Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні належною їй на праві власності квартирою за адресою: [ADDRESS], зняти з реєстрації місця проживання та виселити з квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що на даний час в спірній квартирі, яка належить їй на праві власності, зареєстрований [PERSON], [INFO]. В період з 1999 року по 2004 рік відповідач працював разом із позивачкою, в аудиторській фірмі ТОВ «Юг-Бізнес-Консалтинг», де у них склалися приятельські відносини. У 2004 році відповідач звільнився з підприємства та по сьогоднішній день ніде не працює. Увесь цей час (з 2004-2007 роки) позивачка та відповідач спілкувалися та товаришували. 07 вересня 2004 року позивачка купила чотирьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], та розповіла про це відповідачу. У 2007 році відповідач попросив її пожити та зареєструвати його у цій квартирі у зв'язку з тим, що йому ніде мешкати та він на даний момент ні де не зареєстрований, а відповідно не може працевлаштується без прописки, а позивачка мешкає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Між ними було досягнуто усну домовленість, так як вони перебували у довірчих стосунках, що відповідач буде сплачувати усі комунальні платежі по квартирі за адресою: [ADDRESS] щомісячно, з моменту його реєстрації та в'їзду у квартиру. Але, коли позивачка це зробила, відповідач відмовився від усіх їхніх домовленостей, а саме: не сплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим виникли великі борги по комунальним платежам за винятком електричної енергії, загальною сумою станом на 01.11.2013 року склали 16072,44 грн.; перешкоджає потраплянню позивачки до квартири, що порушує її законні права, як власника квартири. Таким чином, право власності позивачки на вказану квартиру порушується відповідачем, тому що через його реєстрацію вона не має можливості вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Ухвалою суду до участі у дану справу за первісним позовом [PERSON] було залучено Красногвардійський РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в якості третьої особи. В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 81,60 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Кіа Rio (рік випуску 2006; тип Легковий-Комбі-В; номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]) та автомобіль марки Jaguar Daimler (рік випуску 1993; колір синій; номер кузова [NUMBER]; свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 21.03.2001 року), у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, а також судові витрати покласти на сторони рівномірно. В обґрунтування зустрічного позову позивач вказав на те, що первісні позовні вимоги будуються на твердженні, що [PERSON] з 2007 року безпідставно проживає у квартирі [ADDRESS], в якій прописався та став мешкати з дозволу [PERSON] У первісній позовній заяві зокрема зазначається, що відносини між сторонами були приятельські, вони перебували у довірчих стосунках, спілкувалися, товаришували. Але подібні твердження абсолютно не відповідають дійсності, адже сторони з 1998 року по 2009 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом, спільно вели домашнє господарство; та під час сумісного проживання придбавали вагомі об'єкти цивільних прав, а саме: автомобілі та квартиру. Приблизно у 1997 році [PERSON] та [PERSON] познайомились на ґрунті спільної робочої діяльності. Позивач мав власний бізнес в галузі аудиторських послуг, а відповідачка була бухгалтером чималого професійного рівня. У 1998 році спеціально під [PERSON] було організовано нову фірму позивача - ТОВ «Юг-Бізнес-Консалтинг», де остання і здійснювала свою професійну бухгалтерсько-аудиторську діяльність. В цей час почалися і тривалі сумісні стосунки сторін більш ніж позаробочого характеру. Чоловік та жінка стали зустрічатися, відпочивали разом, сумісно працювали та витрачали кошти на задоволення обопільних потреб, проживали разом, сумісно купували нерухомість та автомобілі. Такі відносини тривали аж до осені 2009 року, коли [PERSON] залишила місце мешкання пари - спірну квартиру та прихопив із собою два автомобілі, пішла до іншої людини. Позивач залишився проживати у квартирі [ADDRESS], а [PERSON] вирушила в невідомому для позивача напрямку, забрав із собою автомобіль Кіа Rio, державний номер [NUMBER] (придбаний парою у 2005 році формально на ім'я [PERSON]) та автомобіль Jaguar Daimler (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 21.03.2001 року - придбаний самим [PERSON] на своє ім'я ще у 2000 році). Так, у листопаді 2000 року [PERSON] було одноособово придбано земельну ділянку (площею 0,1023 гектара) у селищі Ювілейному. На ім'я [PERSON] одноособово також було видано Державний акт про право приватної власності на землю серія І-ДП №111993. Рішенням виконавчого комітету Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 05 від 16.01.2002 року [PERSON] було надано дозвіл на добудову індивідуального житлового будинку на такій земельній ділянці, що була ним одноособово придбана. Протягом 2000-2004 років [PERSON] власними силами здійснював будівництво житлового будинку підрядним способом (без оформлення належної технічної документації, проекту та дозволу на будівництво), а у 2004 році йому запропонували продати ділянку із збудованим та не введеним в експлуатацію будинком за чималі гроші - 350000 грн. Через відсутність факту введення в експлуатацію такого будинку, а отже неможливості розглядати його як об'єкт нерухомості, що дійсно з'явився в цивільному обороті, продаж було здійснено щодо формально земельної ділянки та будівельних матеріалів. На жаль, даний договір продажу майна не зберігся у позивача, проте залишились деякі документи, що дозволяють встановити час та місце його укладення - орієнтовно 13.08.2004 року у Сьомій дніпропетровській державній нотаріальній конторі. Після продажу у серпні 2004 року вказаної земельної ділянки із зведеним будинком позивач отримав чималу суму коштів 350000 грн., які вирішив витратити наступним чином: 100000 грн. покласти на депозитний рахунок під 18,5% річних та отримувати від цього певні кошти для щоденних трат, решту коштів витратити на купівлю окремої квартири, адже по 2004 рік сторони не мали своєї власної окремої квартири та проживали в тій, яку знімали. І вже через десять днів - 07.09.2004 року було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири по вул. Робочій, покупцем якої формально визначена [PERSON]. З усього наведеного вбачається, що квартира була придбана негайно (протягом менше місяця) після продажу будинку у селищі Ювілейному та за кошти, що були виручені від продажу такого будинку. Таким чином, наведене повністю спростовує позицію [PERSON], викладену її представником у первісній позовній заяві, щодо начебто придбання самою [PERSON] спірної квартири за власний кошт та тимчасового проживання там позивача з огляду на їх приятельські стосунки. Насправді ж, на момент придбання квартири, у 2004 році [PERSON] та [PERSON] вже понад шість років перебували у фактичних шлюбних відносинах, а гроші на купівлю квартири у них щойно взялися від продажу земельної ділянки та будинку, який окремо належав тільки [PERSON] Крім іншого, у 2002 році за кошти позивача проте на формальне ім'я [PERSON] було придбано автомобіль Daewoo Lanos (колір блакитний; реєстраційний номер [NUMBER]; рік випуску 2002; свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER] від 26.02.2002 року, тип седан, кузов [NUMBER]). Оригінали відповідних документів зберігаються у позивача, що повторно підтверджує факт придбання такого майна щонайменше спільними діями сторін. З урахуванням продажу автомобіля Деу у липні 2006 року в той же час сторонами (формально на ім'я [PERSON]) також було придбано автомобіль Кіа Rio (рік випуску 2006; тип Легковий-Комбі-В; номер кузова (шасі) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]). Такими є дійсні фактичні обставини справи, з уважного дослідження яких об'єктивно вбачається наявність фактичних шлюбних відносин між сторонами з 1998 року та придбання протягом даного строку чималої низки об'єктів рухомого майна та квартири. Пізніше [PERSON] уточнив свої позовні вимоги за зустрічним позовом та просив встановити юридичний факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з 20.05.2004 року по 2009 рік та перебували у фактичних шлюбних відносинах, визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 81,60 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Jaguar Daimler (рік випуску 1993; колір синій; номер кузова [NUMBER]; свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 21.03.2001 року), у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, а також судові витрати покласти на сторони рівномірно. Ухвалою суду основний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] були об'єднані в одне провадження. Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини викладені в первісному позові. Заперечували проти задоволення зустрічного позову та просили в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. При цьому, просили застосувати строки позовної давнини до позовних вимог [PERSON] Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зустрічну позову заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, викладені в зустрічному позові. Представник Красногвардійського РВ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], на підставі Договору про купівлю-продаж квартири від 07.09.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2294 (а.с.5). Право власності на вищевказану квартиру 13.03.2013 року було зареєстроване за [PERSON] в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за № 18661422, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.03.2014 року за № 18661422 (а.с.6). У вищевказаній квартирі зареєстрований та проживає [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не оспорюється сторонами у справі. [PERSON] звернулася до суду з позовом про зняття з реєстрації місця проживання та виселення [PERSON] з належної їй квартири [ADDRESS], в якому вона вказувала, що вони з останнім товаришували та вона надала згоду аби він тимчасово проживав в цій квартирі, але на теперішній час він створює їй перешкоди у користуванні її майном. Разом з тим, [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому вказував, що вони з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та спірну квартиру купували за його особисті кошти під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, де й проживали (в квартирі [ADDRESS]) разом весь час з моменту придбання квартири і до 2009 року. При цьому, [PERSON] заперечувала факт проживання однією сім'єю без шлюбу з [PERSON] Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, в судовому засіданні були опитані свідки, які пояснили наступне: Свідок [PERSON], який є сусідом позивачки за первісним позовом, і який вказав, що [PERSON] проживає з вісімдесятих років за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею проживає бабуся та її дочка. Свідок [PERSON], яка є мамою [PERSON], і яка вказала, що її дочка та [PERSON] працювали на одній фірмі. [PERSON] декілька разів приходив в їхню квартиру на Бабушкіна. При цьому, вказала, що іноді її дочка не ночувала вдома та можливо мала якісь стосунки з [PERSON], але точно вона не знає, оскільки в їхній сім'ї не прийнято про таке питати та розповідати. Вказала, що по вул. Бабушкіна проживають вона, її дочка [PERSON] та онучка. Свідок [PERSON], який є знайомим [PERSON], і який вказав, що він знає [PERSON] з 2009 року. Вказав, що він був свідком того, що [PERSON] підмовляв мешканців будинку [ADDRESS], щоб вони надали свідчення в суді по даній справі. Також, надавав пояснення про спірну квартиру та проживання в ній [PERSON], але вказав, що дані обставини йому відомі зі слів [PERSON] Свідок [PERSON], яка є позивачкою за первісним позовом, і яка вказала, що [PERSON] просто проживав у спірній квартирі та вона використовувала його для ремонту цієї квартири. Ремонт вона робила за свої кошти. Вказала, що вони з [PERSON] разом відпочивали, але скільки разів вона не пам'ятає. Вони разом святкували Дні народження. Проте, у фактичному шлюбі вони не проживали. Вказала, що до проживання в спірній квартирі [PERSON] проживав в квартирі на Набережній, яку він знімав, де вона декілька разів була та залишалася на ніч. Вказала, що з [PERSON] вона не хотіла створювати сім'ю, оскільки він сильно зловживав спиртними напоями, в такому стані ставав непередбачуваним, скоював насилля, але вона не зверталася до міліції, оскільки не хотіла розголосу. Свідок [PERSON], яка є вахтером у будинку [ADDRESS], і яка вказала, що до 2004 року в спірній квартирі проживав Ющенко, який познайомив його з [PERSON] і вказав, що новий власник квартири. Олександр познайомив її (свідка) з [PERSON], яку представив як свою дружину. Вона була у них вдома, [PERSON] зробив ремонт у квартирі. Вказала, що [PERSON] купив їй спочатку одну машину - червону, потім іншу - синю. Вказала, що сім'я їхня була благополучна, вчасно платили за чергування. Свідок [PERSON], яка є сестрою [PERSON] та працювала разом із сторонами у даній справі на одній фірмі, і яка вказала, що як їй відомо, [PERSON] та [PERSON] проживали приблизно з 1998 року однією сім'єю, спочатку на знімній квартирі на Набережній, а потім у придбаній квартирі. Разом з ними проживала дочка [PERSON] Вони разом відпочивали. Потім, вони розійшлися і миром вирішили питання щодо розділу спільного майна, згідно цієї домовленості квартира залишилася [PERSON] Вказала, що фірма на якій вони працювали, була заснована [PERSON] та його компаньйоном, а [PERSON] була керівником. Проте, вона керувала фігурально. Свідок [PERSON], який є прийомним батьком [PERSON], і який вказав, що знає [PERSON] з вісімдесятих років. Вона та [PERSON] проживали однією сім'єю. Спочатку вони проживали на знімній квартирі по вул. Набережна Леніна, а потім після продажу його сином належного йому будинку, вони придбали спірну квартиру. Він (свідок) допомагав [PERSON] робити ремонт у цій квартирі. Проживали вони, як звичайна, нормальна сім'я. Потім, вони розійшлися. Вказав, що [PERSON] проживала у спірній квартирі з 2004 року по 2009 рік. Разом з ними проживала дочка [PERSON], а іноді вона залишалася у своєї бабусі на вул. Бабушкіна. Свідок [PERSON], яка є знайомою [PERSON], і яка вказала, що як їй відомо, [PERSON] проживає та проживала по вул. Бабушкіна. Вказала, що взимку 2004 року до неї приїздила [PERSON] в побоях та синцях, які їй спричинив [PERSON]. [PERSON] не поїхала, оскільки не хотіла, щоб її бачили в такому вигляді дочка та мати. Із розмов з [PERSON] їй відомо, що [PERSON] зловживав спиртними напоями. Вказала, що спірну квартиру придбала саме [PERSON] і вказала, що в цій квартирі мешкає чоловік, якому потрібна прописка. Самі сторони та їх представники в судовому засіданні ставили під сумнів свідчення вищевказаних свідків з кожної сторони по тій чи іншій причині. [PERSON] на підтвердження своїх тверджень, що вона не проживала разом з [PERSON] однією сім'єю в спірній квартирі [ADDRESS], а постійно проживала в квартирі [ADDRESS], надала суду довідку Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради від 15.09.2014 року та акт Комунального підприємства «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради від 29.09.2014 року, згідно яких [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] з 1982 року по теперішній час. Разом з тим, в матеріалах справи маються заяви [PERSON] від 13.08.2004 року, в яких вона зазначила, що вона знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1998 року та дає свою згоду на відчуження останнім будь-яких будівельних матеріалів та земельної ділянки на території [ADDRESS] (а.с.49,51). Вказані заяви та справжність підпису [PERSON] посвідчені державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровані в реєстрі за № 2-5278 та № 2-5279 відповідно (а.с.50,52). Сама [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала факту написання нею вищевказаних заяв, але вона вказувала, що вони були написані нею на прохання [PERSON], а на справді вони не перебували у фактичних шлюбних відносинах. Проте, згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, в матеріалах справи маються копії Договору № 03/01310000/1890/02 від 26.10.2007 року, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» на придбання певного майна та Договору застави рухомого майна № DNUSAK00100736 від 13.06.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПриватБанком, в яких (договорах) [PERSON] вказана адреса її проживання - [ADDRESS] (а.с.58-59,65). Таким чином, твердження [PERSON] та її представника щодо не проживання її за адресою: [ADDRESS], а проживання за адресою: [ADDRESS], не знайшли свого підтвердження. Також, [PERSON] до матеріалів справи надані фотокартки, з яких вбачаються теплі, сімейні стосунки між останнім та [PERSON] (а.с.73-74). Таким чином, взявши до уваги наявні в матеріалах справи докази, свідчення свідків та сторін по справі, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім'єю з 20.05.2004 року по 2009 рік та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає можливим встановити юридичний факт того, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з 20.05.2004 року по 2009 рік та перебували у фактичних шлюбних відносинах. З урахуванням всього вищевказаного, суд прийшов до висновку, що [PERSON] був прописаний та вселений у спірну квартиру, як член родини [PERSON] та з її згоди. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні її позовних вимог за її первісним позовом. Що стосується вимог [PERSON] в його зустрічному позові щодо поділу спільного майна, то вони задоволенню не підлягають по наступним обставинам. Так, згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник [PERSON] в судовому засіданні просила застосувати строк позовної давнини для звернення до суду з позовними вимогами позивача за зустрічним позовом та відмовити йому у зв'язку із пропуском строку звернення до суду у відповідності до ст. 257 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Так, в судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до 2009 року. З зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах та поділ спільно набутого майна [PERSON] звернувся лише в квітні 2014 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку для звернення до суду за захистом своїх прав. Судом не було встановлено поважних причин для поновлення [PERSON] строку звернення до суду, а тому, суд вважає необхідним відмовити йому в задоволенні його позовних вимог за зустрічним позовом в цій частині. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слідує стягнути судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial