Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 16735,68 гривень. В позовній заяві зазначено, що 21.12.2015 року між сторонами укладено генеральну угоду б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода), згідно з умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 6539,72 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом к розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору. Проте, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 30.08.2018 року становить в сумі 16735,68 гривень, і складається із заборгованості за кредитом в сумі 6164,59 гривень, заборгованості по процентах в сумі 2817,40 гривень, заборгованості за пенею в сумі 6904,24 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 849,45 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути за відсутності представника позивача. З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 21 грудня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 9). Відповідно до п .2.1. Генеральної угоди, позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 6539,73 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % щомісячно на суму залишку заборгованості, на строк 36 місяців з 21.12.2015 року по 31.12.2018 року. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 237,26 гривень для погашення заборгованості з кредиту, яка складається із заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.12.2018 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач у зв'язку з порушенням ним зобов'язання за генеральною угодою станом на 30.08.2018 року створив заборгованість в сумі 16735,68 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 6164,59 гривень, заборгованості по процентах в сумі 2817,40 гривень, заборгованості за пенею в сумі 6904,24 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 849,45 гривень. (а.с. 48). Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 530\~ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 2.2. Генеральної угоди, визначено, що згідно зі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не настав, Сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по Кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 849,45 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник зробив передостанній платіж відповідно до договору у сумі 250,00 грн. 26.02.2016 року, останній платіж у сумі 100,00 грн. 13.04.2016 року, а тому за визначенням пункту 2.2. Генеральної угоди строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 31 день після порушення позичальником зобов'язань, передбачених у графіку погашення кредиту, зокрема, 26 квітня 2016 року. Тому, враховуючи умови п. 2.2. Генеральної угоди, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором у березні 2016 року, датою погашення усієї заборгованості за кредитом є 27 квітня 2016 року. Тому вимоги щодо стягнення процентів за період з 21.12.2015 року по 30.08.2018 року в розмірі 2817,40 гривень є необґрунтованими, оскільки за умовами Генеральної угоди у відповідача з 27 квітня 2016 року виникла прострочена заборгованість, як по тілу кредиту, так і по процентах за користування кредитом. Розрахунок процентів, наданий позивачем, не відповідає зазначеному у Генеральній угоді, і правильність його нарахування неможливо перевірити, оскільки процентна ставка в Угоді та у розрахунку є різною. Крім того, суд вважає, що позивачем при заявлені вимог про стягнення неустойки застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п.2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг (а.с.31) у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 гривень, Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених Тарифів, тобто вказаним договором передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. За пунктом 2.2. Генеральної угоди позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 849,45 гривень при порушенні ним строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не настав. При цьому необхідно врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові\~\~№ 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування\~статті 61 Конституції України\~щодо застосування\~подвійної цивільно-правової\~відповідальності (пені\~та штрафу),\~відповідно до\~якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1 статті 61 Конституції України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині стягнення штрафу у розмірі 849,45 гривень належить відмовити. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обовязок по виплаті пені за порушення строків виконання кредитного договору. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6164,59 гривень та пені у розмірі 6904,24 гривень, а всього стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 13068,83 гривень у звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором та понесені витрати позивачем у справі по сплаті судового збору в сумі 1762,00 гривень, а всього стягнути 14830,83 гривень. Таким чином, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial