Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2012 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 4000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.3., 2.1.2.4. «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» відповідач надала свою згоду на зміну у будь-який момент кредитного ліміту. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Однак [PERSON] не виконувала умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. Позивач є правонаступником прав та обовязків Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» і з 21.05.2018 змінив організаційно-правову форму на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». За таких підстав позивач, користуючись своїм правом стягувати заборгованість не в повному розмірі, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 31.01.2019 у сумі 122562,08 грн. Ухвалою суду від 12.03.2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті на 11.04.2019. 05.04.2019 до суду надійшов відзив на позов, в якому [PERSON] просила у позові відмовити і встановити, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 4000,00 грн. Відзив мотивований тим, що відповідач дійсно отримала від позивача кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 4000,00 грн. Однак вона підписала Заяву-анкету з тих підстав, що перебувала у важкому матеріальному становищі, так як народила четверту дитину, вона та її чоловік ніде не працювали, а їх сімя знаходилась на межі виживання. При цьому умови користування карткою, а також порядок нарахування відсотків і пені відповідачу розяснені не були. Відповідач вважає, що відповідно до ст. 233 ЦК України даний договір укладений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. До відзиву відповідач додала копію паспорта громадянина України серії АТ № 172551, відповідно до якого її прізвище Римар. У судове засідання представник позивача не зявився, при зверненні з позовом до суду зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала частково у розмірі 4000,00 грн. Також додала до заяви копію Свідоцтва про одруження серії І-АМ № 101704, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] 15.12.2003 одружились і дружині після одруження присвоєне прізвище Римар. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується в п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. 02.04.2012 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», які разом з «Тарифами Банку», розміщеними у загальному доступі на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем. Відповідно до умов даного договору банк надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.2.3., 2.1.2.4. «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» відповідач надала свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, та на його зміну за рішенням банку. Згідно з п. 2.1.1.5.5. договору відповідач зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з розрахунком суми боргу заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 31.01.2019 становить 169380,04 грн., а саме: 3822,81 грн. заборгованість за кредитом; 160432,33 - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5124,90 грн. заборгованість за пенею та комісією. Разом з тим, закон не передбачає обовязок кредитора вимагати від боржника сплатити повну суму заборгованості, а тому позивач просить стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом у сумі 3822,81 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом з 02.04.2012 по 28.09.2018 у сумі 118739,27 грн. Отже, суд встановив, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору № б/н від 02.04.2012 отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але взяті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 тип банку було змінено з публічне на акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п. 1.7 Статуту останнього (а.с. 39). У звязку із цим позивач є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою\~і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо посилання відповідача про те, що договір укладений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, суд зазначає таке. При вирішенні питання, чи підлягає застосуванню ст. 233 ЦК України суду потрібно враховувати такі фактори, як майновий і психічний стан особи та їх близьких напередодні й на момент вчинення правочину; співмірність наданих послуг із вартістю переданого за правочином майна, а також враховувати їх вплив на формування волевиявлення сторін. Тяжкі обставини слід розуміти не як будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а як його крайні форми, як обставини, для усунення чи помякшення яких необхідно терміново укласти цей правочин. Потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би правочин. При цьому, дана норма закону застосовується у разі заявлення позовної вимоги про визнання правочину недійним. Як зазначає в обґрунтування своїх заперечень позивач, на момент укладення кредитного договору 02.04.2012 вона перебувала у вкрай важких фінансово-економічних умовах, так як народила четверту дитину, не працювала ні вона, ні її чоловік і їх сімя знаходилась на межі виживання. Разом з тим, відповідач вказує, що отримала кредитну картку від позивача під час отримання допомоги від Управління соціального захисту населення на народжену четверту дитину. Такі обставини суперечать посиланню відповідача про те, що її сімя була на межі виживання, так як держава надавала відповідачу соціальну допомогу. При цьому, сама ж відповідач зазначає, що кредит уклала додатково до отримання соціальної допомоги, а не звернулась до позивача спеціально для укладення такого договору. Також відповідач вказала, що кредитні кошти витратила поступово, що, на думку суду, не свідчить про надзвичайну потребу [PERSON] у таких коштах. Доказів на підтвердження обставин, на які посилалась відповідач як на заперечення проти позовних вимог, [PERSON] суду не надала. Крім цього, посилання відповідача про те, що вона не була обізнана із умовами кредитного договору та порядком нарахування пені, спростовується її особистим підписом, проставленим в анкеті-заяві про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», в якій зазначено, що клієнт ознайомлений і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Також відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Укладений між сторонами 02.04.2012 кредитний договір є саме договором приєднання, а відтак його умови є однаковими для усіх клієнтів банку. Вказане свідчить про те, що відповідачу не пропонувались інші, несприятливі умови договору, а відтак підстави для застосування ст. 233 ЦК України відсутні. До того ж відповідач просто послалась у відзиві на дану норму, однак зустрічну вимогу про визнання договору недійсним не заявляла. Враховуючи те, що пунктом 2.1.1.5.5. «Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку», які є частиною кредитного договору, встановлено обовязок позичальника сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту та сплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved