Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 01.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір №СМ-300/1706/2006, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 529000 доларів США. В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків згідно графіку погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 05.09.2017 року утворилась заборгованість в сумі 140698,40 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 96463,61 долари США, заборгованість за відсотками - 44234,79 долари США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30.12.2009 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-300/1706/2006, відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань в солідарному порядку. Розмір боргових зобов`язань поручителя було визначено додатковим договором №4 від 25.06.2014 року до договору поруки в сумі 101911,97 доларів США. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, що утворилась станом на 05.09.2017 року, в сумі 140698,40 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 96463,61 долари США, заборгованість за відсотками - 44234,79 долари США. Також позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку сплачений при подачі позову судовий збір. В наданому зустрічному позові [PERSON] підтвердила, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, між нею та банком 30.12.2009 року було укладено договір поруки №SR-300/1706/2006. Розмір боргових зобов`язань поручителя було визначено додатковим договором №4 від 25.06.2014 року до договору поруки в сумі 101911,97 доларів США. В зв`язку зі порушенням позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, банк у відповідності до умов кредитного договору та положень ч.2 ст.1050 ЦК України використав право вимоги щодо дострокового погашення заборгованості, надіславши їй 17.02.2015 року досудову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних з ним платежів. Проте, позовні вимоги пред`явив до неї з пропуском шестимісячного строку від встановленої банком дати дострокового повернення кредиту. Посилаючись на вказані обставини та положення ч.4 ст.559 ЦК України [PERSON] просила визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договору поруки №SR-300/1706/2006 від 30.12.2009 року. Представник відповідача [PERSON] в наданому відзиві просив відмовити в задоволенні позовних вимог, заявлених до нього, посилаючись на те, що з наданого банком розрахунку неможливо встановити порядок розрахунку заборгованості за кредитом та відсотками, чи враховувались банком здійсненні відповідачем платежі на погашення кредиту. В позовній заяві та досудовий вимозі від 20.09.2017 року зазначено про видачу кредиту в сумі 529000 доларів США. Проте, в досудовій вимозі від 17.02.2015 року зазначено про отримання кредиту в сумі 430545,35 доларів США. Також відповідач посилався на проведення розрахунку заборгованості без врахування положень п.1.5.1 кредитного договору; на неправильне зазначення періоду заборгованості за відсотками, який в позовній заяві і розрахунку вказаний з 01.01.2015 року по 04.09.2017 року, а в розрахунку несплачені проценти за користування кредитом зазначені з 01.04.2014 року. В розрахунку зазначена сплата позичальником відсотків в сумі 1064,53 долари США. Проте, відповідно до довідки банку від 23.07.2015 року зазначено, що за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року позичальником було сплачено відсотки в сумі 5675,90 доларів США. Сума в розмірі 1064,53 долари США за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року в цій довідці відсутня. Відповідно до додатку №1 до додаткового договору №5 від 25.06.2014 року - Графік платежів, сума відсотків за користування кредитом становить 38688,81 долари США, тобто суттєво відрізняється від суми відсотків, зазначених в розрахунку заборгованості. Таким чином, банком не надано ні належного розрахунку, ні жодного доказу, який би підтверджував факт заборгованості позичальника. Крім того, в зв`язку з простроченням повернення коштів, банк у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України та п.1.9.1 кредитного договору 17.02.2015 року висунув позичальнику досудового вимогу про дострокове повернення кредиту в сумі 96463,61 долари США та відсотків в сумі 7543,68 доларів США. На виконання досудової вимоги [PERSON] 01.07.2015 року звернувся до відділення банку з метою дострокового погашення заборгованості в повному обсязі в сумі 104007,29 доларів США. Для цього було подано письмову заяву про здійснення дострокового погашення та працівниками банку виготовлено заяву №307Т0116028 від 01.07.2015 року на переказ готівки на поточний рахунок в сумі 104007,29 доларів США, але касир банку відмовився приймати іноземну валюту (долари США) у вигляді монет та банкнот. На його звернення щодо причин такої відмови, банком було повідомлено про те, що ним не приймається іноземна валюта у вигляді монет та для цього повинно бути відповідне рішення банку, яке останнім не приймалось. Таким чином, відповідач ніяким чином не порушував права позивача, а навпаки виконував свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору та досудової вимоги банк. Однак, останній, в супереч умов кредитного договору, відмовив у прийнятті від позичальника грошових коштів. У наданій відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що доводи [PERSON] щодо відсутності порушення прав кредитора спростовуються постановою Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №403/1329/16 за позовом [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про тлумачення умов договору, згідно якої встановлено законність відмови у прийнятті банком від [PERSON] доларів США у вигляді монет, в зв`язку із відсутністю рішення про використання монет для здійснення касових операцій із фізичними особами. Стосовно посилань відповідача на необґрунтованість розрахунку заборгованості представник позивача зазначив, що згідно відзиву представника відповідача останнім не заперечувався факт наявності заборгованості за кредитним договором станом на 17.02.2015 року в сумі 104007,29 доларів США, про що свідчать і наміри відповідача повернути вказану заборгованість. Наданий розрахунок містить відповідну інформацію щодо дати отримання та погашення кредиту, відповідних сум, розміру заборгованості та періоду нарахування, процентної ставки, кількості днів, сум нарахованих та сплачених відсотків. Заперечуючи проти правильності розрахунку відповідач власного розрахунку суду не представив. Факт видачі відповідачу кредиту саме в сумі 529000 доларів США підтверджений позивачем відповідними доказами, зокрема заявками на отримання кредиту, що підписані [PERSON] . В запереченнях на відповідь на відзив представник [PERSON] посилався на те, що обов`язок банку прийняти боргові зобов`язання у вигляді готівкової іноземної валюти (банкноти та монети) шляхом поповнення поточного рахунку позичальника і подальшого списання в рахунок погашення боргу, повністю відповідає зобов`язанням [PERSON] по кредитному договору повертати боргові зобов`язання в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором. Не прийняття банком рішення про використання монет для здійснення касових операцій з фізичними особами не свідчить про законність відмови банку від прийняття у [PERSON] іноземної валюти (доларів США) у вигляд монет для виконання зобов`язань по кредитному договору, оскільки останній не містить будь-яких обмежень або заборон стосовно здійснення платежів монетами валюти платежу, а навпаки зобов`язує позичальника вносити платежі , в т.ч. центами США. Таким чином, банк неправомірно відмовився від прийняття належного виконання, запропонованого боржником. При цьому, банк не надав доказів тому, що первісний кредитор в особі АКБ «Райффайзенбанк Україна» не приймав іноземну валюту у вигляді момент та доказів направлення АТ «ОТП Банк», як правонаступником, повідомлення позичальнику, що умови кредитного договору змінились. В судовому засіданні представник Акціонерного товариства «ОТП Банк» підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити заявлені банком позовні вимоги в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі не з`являвся, про причини своєї неявки не повідомляв. Представник останнього під час розгляду справи просив відмовити в задоволенні позовних вимог банку з підстав, наведених в поданих заявах по суті справи. В призначене на 08.09.2020 року представник відповідача не з`явився, надавши клопотання про перенесення слухання справи в зв`язку із перебуванням у відпустці. Відповідачка за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] 16.02.2018 року надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, зазначивши про підтримання заявлених нею зустрічних позовних вимог та заперечуючи проти задоволення позову банку. 07.09.2020 року останньою було подано клопотання, в якому остання посилалась на неможливість явки в судове засідання, призначене на 08.09.2020 року в зв`язку із наміром скористатись правовою допомогою та пошуком адвоката, що на теперішній час ускладнюється введенням карантинних заходів. В зв`язку з цим, просила відкласти розгляд справи на іншу дату. Поряд з цим, суд враховує, що провадження по справі було відкрито в січні 2018 року та відповідачка [PERSON] мала достатньо часу для подачі заяв по суті справи, доказів та клопотань. Подавши 16.02.2018 року заяву про розгляд справи за її відсутності, [PERSON] вказану заяву не відкликала, на протязі двох з половиною років до суду не з`являлась та про наміри подальшої участі у справі не повідомляла. Також остання мала достатньо часу для того, щоб визначитись з приводу участі у розгляді справи особисто або через уповноваженого представника. А тому, її клопотання про перенесення слухання справи в зв`язку зі наміром скористатись правовою допомогою, подане через два з половиною роки після відкриття провадження по справі, суд вважає безпідставним та таким, що свідчить про неналежне використання відповідачкою своїх процесуальних прав та зловживання останніми. Відповідач [PERSON] за викликами до суду жодного разу також не з`явився, клопотань про перенесення слухання справи через неможливість явки до суду його уповноваженого представника не повідомляв. Також суд враховує, що розгляд справи проводився за участі представника банку та представника відповідача [PERSON] , яким було подано відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, долучено до останніх відповідні докази в обґрунтування заперечень; надано пояснення у вступному слові та за участі останнього проведено дослідження письмових доказів по справі. В судовому засіданні 10.03.2020 року судом було оголошено перерву для підготовки сторін до судових дебатів. Враховуючи зазначені вище обставини та стадію судового розгляду, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи за фактичної явки учасників. Заслухавши пояснення учасників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СМ-300/1706/2006, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 529000 доларів США. Факт укладання договору та видачі кредитних коштів у зазначеному в договорі розмірі підтверджується відповідними копіями кредитного договору; кредитними заявками [PERSON] ; випискою по рахунку та висновком призначеної та проведеної в рамках даної цивільної справи судової економічної експертизи №4491/4492-18 від 29.08.2019 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30.12.2009 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-300/1706/2006, відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань в солідарному порядку. Розмір боргових зобов`язань поручителя було визначено додатковим договором №4 від 25.06.2014 року до договору поруки в сумі 101911,97 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30.12.2009 року між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-300/1706/2006, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань в солідарному порядку. Розмір боргових зобов`язань поручителя було визначено додатковим договором №4 від 25.06.2014 року до договору поруки в сумі 101911,97 доларів США. Посилаючись на те, що в порушення умов кредитного договору позичальник [PERSON] належним чином не виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків згідно графіку погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 05.09.2017 року утворилась заборгованість в сумі 140698,40 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 96463,61 долари США, заборгованість за відсотками - 44234,79 долари США, банк в пред`явленому позові просив стягнути вказану заборгованість в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу відповідачка [PERSON] на підставі ч.4 ст.559 ЦК України просила визнати припиненою поруку відповідно до договору поруки №SR-300/1706/2006 від 30.12.2009 року, посилаючись на пропуск банком шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до неї, як поручителя. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст.11,525,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.ст.546,547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 4 ст.559 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) було встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким законом є ст.193 ЦК України, ст.524 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Закон України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а також Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, означене чинне законодавство не містить. В своєму позові Акціонерне товариство «ОТП Банк» просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 140698,40 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 96463,61 долари США, заборгованість за відсотками - 44234,79 долари США, яка розрахована станом на 05.09.2017 року. Відповідно до правових висновків, наведених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в зв`язку із невиконанням позичальником [PERSON] умов кредитного договору, банк, скориставшись своїм правом, передбаченим п.1.9.1 кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦК України, 17.02.2015 року звернувся з письмовими вимогами до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] , в яких вимагав дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме: впродовж 30 календарних днів з дати відправлення банком цієї вимоги погасити кредит в сумі 96463,61 долари США та відсотки за користування кредитом в сумі 7543,68 доларів США. Вказану вимогу банк в порядку, передбаченому п.1.9.2 кредитного договору не відкликав, таким чином змінивши строк виконання зобов`язання. З розглядаємим позовом банк звернувся до суду 22.12.2017 року, пропустивши таким чином встановлений ч.4 ст.559 ЦК України строк для пред`явлення відповідних вимог до відповідачки [PERSON] , як поручителя. З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними позовні вимоги банку заявлені до [PERSON] та приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині, одночасно задовольнивши зустрічний позов останньої до банку та визнавши припиненою поруку за договором поруки №SR-300/1706/2006 від 30.12.2009 року. Також суд враховує, що після пред`явлення банком досудової вимоги та зміни строків виконання зобов`язань за кредитним договором, у банка припинилось право нараховувати відсотки за користуванням кредитом, а тому суд вважає безпідставними заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, що нараховані після пред`явлення досудової вимоги та станом на 05.09.2017 року. З матеріалів справи вбачається, що після отримання вимоги від 17.02.2015 року [PERSON] 01.07.2015 року звернувся до відділення банку з письмовою заявою про дострокове погашення заборгованості в сумі 104007,29 доларів США, звертався до суду з позовом до банку щодо зобов`язанням прийняти готівкові кошти в іноземній валюту у вигляді монет в рахунок погашення вказаної заборгованості, що свідчить про визнання останнім боргу в зазначеному вище розмірі. При цьому, в прийнятті коштів в зазначеному вище розмірі у вигляді монет в іноземній валюті (доларах США) банком було відмовлено з посиланням на відсутність відповідних рішень банківської установи щодо можливості прийняття коштів в іноземній валюті у вигляді монет від фізичних осіб. Спір в цій частині був предметом судового розгляду. Так, постановою Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №403/1329/16 було скасовано рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.02.2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.12.2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про тлумачення умов договору №424 від 23.12.2003 року про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній валюті, укладеного між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (після зміни найменування АТ «ОТП Банк») та відмовлено в задоволенні позовних вимог. В рамках вказаної справи судами розглядались вимоги [PERSON] щодо тлумачення умов п.3.1 договору №424 від 23.12.2003 року в частині права останнього при здійсненні розрахунково-касових операцій вносити готівку в іноземній валюті в касу банку у вигляді монет, які були заявлені в зв`язку із відмовою банку у прийнятті іноземної валюти у вигляд монет, у т.ч. і 01.07.2015 року при зверненні [PERSON] щодо дострокового погашення заборгованості в сумі 104008 доларів США за кредитним договором №СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року. В своїй постанові Верховний Суду посилався на встановлення відповідними актами НБУ спеціального правового режиму використання монет у розрахунках між банківськими установами та фізичними особами. Зокрема, посилався на п.2.8 Розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затверджену постановою Правління НБУ №174 від 01.06.2011 року, яким передбачено, що іноземна валюта у вигляді монет приймається в операційну касу лише в разі наявності відповідного рішення банку про здійснення касових операцій з фізичними особами. Оскільки ПАТ «ОТП Банк» не приймалось рішення про використання монет для здійснення касових операцій з фізичними особами, відсутні підстави для тлумачення умов договору. З цих саме підстав [PERSON] постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.05.2018 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПАТ «ОТП Банк» про зобов`язання виконувати умови кредитного договору №СМ-300/1706/2006 від 01.06.2006 року в частині прийняття зобов`язань за вказаним кредитним договором через касу банку готівкою іноземною валютою у вигляді банкнот та монет. За вказаних обставин, суд вважає безпідставними посилання [PERSON] на неправомірність дій банку щодо неприйняття від нього в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором готівкової іноземної валюту в доларах США у вигляді монет, не вбачає в цій частині порушень умов кредитного договору та застосування наслідків, передбачених ст.613 ЦК України. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову банку та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №СM-300/1706/2006 від 01.06.2006 року, що утворилась станом на 17.02.2015 року, в сумі 104007,29 долари США, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 96463,61 долари США та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7543,68 долари США. В іншій частині в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк» відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд, враховуючи результат вирішення справи та часткове задоволення первісного позову і задоволенні зустрічного позову, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір в сумі 40406 грн. 83 коп.; з Акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь [PERSON] судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial