. 27 грудня 2013 року було проведене автоматичне списання з карти коштів у сумі 50 грн. 00 коп. в рахунок погашення заборгованості, що не може свідчити про переривання строку позовної давності. Якщо призюмувати що останнє списання було 27 грудня 2013 року то строк давності закінчився 28 грудня 2016 року, позивач звернувся до суду 06 лютого 2017 року, тобто після спливу строку. Навіть щодо визначеної кінцевої дати повернення кредиту травень 2013 року. Просив застосувати позовну давність, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник позивача 12 квітня 2019 року надав суду відзив на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, в якому зазначає, що 27 грудня 2013 року відбулося поповнення карткового рахунку у розмірі 50 грн. 00 коп. Із виписки вбачається що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштами. Строк дії картки вказано на лицевій стороні картки, карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк перевипущеної карти відповідача - до останнього дня липня 2016 року. Позивач звернувся до суду 30 січня 2017 року, до спливу строку позовної давності. Просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі. 21 травня 2019 року представник позивача звернувся до суду з уточненою позовною заявою. Просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 березня 2007 року у розмірі 2844 грн. 80 коп. станом на 31 січня 2014 року, яка складається з: -2171 грн. 73 коп. - заборгованість за кредитом; -61 грн. 41 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); -111 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова). Судові витрати покласти на відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідача б/н від 27 березня 2007 року, між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний кредитний договір було укладено між сторонами шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач станом на 31 січня 2014 року у розмірі 2844 грн. 80 коп. станом на 31 січня 2014 року, яка складається з: 2171 грн. 73 коп. - заборгованість за кредитом; 61 грн. 41 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 111 грн. 66 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до положень ст. ст. 549, 625, 1048, 1050 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, неустойки (штраф, пеня) у разі порушення боржником зобов`язання. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 27 березня 2007 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у вказаній анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами, комісію, а також штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 березня 2007 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів, комісії), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. З таких же підстав не можна вважати складовою частиною кредитного договору витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, оскільки вони також не містять підпису позичальника. Отже, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також суд звертає увагу, що укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми непогашення тіла кредиту у розмірі 2171 грн. 73 коп. В задоволенні позову в іншій частині, а саме у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів (фіксованої та процентної складової), слід відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №182/1806/17. Відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності до вимог банку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як зазначено у ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Під час розгляду справи встановлено, що за Кредитним договором б/н від 27 березня 2007 року [PERSON] отримав картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2016 року (а.с. 225). Отже трирічний строк позовної давності у вказаних правовідносинах починає перебіг зі спливом останнього дня місяця дії картки - з 01 серпня 2016 року. З позовом до суду банк звернувся у січні 2017 року, тобто в межах встановленого законом строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви - в розмірі 1600 грн. 00 коп. (а.с. 38). Враховуючи, що задоволенню підлягає тільки частина позовних вимог, судовий збір стягується з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягненню підлягають кошти в сумі 1221 грн. 45 коп. (2171 грн. 73 коп. х 1600 грн. 00 коп. / 2844 грн. 80 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial