Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

В березні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 30-32) до відповідача КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», в якому просила суд: - зобов'язати відповідача безкоштовно встановити прилади обліку холодної і гарячої води та газу за адресою: [ADDRESS], а до встановлення цих приладів нараховувати сплату за використання холодної та гарячої води за нормами споживання з урахуванням пільг; - зобов'язати відповідача списати з особового рахунку позивачки неіснуючу заборгованість у сумі 9561,23 грн., що підтверджено двома судовими постановами; - стягнути з відповідача на користь позивачки збитки в розмірі 13177,9 грн., що включає: 9332,17 грн. не отриманої субсидії, 709,91 грн. - 3,0 % річних за користування грошовими коштами; 3135,82 грн. - інфляційні втрати; - стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 40000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона зареєстрована і проживає в [ADDRESS], і як малозабезпечена особа має право на встановлення приладів обліку холодного та гарячого водопостачання безкоштовно. Проте відповідачем не були встановлено в квартирі позивачки зазначені прилади. Крім того, безпідставно нараховується заборгованість з оплати вартості житлово - комунальних послуг про що зазначається у квитанціях на оплату цих послуг, що надходять щомісячно, а також відповідачем розповсюджується зазначена інформація в під'їзді будинку. У зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості отримати субсидію, і додатково зазначені дії відповідача спричиняють їй моральні страждання, що викликає погіршення її стані здоров'я, оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. На думку позивачки такі дії відповідача викликані, тим, що вона є людиною похилого віку, і є посадові особи, які бажають заволодіти її квартирою. Представник відповідача проти позову заперечила, надавши до суду письмові заперечення на позов, в порядку визначеному ст. ст. 27, 31 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., зазначаючи, що позивачка не зверталась в установленому порядку з заявою про встановлення їй приладів обліку холодного та гарячого водопостачання до відповідача, а звернулась з відповідною заявою по іншій програмі, яка здійснюється державною адміністрацією м. Києва, і за якою заяву позивачки було задоволено і найближчим часом їй будуть встановлені відповідні лічильники. Також, представник відповідача звертала увагу суду, що відповідачем не вчинялось жодних дій, щодо не отримання позивачкою субсидії, як і не перебувають дії/бездіяльність відповідача в причинному зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивачки і спричинення їй моральних страждань. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачка [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS], при цьому позивачка є ветераном праці, інвалідом ІІ групи, має статус «Дитина війни», перебуває на обліку в Територіальному центрі соціального обслуговування Шевченківського району м. Києва, як малозабезпечена особа. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12 червня 2012р. № 1001 «Про передачу газових колонок, газових плит, квартирних приладів обліку холодної та гарячої води» з метою соціального захисту малозабезпечених верств населення, пільгових категорій громадян передано до сфери управління Шевченківської районної у м. києві державної адміністрації - 600 приладів обліку холодної та гарячої води, На виконання зазначеного вище розпорядження, відповідачем 28 вересня 2012р. було видано наказ № 24а/28-09-2012 «Про здійснення заходів щодо забезпечення квартирними приладами обліку холодної і гарячої води малозабезпечених та пільгових категорій населення Шевченківського району м. Києва», відповідно до п. 2 якого встановлення лічильників проводиться за письмовими заявами мешканців за визначеною формою та наданням оригіналу та копії посвідчення, що підтверджує відповідний статус, про що було зазначено в щомісячному довідково - інформаційному виданні КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Протягом всього часу розгляду справи по суті, стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка зверталась до відповідача з відповідною заявою про встановлення їй на пільгових умовах визначених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 12 червня 2012р. № 1001, та наказу відповідача від 28 вересня 2012р. за № 24а/28-09-2012. Відсутні такі відомості і у відповідача, з урахуванням строків зберігання документів. Разом з тим, як встановлено судом, 29 червня 2017р. на виконання рішення Київської міської ради від 03 березня 2016р. № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016-2018рр.» позивачкою було подано до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» заяву та визначений пакет документів для встановлення в її квартирі безоплатно приладів обліку холодного та гарячого водопостачання, що не заперечувала сторона позивача в судовому засіданні і підтвердила сторона позивача. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивачки про зобов'язання відповідача безкоштовно встановити прилади обліку холодної і гарячої води та газу за адресою: [ADDRESS], а до встановлення цих приладів нараховувати сплату за використання холодної та гарячої води за нормами споживання з урахуванням пільг. Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2014р. по справі № 761/70/14-ц, стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість за житлово - комунальні послуги у розмірі 9101,73 грн.., інфляційні нарахування - 7379,83 грн., 3% річних в розмірі 1775,48 грн., судовий збір у розмірі 114.7 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014р. по праві № 761/6039/14-ц, зазначений вище судовий наказ від 27 січня 2014р. - скасовано. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015р. по цивільній справі № 761/33274/14-ц, яке набрало законної сили, позов КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги - залишено без задоволення. Звертаючись до суду з вимогами про зобов'язання відповідача списати з особового рахунку позивачки неіснуючу заборгованість у сумі 9561,23 грн., що підтверджено двома судовими постановами, позивачка наголошувала, що в неї відсутня заборгованість за житлово - комунальні послуги, а нарахування боргу здійснюється відповідачем безпідставно. Враховуючи положення ст. 19 Конституції України, ст. 598 ЦК України, беручи до уваги положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних прав людини, ст. 10 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про списання боргу не ґрунтуються на вимогах закону, проте з метою захисту її прав суд вважає вірним зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості позивачки за житлово - комунальні послуги, яка обліковується на її особовому рахунку на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015р. по цивільній справі № 761/33274/14-ц, провадження № 2/761/1265/2015. У відповідності з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стосовно вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь збитки в розмірі 13177,9 грн., що включає: 9332,17 грн. не отриманої субсидії, 709,91 грн. - 3,0 % річних за користування грошовими коштами; 3135,82 грн. - інфляційні втрати, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, як необґрунтований, і такий, що не ґрунтується на вимогах закону, при цьому судом враховано, що позивачкою не надано доказів того, що їй взагалі було відмовлено у надані відповідної субсидії. Крім того, в розумінні положень ст. 22 ЦК України не отримана субсидія не є збитками. Як і не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи, що зазначені вимоги є похідними від основного зобов'язання. Не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000.0 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5, 9 Постанови «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено протиправність дій/бездіяльності відповідача, причинно - наслідковий зв'язок та відповідні наслідки. Так, позивачкою, не надано суду доказів того, що погіршення стану її здоров'я мало місце, внаслідок саме дій відповідача, при цьому судом враховано, що позивачка є літньою людиною, а надані нею копії медичних довідок свідчать про наявність в неї хронічних захворювань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,2 грн.

Outcome: partial