Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

В березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі по тексту - відповідач) про стягнення компенсації, збитків та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.08.2017 року позивач придбав електронний квиток 607-5764249516 бізнес класу для перельоту Київ (Бориспіль) - Тегеран (Іран) - Абу-Дабі (ОАЕ) - Сідней ( Австралія ) - Нова Зеландія . 26.10.2017 року прибувши до аеропорту «Бориспіль» та надавши всі необхідні документи, пройшовши реєстрацію та отримавши посадковий квиток, позивач був допущений до салону літака. 27.10.2017 року по прильоту до Тегерану , позивача було не допущено до подальшого перельоту до Абу-Дабі у зв`язку із неналежним оформленням документів працівниками відповідача та депортовано до аеропорту Бориспіль (Київ). Позивач вважав, що внаслідок дій відповідача його не було допущено до подальшого перельоту, а тому просив суд стягнути з відповідача 600,00 Євро компенсації за відмову в перевезенні, а також 101836,78 грн. вартості квитків. Окрім того, позивач також вважав, що діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив в 10000,00 грн. та просив стягнути з відповідача. А також судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 02.04.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 14.05.2019 року. 10.05.2019 року від представника позивача надійшов відзив на позов, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що відповідач виконував лише перевезення за маршрутом Київ (Бориспіль) - Тегеран (Іран) та виконав його належним чином. При цьому в аеропорту м. Тегеран працівники митної служби з`ясували, що у позивача відсутня Австралійська транзитна віза, оскільки позивач здійснював переліт до Нової Зеландії через Австралію. Відповідальність за отримання візи покладається на пасажира та не залежить від авіакомпанії-перевізника. Окрім того, відповідач здійснював лише один сегмент перевезення, тоді як за Монреальською конвенцією 1999 року, дії або бездіяльність фактичного перевізника вважаються діями або бездіяльністю перевізника за договором. Позивач же в свою чергу купував квитки не у відповідача а в компанії eTravel SA - Trip.ua, а отже договір укладався з даною компанією. Оскільки не доведено вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судове засідання 14.05.2019 року було відкладено за клопотанням представника позивача на 06.06.2019 року на підставі ч. 4 ст. 279 ЦПК України для надання додаткового часу для подання відповіді на відзив, яка не подана до першого судового засідання з поважних причин. 29.07.2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відрядженням представника. Судове засідання, яке призначене на 30.07.2019 року було відкладене на 24.09.2019 року у зв`язку із неявкою всіх учасників справи на підставі ст. 223 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судове засідання 24.09.2015 року представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та завчасно. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 910 Цивільного кодексу України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено бронювання NJCREG електронного квитка 607-5764249516 бізнес класу для перельоту Київ (Бориспіль) - Тегеран (Іран) - Абу-Дабі ( ОАЕ) Сідней ( Австралія ) - Нова Зеландія через веб-сайт Trip.ua. Згідно із довідкою, виданою АТ «ОТП БАНК» від 26.01.2018 року № 012-01-01/55, копія якої наявна в матеріалах справи, 22.08.2017 року відбулась витратна операція по рахунку [PERSON] в сумі 3799,88 доларів США про здійснення операції з купівлі ONLINE TICKETS. 26.10.2017 року [PERSON] видано посадковий талон та квиток на рейс PS751 з аеропорту Бориспіль (Київ) до аеропорту Імама Хомейні (Тегеран) із датою вильоту 19:20 год. та прибуття 20:00 год. Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що позивач не був допущений до перельоту Тегеран (Іран) - Абу-Дабі (ОАЕ) рейсом EY344-EY450 через відсутність транзитної візи до Австралії. Згідно із ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Конвенції про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень перевезення (Монреальська конвенція), яке повинно бути здійснене декількома послідовними перевізниками, для цілей цієї Конвенції вважається єдиним перевезенням, якщо воно розглядалося сторонами як одна операція незалежно від того, чи були оформлені документи у вигляді одного договору чи декількох договорів, і воно не втрачає свого міжнародного характеру виключно в силу того, що один чи декілька договорів повинні бути виконані повністю на території однієї й тієї самої держави. Згідно із ст. 36 Конвенції у випадку перевезень, що підпадають під визначення пункту 3 статті 1 та здійснюються кількома послідовними перевізниками, на кожного перевізника, який приймає пасажирів, багаж або вантаж, поширюється дія норм, установлених цією Конвенцією, і він розглядається як одна зі сторін у договорі перевезення, оскільки цей договір стосується частини перевезення, яка здійснюється під його наглядом. У випадку такого перевезення пасажир чи будь-яка особа, яка має право вимагати компенсації від його імені, може подати позов лише проти перевізника, який здійснював те перевезення, під час якого мала місце подія чи затримка, крім випадку, коли за спеціальною домовленістю перший перевізник узяв відповідальність за все перевезення. Позивачем в ході судового розгляду не було надано доказів на підтвердження того, що між сторонами існувала домовленість з приводу того, що ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» взяла на себе відповідальність за все перевезення. Окрім того, жодним нормативно-правовим актом або договором між сторонами не було визначено відповідальності перевізника за отримання візи самим позивачем. При цьому, позивачем не доведено, що його було не допущено до подальшого перельоту до Абу-Дабі у зв`язку із неналежним оформленням документів працівниками відповідача, тоді як в ході судового розгляду встановлено, що позивач сам не оформив транзитну візу для перельоту через Австралію. Окрім того, умовами п. 11.7 Правил повітряних перевезень авіакомпанії МАУ передбачено, що у разі відсутності відповідним чином оформлених документів та в`їзних, виїзних або транзитних віз, необхідних пасажиру для здійснення подорожі, авіакомпанія відмовляє пасажиру в перевезенні. В такому випадку відмова в перевезенні пасажира буде вважатись добровільною. Згідно із п. 10.4.4. Правил повітряних перевезень авіакомпанії МАУ поверненню не підлягають суми, сплачені пасажиром за здійснене перевезення до пункту, де йому було відмовлено у в`їзді, або він був депортований з країни пункту призначення. Суд також виходить з того, що договір перевезення фактично був кладений між позивачем та компанією eTravel SA - Trip.ua. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача 600,00 Євро компенсації за відмову в перевезенні, 101836,78 грн. вартості квитків та 10000,00 грн. моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed