Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.02.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В звязку з тим, що відповідач на даний час продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашена, просять суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 67220,92 грн., а також понесені судові витрати у виді оплати судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1762,00грн. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання позивач був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надана заява про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявилась. Про дату, час і місце судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» визнає частково. В обґрунтування заперечень зазначила, що вона не згодна з нарахуваннями відсотків, пені та штрафів, просить застосувати спеціальний строк позовної давності, щодо до вимог про стягнення неустойки, та заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. АТ КБ «ПриватБанк» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. ПАТ КБ «ПриватБанку», внесеному до Державного реєстру банків 19.03.1992 року за №92, Національним Банком України видана банківська ліцензія №22 від 05.10.2011 року на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг відповідача [PERSON] від 27.02.2006 року, остання надала згоду на приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Зі змісту цієї заяви вбачається, що відповідач, ознайомившись з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами ПриватБанку, та зазначив, що згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, повними умовами обслуговування і кредитування складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, позичальник [PERSON] в цій заяві зазначила, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому виді. Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, договір, що укладений між сторонами, складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 27.02.2006 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою. Відповідач висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. З п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентам за користуванням ним, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Судом встановлено, що протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявила про його припинення, а тому він автоматично був пролонгований, отже строк дії кредитного договору не закінчився. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений строк. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON], станом на 31.03.2018 року складає 67220,92 грн., з яких: 3926,72 грн. заборгованість за кредитом, 56217,01 грн.- заборгованість за відсотками, 3400,00 грн. - пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина); 3177,19 грн. штраф (процентна складова). (а.с.5-8). Отже, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати її повернення. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а наданий відповідачем розрахунок суд не приймає, як належний доказ. За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. ст. 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в один рік. Положеннями ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів наявності письмового договору щодо збільшення позовної давності. При цьому суд враховує, що положення щодо збільшення позовної давності, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не містить підпису позичальника, а отже, ці Умови та Правила не можна вважати відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-757цс15. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. За змістом ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст вищевикладених правових норм, суд дійшов висновку, що за договором про надання банківських послуг, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22 жовтня 2014 року по цивільній справі № 6-127цс14. Як встановлено судом, останній платіж було здійснено 25.06.2015 року, а позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 18.06.2018 року. Таким чином, враховуючи заявлену вимогу про застосування спеціального строку позовної давності, щодо стягнення пені, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування позовної давності стосовно пені, нарахованої банком у період до 18.06.2017 року включно. Отже, з урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка виникла за період з 18.06.2017 року по 31.03.2018 року (в межах строку позовної давності один рік). Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня за вищевказаний період складає 1000,00 грн. Разом з цим суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафів на суму 3677,19 гривень не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач в порушення умов договору кредит не повернув, а тому позовні вимоги про стягнення виниклої заборгованості за кредитом у сумі 3926,72 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 56217,01 грн. та пені у сумі 1000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, з розміром процентів, які нараховуються банком, можливості нарахування пені внаслідок неналежного виконання умов договору, та за власним бажанням погодився з запропонованими банком умовами договору. Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідача [PERSON]. на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам від заявлених, виходячи з такого розрахунку: (заявлено суму у розмірі 67220,92 грн., задоволено на суму 61143,73 грн.) 1762,00 грн.-сплачений при подачі позову до суду судовий збір х 61143,73 грн.: 67220,92 грн.=1602,70 грн.).

Outcome: partial