Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

АТ «КБ «ПриватБанк»» звернулося до суду із зазначеним позовом до із зазначеним позовом до [PERSON] як до спадкоємця померлої [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.09.2007 року в сумі 7481,96 гривень. В позовній заяві зазначено, що позивачем було надано [PERSON] кредитні кошти, які останній вчасно не повернув. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцем після його смерті є відповідач [PERSON] .. У зв`язку із тим, що [PERSON] на момент смерті мав заборгованість за кредитним договором, вони звернулися до Олешківської державної нотаріальної контори із претензією кредитора, на підставі чого було відкрито спадкову справу. 30.04.2017 року [PERSON] було направлено лист про добровільну сплату заборгованості за кредитним договором, яку відповідач до теперішнього часу не сплатив. Просить стягнути з відповідача, як із спадкоємця померлого позичальника, заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути за відсутності представника позивача. Представником відповідача до суду подано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги вони не визнають, оскільки вважають, що позивачем не надано доказів укладення із померлим [PERSON] кредитного договору, доказів прийняття відповідачем [PERSON] спадщини, наявності спадкового майна. Крім того, відповідно до строку дії кредитної картки, її строк закінчується 14.09.2010 року, позивач звернувся із позовом у серпні 2020 року, у зв`язку із чим просять застосувати строки позовної давності до позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк»». Справу просив розглянути за його відсутності та відсутності відповідача. Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, у якому просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважають, що кредитний договір між АТ «КБ «ПриватБанк»» та [PERSON] є укладеним, що підтверджується анкетою-заявою, [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування. Крім того, строк дії картки було продовжено до 01/19, тобто строк позовної давності не минув. Судове засідання просили провести за відсутності їх представника. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що 14.09.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в сумі 7500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] . Сума заборгованості за кредитом станом на дату смерті, відповідно до наданого розрахунку позивачем, становить 7481,96 грн.. Відповідно до копії спадкової справи №130/2017, заведеної після смерті [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Відповідно до відповідей, наданих на запити суду, відомості про зареєстроване на ім`я [PERSON] рухоме та нерухоме майно відсутні. 30.04.2017 року [PERSON] позивачем було направлено лист-претензію про добровільну сплату заборгованості за кредитним договором, яку відповідач до теперішнього часу не сплатив. Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1218 ЦК Україниспадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. У судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] проживав на момент смерті та був зареєстрований у [ADDRESS] , разом із ним проживала та була зареєстрована донька - [PERSON] , що підтверджується довідкою № 557 від 29.12.2020 року, наданою Раденською сільською радою, відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживав та прописаний не був, відповідно до відповіді № 02-34/590 від 02.11.2020, наданої Раденською сільською радою, відповідач зареєстрований в [ADDRESS] . Також вказана обставина підтверджується копією паспорта відповідача, відповідно до якої він з 12.03.2001 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною другою статті 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України в кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку порушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Також слід зазначити, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Статтею 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. При розгляді справи в суді вважається, що сторони є належними. Неналежними сторонами - є особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Питання залучення до участі у справі співвідповідача або заміна неналежного відповідача врегульоване статтею 51 ЦПК України. Так, у частинах другій та четвертій статті 51 ЦПК України зазначено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача змінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. Отже, цивільним процесуальним законодавством визначено, що лише за клопотанням позивача можливо замінити первісного відповідача належним відповідачем чи залучити співвідповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) викладено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] на момент смерті боржника [PERSON] не був з ним зареєстрований за однією адресою, фактично не проживав з ним, із заявою про прийняття спадщини не звертався, у зв`язку із чим у задоволенні позову належить відмовити у зв`язку із його поданням до неналежного відповідача. Щодо заявленого клопотання представником відповідача про застосування строків давності до спірних правовідносин, суд приходить наступних висновків. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Оскільки позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк»» є необґрунтованими, тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування позовної давності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк»» відмовлено в повному обсязі, судові витрати з відповідачів стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed