Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В вересні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивувала тим, що 25.02.2014 року між нею та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики на суму 6 200 доларів США та 600 євро, відповідно до якого остання зобовязалась повернути позивачці вказану суму не пізніше 31.08.2014 р. Однак у встановлений договором строк та до теперішнього часу відповідачка [PERSON] свої зобовязання не виконала, позику в повному обсязі не повернула. В звязку з порушенням строків виконання зобовязань, позивачка просила суд стягнути з відповідачки [PERSON] суму заборгованості в розмірі 4 200\~доларів США, а також 600 євро, в еквіваленті, станом на час подачі позову. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила стягнути залишок боргу в розмірі 4200 доларів США та 600 євро. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Посилаючись на те, що насправді угоду було укладено між позивачем та юридичною особою ПП «Манеор», власником якого є відповідач, доказом чого є твердження позивача ( на той час директора ПП «Манеор») про списання нею частини боргу саме з підприємства, що свідчить про звернення із позовом до неналежного відповідача та унеможливлює задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 25.02.2014 р. [PERSON] та [PERSON] уклали Договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 6 200 доларів США та 600 євро. Термін повернення позики встановлений в строк до 31.08.2014 р. На підтвердження отримання суми позики [PERSON] була надана розписка. Проте, у встановлений в розписці строк та станом до теперішнього часу позику в повному обсязі відповідачка [PERSON] не повернула. Позивачкою самостійно було частково списано заборгованість в сумі, еквівалентній 2 000 доларів США, з рахунку ПП «Манеор», де вона працювала директором та власником якого є відповідач. Проте цю обставину суд не може прийняти до уваги, на чому наполягає представник відповідача, як доказ про укладення договору займу між [PERSON] та ПП «Манеор», а лише відносить це за рахунок взаємовідносин, які склались між сторонами стосовно способу передачі коштів за умови перебування відповідача тривалий час за межами України, що не спростовувалось сторонами у справі. За таких обставин, станом на теперішній час, заборгованість відповідачки [PERSON] за договором позики перед позивачкою [PERSON] складає 4 200 доларів США та 600 євро. Згідно із положеннями статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України недопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань, якщо інше не передбачене договором або законом. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 654 грн. 59 коп.та на користь держави 667 грн.92 коп.

Outcome: approved