Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі [PERSON] ) заборгованості за кредитом в сумі 55\~294,80 грн., яка утворилась за договором від 19.02.2010 р. б/н. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідач за вказаним вище договором отримав кредит в сумі 8000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 07.07.2019 року, за останнім утворилась заборгованість у сумі 55\~294,80 грн., яка складається з 18\~486,47 грн. заборгованості по кредиту, 15\~111,35 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 17\~989,83 грн. заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 597,87 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штраф (фіксована частина), 2 609,28 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, на адресу суду надійшли пояснення за підписом представника відповідача, відповідно до яких останній просить суд у задоволенні позову відмовити повністю оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, підписаний уповноваженим представником позивача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 19.02.2010 року між позивачем та [PERSON] підписано заяву, відповідно до змісту якої відповідач, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами [PERSON] просив відкрити рахунок та надати кредит в сумі 500 грн. Зміст наведеної вище заяви свідчить, що [PERSON] ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Позичальник погодився, що ця заява разом із пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Також, із змісту заяви від 19.02.2010 р. слідує, що Банк (позивач) відкрив Позичальнику (відповідачу) картрахунок за № [NUMBER] із встановленою сумою кредитного ліміту в розмірі 200 грн. Як вбачається із довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», строк дії кредитної картки за № 4149437408404323 встановлено грудень 2013 р. Крім того, матеріали справи свідчать, що 19.02.2010 р. [PERSON] підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 згаданого Кодексу визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З виписки по особовому рахунку [PERSON] слідує, що за кредитною карткою за № [NUMBER] , останній користувався кредитним коштами в сумі 107,51 грн. При цьому, як встановлено судом, відповідач прийняті зобов`язання з повернення суми кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок № [NUMBER] не виконав, внаслідок чого за останнім виникла заборгованість в сумі 107,51 грн. по тілу кредиту. Факт наявності наведеної вище заборгованості, яка виникла на підставі підписаною між сторонами заяви від 19.02.2010 р. та встановленого на картковий рахунок № [NUMBER] кредиту підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 107,51 грн. заборгованості по тілу кредиту за картковим рахунком № [NUMBER] є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Розглянувши вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] решти суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18\~378,96 грн. за картковими рахунками за №№ [NUMBER] , 5168755629284650, 5168755629284650 та 15\~111,35 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З огляду на викладене, дослідивши додані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, судом встановлено, що останні не містять жодних підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 19.02.2010 р., а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів за картковим рахунком № [NUMBER] взагалі містили умови щодо перевипуску карти, перерахування суми заборгованості, яка сформувалась на дату перевипуску на пере- випущену карту та умови щодо простроченого тіла кредиту. Крім того, суд виходить з того, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 лютого 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві від 19.02.2010 р. та в довідці про умови кредитування від 19.02.2010 р. домовленості сторін щодо перевипуску карти та простроченого тіла кредиту, суд дійшов висновку, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника та в довідці про умови кредитування, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачем та не містять його особистого підпису, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 19 лютого 2010 року шляхом підписання Анкети-заяви. Наведена вище правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо перевипуску карти № [NUMBER] , перерахування суми заборгованості, яка сформувалась на дату перевипуску на пере- випущену карту та умови щодо простроченого тіла кредиту. У зв`язку з чим, судом відмовляється у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 378,96 грн., заявленої за картковими рахунками №№ [NUMBER] , 5168755629284650, 5168755629284650 та 15 111,35 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч.1). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, яка підписана 19.02.2010 р. [PERSON] , вбачається, що сторони обумовили стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. У зв`язку з чим, позивачем заявлено до стягнення 17 989,83 грн. заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання, 597,87 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2 609,28 грн. штрафу (процентна складова). Розглянувши вимоги в цій частині, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. \~ \~ \~ \~ Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором неможливо, так як не будуть дотримані положення, закріплені у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15 та від 11.10.2017 року у справі № 347/1910/15-ц, який, відповідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен враховуватись судами при застосуванні таких норм права. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог в частині стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина). У задоволенні вимог в частині стягнення 17 989,83 грн. заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання, 597,87 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та 2 609,28 грн. штрафу (процентна складова) судом відмовляється у зв`язку із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 21,11 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: partial