Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

В березні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який уклали в Чортківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області 14 липня 2011 року. Рішенням Чортківського районного суду від 11 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано. В шлюбі є дитина [PERSON], [INFO]. Відповідач з жовтня 2014 року у вихованні дитини участі не приймає, не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча він є працездатним і може надавати таку допомогу. Просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з жовтня 2014 року з часу не підтримування подружніх стосунків; судові витрати покласти на відповідача. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити, з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, у звязку з тим, що в нього немає можливості відпроситися з роботи та приїхати в судове засідання. На даний час він живе та працює в м. Тернополі. Аліменти просить встановити відповідно до норми Закону, повідомляє суд, що в нього є ще одна дитина від другої жінки ([PERSON], 19.03.2016 р. н.) Вислухавши позивачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище - Федорович) [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі, який було зареєстровано в Заболотівській сільській раді Чортківського районну Тернопільської області 14 липня 2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 02. Рішенням Чортківського районного суду у справі №608/1523/16-ц від 11 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. В шлюбі є дитина [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-ИД № 152992 від 20.01.2012 року. Дитина на даний час проживає із позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї №61, виданою Заболотівською сільською радою від 06.03.2017 року, та знаходиться на утриманні [PERSON] Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частина 2 вказаної статті передбачає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідач не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в частині стягнення аліментів, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 09 березня 2017 року. Стягнення коштів з жовтня 2014 року задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою [PERSON] не подано суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненю судовий збір. На підставі наведеного, ст. ст. 75, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 11, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,

Outcome: partial