Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

В вересні 2012 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним Кредитний договір № 490057494 від 19.02.2008 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» з застосуванням наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що 19 лютого 2008 року вона в приміщенні Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», зі свого боку підписала кредитний договір № 490057494. Зазначений договір складався з розділу № 1, в якому зазначались особливі умови надання кредитних коштів, розділу № 2 в якому зазначались загальні незмінні умови кредитування фізичних осіб та додатку № 1 до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної відсоткової ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов'язався надати позивачці кредитні кошти в сумі 17410,89 доларів США на строк до 19.02.2015 року, а позивачка зобов'язалась повернути отримані кошти, сплатити на користь відповідача 14,5 % річних за користування кредитом та сплатити комісійну винагороду в сумі 1758,50 грн. за перерахування коштів Продавцю та Страховику. Пунктом 2.8. Договору було передбачено, що позивачка зобов'язана сплачувати на користь відповідача в рахунок повернення кредиту та відсотків аннуїтетний платіж в розмірі 331 доларів США. В додатку № 1 до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної відсоткової ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», відповідач зазначив, що реальна процентна ставка за кредитом дорівнює 17,36 % річних, а абсолютне значення подорожчання кредиту 11780,55 доларів США. Підписання зазначених документів відбувалось лише з боку позивачки і обидва примірники договору залишились в приміщенні відповідача. При цьому, позивачка не мала можливості детально вивчити інші умови договору, оскільки кредитний договір було викладено на 9 аркушах дуже маленьким шрифтом, а також представник Банку торопила її з підписанням договору посилаючись на те, що Банк не успіє перерахувати кредитні кошти до автосалону, оскільки закінчувався операційний день Банку. Детально ознайомившись з додатком № 1 до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної відсоткової ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» та умовами викладеними в розділі № 1 Кредитного договору, позивачка вирішила укласти спірний кредитний договір. Як їй пояснили працівники банку, свій примірник договору вона отримає після того, як його підпише повноважний представник банку, який на той час був відсутній. Але як їй пояснили це формальність, рішення про надання їй кредиту прийняте кредитним комітетом і для отримання кредитних коштів достатньо її особистого підпису на договорі. В той же день 19.02.2008 року відповідач перерахував кредитні кошти на користь ТОВ «УКРАВТОЗАЗ-СЕРВІС» вартість придбаного нею транспортного засобу «ОПЕЛЬ Астра». Пізніше в липні 2011 року після отримання в банку копії кредитного договору вона дізналась, що відповідач ввів її в оману стосовно реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. На думку позивачки, реальна процентна ставка за отриманим нею кредитом є більшою, ніж та, що зазначена в Додатку № 1 до кредитного договору. Відповідно абсолютне значення подорожчання кредиту також є більшим, ніж зазначене в Додатку № 1 до кредитного договору. Таким чином, відповідач навмисно увів її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Так само, відповідач в Додатку № 1 до кредитного договору в супереч п. 9.1 розділу № 2 кредитного договору для проведення розрахунку реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту використовував загальну кількість днів користування кредитом в кількості 2557 днів. Проте умовами кредитного договору для визначення відсотків за користування кредитом приймалось 30 днів у місяці та 360 днів у році, що дорівнює 2520 дням за весь час користування кредитом. Отже Відповідач навмисно збільшив базові показники для розрахунку відсотків за користування кредитом з метою отримання прихованого прибутку. Під час укладення спірного договору, позивачка вважала, що Банк діє добросовісно, а відповідно кредитний договір з додатком № 1 надані їй для підписання відповідають чинному на той час законодавству України. Вона вважала, що визначені в Додатку № 1 до кредитного договору платежі, які вона повинна була сплатити на користь відповідача, відповідають умовам спірного кредитного договору і оскільки вона не має спеціальних знань в області кредитних відносин, вона погодилась с запропонованим відповідачем графіком платежів. Позивачка вважає, що її волевиявлення на укладення спірного договору на умовах, з яких формально було досягнуто згоди не відповідає фактичним істотним умовам договору, оскільки під час укладення кредитного договору відповідач приховав від позивачки повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення нею свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного і значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивачка повинна була би сплатити відповідачу, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилалися на обставини викладені в позовній заяві та висновок проведеної судово-економічної експертизи по даній справі. Представник відповідача Черкавський Ю.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив відмовити їй в задоволенні її вимог в повному обсязі, при цьому вказав, що позивачка була ознайомлена з усіма істотними умовами спірного кредитного договору, крім того на протязі трьох років вона виконувала свої зобов'язання та сплачувала встановлені кредитним договором ануїтетні та інші платежі, що свідчить, що вона знала реальну відсоткову ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту. Крім того, що стосується проведеної по даній справі судово-економічної експертизи, то вказав, що при розгляді першого питання, експерт вийшов за межі свого дослідження, а саме: правильність обрахування загальної вартості кредиту при базових умовах кредитування. При базових умах кредитування досліджується положення Кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року. Натомість експерт виходить за межі поставлених питань, що є порушенням норм Закону України «Про судову експертизу» та проводить розрахунок реальної процентної ставки та сукупної вартості Кредиту, виходячи за межі однієї із базових умов - платежу за Кредитом у розмірі 331,00 долар США. Проте ж таки у своїх висновках судовий експерт самостійно визнає, що надати відповідь не надається за можливе, у зв'язку із тим, що оцінка договірних відносин не відноситься до завдань судово-економічної експертизи, тому відповідь на поставлене питання залишається на вирішення суду. По другому питанню зазначена аналогічна ситуація, як і із першим питанням. За третім питанням експерт щодо реальної відсоткової стави та сукупної вартості кредиту по Кредитному договору № 490057494 від 19.02.2008 року вважає, що реальна процентна ставка за вказаним кредитним договором становить 18,81 % річних, сукупна вартість Кредиту за Кредитним договором № 490057494 від 19.02.2008 року становить 29184,89 доларів США. Експерт дійшов до таких висновків за умови, якби щомісячний ануїтетний платіж становив 331,1082 доларів США. Проте, не зрозуміло, яким би чином позивач сплачував би у касу Банку черговий платіж, що має в себе 1082 десятитисячної центу США. Через цю обставину під час укладання Кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року та додатку № 1 до договору № 490057494 від 19.02.2008 року сторони досягли взаємної згоди, що сума платежу за розрахунковий період буде становити 331,00 долар США, що повною мірою відповідає положенням Кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року. Крім того, експерт не дає роз'яснень щодо того, чому округлення при розрахунку ануїтетного платежу відбувається до четвертого символу, після коми. І саме чому розрахунок експерта є вірним. Хіба що експерт посилається на використання функції «ЧИСТВНДОХ» програмного продукту Microsoft Excel. Проте не надає жодних роз'яснень, чому саме цей підхід до розрахунку є вірним. Тому, представник відповідача вважає, що вищевказаний висновок експертизи не є належним доказом по справі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 490057494, відповідно до умов якого, Банк надав позивачці кредит у сумі 17410,89 доларів США на споживчі потреби для купівлі автомобіля на строк до 19.02.2015 року з оплатою 14,5 % річних за користування кредитними коштами (а.с.5-6). Зазначений Кредитний договір № 490057494 від 19.02.2008 року складається з: розділу № 1, в якому зазначались особливі умови надання кредитних коштів (а.с.5-6); розділу № 2, в якому зазначались загальні незмінні умови кредитування фізичних осіб (а.с.10-13); та додатку № 1 до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної відсоткової ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» (а.с.7-9). Відповідач в повній мірі та належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором № 490057494 від 19.02.2008 року шляхом видачі 19.02.2008 року [PERSON] кредитних коштів у розмірі 17410,89 доларів США, що на той момент за офіційним курсом НБУ складало 87837,94 грн., що не заперечується сторонами, а тому доказуванню вказані обставини не підлягають. Пунктом 2.8. Договору було передбачено, що позивачка зобов'язана сплачувати на користь відповідача в рахунок повернення кредиту та відсотків - аннуїтетний платіж в розмірі 331 доларів США. В додатку № 1 до кредитного договору «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної відсоткової ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», відповідач зазначив, що реальна процентна ставка за кредитом дорівнює 17,36 % річних, а абсолютне значення подорожчання кредиту 11780,55 доларів США. В забезпечення взятих на себе зобов'язань перед Банком, [PERSON] передала в заставу Банку належний їй транспортний засіб, а саме: автомобіль марки - Opel Astra, рік випуску - 2008, колір - світло-сірий, державний номер - [NUMBER], № кузова - [NUMBER], тип - ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН-В (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER]) (а.с.6). Позивачкою в повній мірі виконувалися покладені на неї зобов'язання за Кредитним договором № 490057494 від 19.02.2008 року до 2011 року, що підтверджується численними квитанціями про сплату платежів за Кредитним договором № 490057494 від 19.02.2008 року (т.2 а.с.4-45) та випискою з особистого рахунку [PERSON] (т.1 а.с.98-231). У зв'язку з тим, що у 2011 році [PERSON] перестала виконувати покладені на неї обов'язки за Кредитним договором № 490057494 від 19.02.2008 року, рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26.08.2008 року по справі № 126 з [PERSON] була стягнута заборгованість за Кредитним договором № 490057494 від 19.02.2008 року на користь Банка у розмірі 87714,20 грн. (т.1 а.с.87-92). Позивачка звернулася до суду з даним позовом, оскільки вважає, що при укладенні кредитного договору її законні права і інтереси були порушені Банком, а укладений кредитний договір за змістом і текстом не відповідає законодавству України, а саме відповідач приховав від позивачки повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення нею свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного і значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивачка повинна була би сплатити відповідачу, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв'язку з вищевказаним, по даній справі була проведена судово-економічна експертиза за результатами якої був складений висновок № 840/841-13 від 18.10.2013 року (т.2 а.с.177-190), згідно якого - реальна процентна ставка за Кредитним Договором № 490057494 від 19.02.2008 року становить - 18,81% річних; а сукупна вартість Кредиту за Кредитним Договором № 490057494 від 19.02.2008 року становить - 29184,89 Доларів США. У зв'язку з чим позивачка вважає, що відповідач ввів її в оману стосовно умов Кредитного Договору № 490057494 від 19.02.2008 року. Крім того, в судовому засіданні був опитаний судовий експерт [PERSON], яким був складений висновок 840/841-13 від 18.10.2013 року по проведеній судовій-економічній експертизі, який надав відповіді сторонам по справі стосовно проведеної експертизи та виниклих по ній питаннях. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України, у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики, що передбачено ст. 1046 ЦК України. Суд прийшов до висновку, що між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір у письмовій формі, відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Кредитний договір № 490057494 від 19.02.2008 року був особисто підписаний [PERSON] і цього факту вона та її представник не заперечували. Підпунктом 2.4. пункту 2 цього договору передбачено, що Банк надає кредит [PERSON] для придбання транспортного засобу, а саме: автомобіля марки - Opel Astra, рік випуску - 2008, колір - світло-сірий, державний номер - [NUMBER], № кузова - [NUMBER], тип - ЛЕГКОВИЙ-СЕДАН-В (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER]). Судом також встановлено і не ким не оспорюється, що банк перерахував на позичковий рахунок [PERSON] обумовлену в кредитному договорі грошову суму. Розділ 1 Кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року містить істотні умови договору, підписаний сторонами та скріплений печаткою Банка. Таким чином, Позичальник була належним чином ознайомлена з умовами підписання кредитного договору та погодилася на такі вимоги, про що свідчить підпис [PERSON] на Розділі 1 кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року. В п.7 цього Розділу також вказано, що «кредитний договір підписується сторонами шляхом підписання першого та другого аркушів Розділу № 1 Договору. Інші аркуші не потребують додаткового (окремого) поставлення підписів сторін» (т.1 а.с.6). Посилання позивачки та її представника на те, що Банк зобов'язаний перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», який на час укладання спірного Кредитного договору 490057494 від 19.02.2008 року - такої вимоги не мав. А в п. 8 Розділу 1 кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року зазначено, що підпис Позичальника на оригіналі Договору є підтвердженням отримання Позичальником свого примірнику цього договору, що складається з першого та другого Розділів в дату його укладення; ознайомлення Позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості та видів супутніх послуг; надання Позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Доводи позивачки та її представника, що графік платежів не містить розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки та переліку і розміру всіх комісій, не відповідає матеріалам справи. Додатком до Кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року визначено щомісячний платіж за кредитним договором, суму погашення основної суми кредиту та суму процентів за користування кредитом щомісяця. А п. 2.7 Розділу 1 Кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року встановлено суму страхової виплати за перший рік в розмірі 0,00 грн., в п. 2.9 суму комісійної винагороди за перерахування коштів продавцю та страховику в розмірі - 1758,50 грн. На момент укладення договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов в тому числі валюта виконання грошового зобов'язання. Твердження позивачки та її представника, що кредитний договір було укладено під впливом обману, також не відповідає матеріалам справи. У кредитному договорі передбачено розмір щомісячного платежу, додаткові сплати комісій, послуг страхування тощо. [PERSON] про це було відомо, на момент отримання кредиту нею не заперечувалось, всі необхідні платежі були сплачені нею під час укладання кредитного договору, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме доказами про отримання позивачкою кредитних коштів та про їх часткове повернення. Також, суд вважає, що висновок проведеної судово-економічної експертизи, згідно висновку якої реальна процентна ставка за Кредитним Договором № 490057494 від 19.02.2008 року становить - 18,81% річних; а сукупна вартість Кредиту за Кредитним Договором № 490057494 від 19.02.2008 року становить - 29184,89 Доларів США. У зв'язку з чим позивачка вважає, що відповідач ввів її в оману стосовно умов Кредитного Договору № 490057494 від 19.02.2008 року - не є підставою для визнання недійсним Кредитного договору № 490057494 від 19.02.2008 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» з застосуванням наслідків недійсності правочину, а свідчить тільки про можливість зменшення зазначеної відсоткової ставки, але така вимога сторонами не заявлялась і предметом розгляду в даній справі не була. Крім того, на протязі довгого часу [PERSON] сплачувала всі додаткові платежі, що свідчить про те, що вона була знайома з усіма супутніми послугами, комісіями і добровільно погодилися їх сплачувати. Подальші послідовні та узгоджені дії [PERSON], яка отримала кредит ще у лютому 2008 року, а до суду звернулася лише в вересні 2012 року, свідчать про визнання нею кредитного договору, як такого, що відповідає вимогам закону та її волевиявленню. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed