Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із зазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 16.11.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №CL- 147371, згідно якого позичальнику біло надано кредит у сумі 50 000 грн., строком на 60 місяців терміном до [INFO] , що підтверджується меморіальними ордерами № 64808464 від 16.11. 2018 року та № 64808454 від 16.11. 2018 року, випискою руху коштів по рахунку з 16.11. 2018 р. по 12.12. 2019 рік. Позивач вказує на те, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12.12.2019 року загальна сума заборгованості становить 61 114,62 грн., яка складається з наступного: 48 719,03 грн. - сума заборгованості за кредитом; 11 187,49 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1208,10 грн. - пеня по простроченій заборгованості. 29.10.2019 року на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу, яку поручитель отримала особисто 02.11.2019 року, однак така була проігнорована. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором №CL- 147371 від 16.11.2018 року в розмірі 61 114,62 грн., яка складається з наступного: 48 719,03 грн. - сума заборгованості за кредитом; 11 187,49 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1208,10 грн. - пеня по простроченій заборгованості, витрати у зв`язку із явкою представника позивача до суду в розмірі 5000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7944,00 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, однак в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явися, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 16.11.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №CL- 147371, згідно якого позичальнику біло надано кредит у сумі 50 000 грн., строком на 60 місяців терміном до 15.11. 2023 року народження, на умовах поворотності, строковості, платності, що підтверджується меморіальними ордерами № 64808464 від 16.11. 2018 року та № 64808454 від 16.11. 2018 року, випискою руху коштів по рахунку з 16.11. 2018 р. по 12.12. 2019 рік. Відповідно до п.4.1 кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 51, 99 % річних. П.4.5. договору визначена реальна річна процентна ставка 67.93 % річних. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ «Кредобанк» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Так,згідно доданого до справи руху коштів по рахунку, сформованого 13.12. 2019 року, а також розрахунків заборгованості по відсотках та пені станом на 12.12.2019 рік загальна сума заборгованості відповідача за кредитом становить 61 114,62 грн., яка складається з наступного: 48 719,03 грн. - сума заборгованості за кредитом; 11 187,49 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1208,10 грн. - пеня по простроченій заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Окрім того, у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами ч. 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між банком та відповідачем укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві обумовлені договором грошові кошти, що підтверджує меморіальними ордерами, натомість відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість, на яку вказує позивач . Вказані позивачем фактичні дані та розрахунки заборгованості не були спростовані стороною відповідача, такий відзив на позов чи будь-яких інших пояснень по суті позовних вимог до суду не подав. Враховуючи вищенаведені встановлені фактичні обставини справи та здійснивши аналіз норм права, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором №CL- 147371 від 16.11.2018 року в розмірі 61 114,62 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат у зв`язку з явкою представника позивача до суду, то варто зазначити наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такої ж думки дотримується Верховний Суд у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року у справі № 361/6253/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що 11.04.2019 року між АТ «КРЕДОБАНК» та Адвокатським об`єднанням «Смартлекс» укладено договір про надання правової допомоги. При детальному вивченні письмових доказів встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав тільки попередній(орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Разом з тим матеріали справи не містять акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, тобо доказів фактично понесених витрат на правничу допомогу. Також суд звертає увагу на те, що явку свого представника в судове засідання сторона позивача також не забезпечила, тоді як витрати повязані з явкою адвоката оцінює в розмірі 5000 грн. Принцип обґрунтованості судових витрат запроваджено й практикою Європейського суду з прав людини. Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268); а сума гонорару, яка визначена між адвокатом та клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269). Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд зважає на співмірність заявлених представником відповідача витрат на правову допомогу, однак також і те, що розрахунок робіт не підтверджений жодними належними доказами. А тому суд приходить до переконання, що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеністю . У відповідності до вимог ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1921 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial