Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного концерну «Укроборонпром», у якому просив скасувати наказ Державного концерну «Укроборонпром» від 26 вересня 2014 року № 396-к «Про звільнення [PERSON]»; скасувати наказ Державного концерну «Укроборонпром» від 26 вересня 2014 року № 297-к «Про виконання обов'язків директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш»; поновити [PERSON] на посаді директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш»; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача судовий збір. Пізніше позовні вимоги були уточнені, а саме позивач доповнив свої позовні вимоги вимогою про стягнення з Державного концерну «Укроборонпром» на свою користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі 192 191,08 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 квітня 2014 року [PERSON] (далі - позивач) працював на посаді директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш» на підставі контракту №23к/14 від 01 квітня 2014 року. 26 вересня 2014 року тимчасово виконуючим обов'язки Генерального директора ДК «Укроборонпром» було видано наказ № 296-к «Про звільнення [PERSON]», відповідно до якого позивача звільнено із займаної посади директора ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та на підставі абз. 26 п. 5.3 Контракту, за невиконання наказів та розпоряджень Концерну. Позивач вважає, що факт невиконання ним наказів та розпоряджень Концерну є невстановленим, адже, жодних службових розслідувань з приводу такого не проводилось, тобто, вина [PERSON] є невстановленою. Крім того, зауважує, що роботодавцем від [PERSON] не відібрано письмових пояснень до застосування дисциплінарного стягнення, а саме звільнення із посади. Також позивач вважає, що зі змісту наказу про звільнення не вбачається, які саме конкретні порушення наказів чи розпоряджень відповідача відбулися зі сторони [PERSON] Позивач стверджує, що не отримував наказ про звільнення та не був із ним належним чином ознайомленим. Разом з тим, [PERSON] звертає увагу суду на те, що [PERSON] не призначався заступником директора підприємства, а відтак є незаконним наказ від 26 вересня 2014 року № 297-к «Про виконання обов'язків директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш», яким на останнього, як на заступника директора, покладено виконання обов'язків директора підприємства з 27 вересня 2014 року. На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що [PERSON], як директором ДУЗІФ «Укрінмаш» укладались договори із постачальниками, що не були кваліфікованими Концерном відповідно до вимог наказу № 61 від 25 лютого 2013 року, зі змістом якого при цьому позивач був ознайомлений. Разом з тим, зазначає, що з огляду на обставину укладення між сторонами контракту, підстав для отримання пояснень від [PERSON], як порушника трудової дисципліни, у відповідача не було, адже п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є самостійною підставою для припинення трудового контракту, а його розірвання не є дисциплінарним стягненням. Крім того, вважає, що позовна вимога щодо скасування наказу від 26 вересня 2014 року № 297-к, яким заступника директора [PERSON] призначено виконуючим обов'язки директора ЖП ДК «Укрспецекспорт» - ДЗІФ «Укрінмаш» з 27 вересня 2014 року не підлягає задоволенню з огляду на недоведеність порушення прав позивача прийняттям такого наказу. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі та обставини справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 01 квітня 2014 року між Державним Концерном «Укроборонпром» та [PERSON] був укладений контракт №23k/14, відповідно до якого останнього було призначено на посаду директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш». Наказом Концерну від 01 квітня 2014 №86-к позивача було призначено на посаду директора ДГЗІФ «Укрінмаш». 25 вересня 2014 департаментом економічної безпеки Концерну було подано службову записку №4.12/1839 на ім'я Генерального директора Концерну, згідно якої ДГЗІФ «Укрінмаш» порушено вимоги наказу Концерну від 25 лютого 2013 року №61. На зазначеній службовій записці генеральним директором Концерну [PERSON] 25 вересня 2014 року було поставлено резолюцію «Разорвать контракт и уволить с должности» та підпис останнього. Пунктом 3 наказу Концерну від 25 вересня 2014 року №240-в тимчасове виконання обов`язків Генерального директора Концерну з 26 версеня 2014 року по 29 вересня 2014 року покладено на [PERSON] 26 вересня 2014 року тимчасово виконуючим обов`язки Генерального директора [PERSON] підписано наказ №296-к «Про звільнення [PERSON]», згідно якого позивача звільнено з посади директора ДГЗІФ «Укрінмаш» з 26 вересня 2014 року на підставі п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України та відповідно до абз.26 п.5.3 Контракту. Згідно з Додатком до Статуту Концерну, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 31.08.2011 №993, ДГЗІФ «Укрінмаш» входить до складу Концерну. Відповідно до п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі», у процесі управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн призначає на посаду та звільняє з посади керівників учасників Концерну, укладає і розриває з ними контракти та здійснює контроль за їх виконанням. Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», контрактна форма є обов'язковою для керівників підприємств, що є у державній власності. Згідно з ч.З ст.21 Кодексу законів про працю України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Таким чином, Концерн наділений повноваженнями щодо укладення та розірвання контракту із керівником ДГЗІФ «Укрінмаш». Укладення такого контракту є обов'язковим. Таким контрактом може бути передбачено особливі підстави для припинення контракту із керівником ДГЗІФ «Укрінмаш». Пунктами 5.2 - 5.4 Контракту № 23к/14 від 01 квітня 2014 року, який укладений між Концерном та [PERSON] встановлено випадки його припинення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом. Так, відповідно до абз. 26 п.5.3 Контракту № №23к/14 від 01 квітня 2014 року керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Концерну до закінчення терміну його дії, зокрема, у разі невиконання наказів та розпоряджень Концерну. Підставою для звільнення стала службова записка департаменту економічної безпеки від 25 вересня 2014 року №4.12/1839 на ім'я Генерального директора Концерну щодо порушення ДГЗІФ «Укрінмаш» вимог наказу Концерну від 25 лютого 2013 року №61. Відповідно до п.2 наказу Концерну від 25 лютого 2013 року №61 підприємства-учасники Концерну зобов'язані укладати договори, додаткові угоди (специфікації) до чинних договорів на закупівлю виключно з постачальниками, які мають чинний статус «кваліфікований» або «умовно кваліфікований», згідно із п.2.2 Порядку попередньої кваліфікації постачальника матеріально-технічних ресурсів, робіт та послуг у Державному концерні «Укроборонпром» та підприємствах-учасниках Концерну, затвердженого наказом Концерну від 25 лютого 2013 року №61, цей Порядок обов'язковий до виконання посадовими особами (працівниками) Концерну та його підприємств-учасників. Згідно з п.4.5.3. згаданого Положення, підприємства-учасники Концерну мають право на укладання угод з постачальниками, які по результатам попередньої кваліфікації внесені в єдину базу постачальників зі статусом «кваліфікований» або «умовно кваліфікований». Даний наказ поширюється та є обов'язковим, в тому числі і для ДГЗІФ «Укрінмаш», керівником якого був [PERSON] Отже, ДГЗІФ «Укрінмаш» заборонено укладати договори на закупівлю із постачальниками, які не кваліфіковані Концерном. Факт доведення наказу № 61 до [PERSON] в період роботи останнього в ДК «Укрспецекспорт» підтверджується, зокрема, довідкою канцелярії ДК «Укрспецекспорт» від 28 листопада 2014 року № 10/104, згідно якої наказ № 61 від 25 лютого 2013 року був доведений до відома всіх співробітників ДК «Укрспецекспорт». Крім того, наказ № 61 був доведений до ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», як до юридичної особи, керівником якої був [PERSON], що підтверджується витягом з архівної справи канцелярії ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» №27-10-19 щодо ознайомлення із наказом ДК «Укроборонпром» від 25 лютого 2013 року № 61. Разом з тим, резолюція позивача «Врахувати у роботі» до листа Концерну від 11 вересня 2014 року №UOP-4/12-7697, який містить роз'яснення щодо процедури попередньої кваліфікації, передбаченої наказом Концерну від 25 лютого 2013 року № 61, також свідчить про ознайомлення [PERSON] зі змістом такого наказу. Слід врахувати, що позивачем виконувались вимоги наказу від 03 лютого 2014 року № 31 «Про затвердження Положення про порядок координації і контролю діяльності спецекспортерів - учасників ДК «Укроборонпром» зі здійснення міжнародних передач товарів військового призначення та товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю». Так, згідно п.4.4.4 наказу Концерну від 03 лютого 2014 року № 31, Департамент безпеки Концерну здійснює перевірку потенційних постачальників на предмет відповідності вимогам (критеріям), що дозволяють зробити висновок про неможливість забезпечення економічної безпеки спецекспортера і Концерну та наявності відповідного статусу в потенційного постачальника в рамках вимог наказу Концерну від 25 лютого 2013 року № 61. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] був ознайомленим зі змістом наказу Концерну від 25 лютого 2013 року № 61, а відтак зобов'язаний був неухильно дотримуватись його вимог при виконанні своїх обов'язків, як директор підприємства. В той же час, як випливає із службових записок департаменту економічної безпеки від 25 вересня 2014 року №4.12/1839 та від 24 жовтня 2014 року №4.12/1888, за рік 2014 із сорока постачальників товарно-матеріальних цінностей ДГЗІФ «Укрінмаш» лише п'ять пройшли процедуру попередньої кваліфікації. Так, у період перебування [PERSON] на посаді директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», між підприємством та його контрагентами було укладено ряд договорів, а саме: комерційна угода від 01 квітня 2014 року №41-1, укладена між ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та Компанією Air France; договір від 14 квітня 2014 року №43-2, укладений між ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та TOB «Дені Тур»; договір від 15 квітня 2014 № 10/27-1Д, укладений між ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та TOB «Сонячна стрічка»; договір від 16 квітня 2014 року №43-3, укладений між ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та TOB «А-СТРІМ»; договір від 16 червня 2014 року №2178-66-1, укладений між ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та Центром монтажних послуг Державної служби охорони; договір від 25 липня 2014 року №2807, укладений між ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та TOB «EH ВІ ТЕК». Разом з тим наявні резолюції [PERSON] «До оплати» на службових записках від 01 квітня 2014 року по 28 серпня 2014 року щодо оплати ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» рахунків- фактур від TOB «Ластівка груп», TOB «АІДА-ТРЕЙД», ФОП [PERSON], TOB «Т-ПЛАТФОРМИ», TOB «АРКА-ТРЕЙД», TOB «Італійський торговий дім», TOB «Мережеві актуальні рішення», TOB «Теплобуд», TOB ІБС «ЛДС», ФОП [PERSON], TOB «Еліпс», TOB «ВІФСТАЙЛ», ФОП [PERSON]., TOB «Розетка.Уа», TOB «Карат Плюс», TOB «ІНТЕРТЕХНОДРУК». Жоден із вищевказаних постачальників не був кваліфікований Концерном відповідно до вимог наказу № 61, що підтверджується даними щодо кваліфікованих Концерном постачальників, які були надані для такої кваліфікації ДП ДГЗІФ «Укрінмаш». За таких обставин суд приходить до висновку про систематичне порушення позивачем наказу Коцерну від 25 лютого 2013 року № 61. Відповідно до пункту 7.3 статуту ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» керівник підприємства звільняється з посади Концерном за пропозицією керівника засновника (керівника ДК «Укрспецекспорт»). На зворотному боці службової записки департаменту економічної безпеки Концерну від 25.09.2014 №4.12/1839 (а.с.134 т.2), яка була підставою для звільнення [PERSON], міститься відповідна пропозиція Генерального директора ДК «Укрспецекспорт» [PERSON]. Таким чином, Позивача було звільнено на підставі пропозиції керівника ДК «Укрспецекспорт», яка є засновником ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» - [PERSON], на підставі п.8 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. У позові [PERSON], як на одну із підстав незаконності свого звільнення, посилається на те, що у нього не було відібрано пояснень з приводу порушення ним трудової дисципліни. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Згідно з ч.4 ст. 149 Кодексу законів про працю України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з ч.1 ст. 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Пункт 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлює, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 Кодексу законів про працю України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Таким чином, Верховний Суд України чітко вказує, що дисциплінарним стягненням є звільнення за порушення трудової дисципліни за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. За таких обставин, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійними підставами припинення трудового договору, а його розірвання не є дисциплінарним стягненням. Таким чином, положення ст. 149 КЗпП України, на порушення якої посилається позивач, на спірні правовідносини не поширюється. Таким чином, обов'язок відібрання пояснень від працівника та ознайомлення його з наказом від 26 вересня 2014 №296-К встановлений лише у разі його звільнення за порушення трудової дисципліни. В інших випадках відібрання пояснень не є обов'язковим. В той же час, Позивач був ознайомлений із наказом від 26 вересня 2014 №296-К, проте від підпису про ознайомлення відмовився, про що складений відповідний акт за підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON] За таких обставин, посилання позивача на порушення Концерном ст. 149 КЗпП України не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак суд не вбачає підстав для скасування наказу про звільнення [PERSON] та поновлення останнього на роботі. У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що виплата працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється лише у разі винесення рішення про поновлення такого на роботі, позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі 192 191,08 грн. не підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про скасування наказу ДК «Укроборонпром» від 26 вересня 2014 року № 297-к «Про виконання обов'язків директора Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державної госпрозрахункової зовнішньоторговельної та інвестиційної фірми «Укрінмаш», яким на [PERSON] було покладено виконання обов'язків директора ДГЗІФ «Укрінмаш» до укладення контракту з керівником ДГЗІФ «Укрінмаш», не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. З Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 ст.15 Цивільного кодексу України надає можливість захисту цивільного права виключно у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, право на судовий захист пов'язується виключно із порушенням власних прав особи. Тільки у випадку, якщо право особи порушується, не визнається або оспорюється, означена особа наділяється правом на звернення до суду для захисту такого права. Позивачем у позовній заяві про скасування наказів та поновлення на роботі не наводиться обґрунтування порушення його прав у зв'язку із виданням Концерном наказу від 26 вересня 2014 року № 297-к. Крім того, посилання [PERSON] на те, що [PERSON] ніколи не був заступником директора спростовуються наказом ДГЗІФ «Укрінмаш» від 17 вересня 2014 №168к, за підписом [PERSON], який приступив до виконання обов'язків директора з 16 вересня 2014 року у відповідності до наказу від 15 вересня 2014 року № 278-к, згідно якого [PERSON] був прийнятий на посаду заступника генерального директора. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed