Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

В березні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що з 1969 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають у спільній сумісній власності домоволодіння [ADDRESS] . За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2017 року їх донька [PERSON] та зять - [PERSON] були зняті з реєстрації у їх будинку, а відповідач [PERSON] залишився прописаним, оскільки бу неповнолітнім. На теперішній час відповідач досяг повноліття, в будинку ніколи не мешкав, лише був зареєстрований разом з батьками. З позивачами відповідач не спілкується, комунальні послуги не сплачує, місце його перебування та контакти не відомі. Реєстрація відповідача заважає позивачам в повній мірі здійснювати їх права по користуванню і розпорядженню належним майном, а також позбавляє права на отримання субсидії від держави. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо підтримали свої позовні вимоги, просили розглядати справу за їх відсутності, про що надали відповідні заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Симоненко О.В. проти позову не заперечувала, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо в судовому засіданні підтвердили обставини викладені у позові, зокрема факт не проживання відповідача у будинку позивачів протягом останніх 5-6 років, відсутності його речей, відсутності спроб вселитися в житло. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 22.04.1999 року належить домоволодіння [ADDRESS] , яке видане згідно рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 09.04.1999 року №124/1 «Про узаконення житлового будинку та господарських споруд» та акту прийняття в експлуатацію, затвердженого рішенням Жовтневого райвиконкому від 09.04.1999 року №128/1. Згідно домової книги за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також відповідач - онук [PERSON] , 2003 року народження. Згідно Акту від 20.01.2021 року складеного мешканцями [ADDRESS] та посвідченого головою квартального комітету №17 Бабюк Г.І., відповідач [PERSON] , [INFO] не мешкає та не мешкав за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, враховуючи пояснення свідків та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позивачі, будучи співвласниками житлового приміщення, не можуть в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їм майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] , що не проживає та ніколи не проживав у будинку, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved