Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Берегівський міський голова [PERSON] звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи такий тим, що рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради, Берегівського району від 24 квітня 1997 року № 159 «Про надання земель в постійне користування [PERSON] раді «Колос» для Учбово-спортивної бази «Закарпаття» існуючу земельну ділянку по вул. Корятовича-1. 05 травня 1997 року на підставі зазначеного рішення виконавчий комітет Берегівської міської ради видав [PERSON] раді «Колос» Учбово-спортивній базі «Закарпаття» Державний акт на право постійного користування землею серії II\~ЗК № 002129, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 61-97. На момент прийняття оскаржуваного рішення діяв\~Земельний кодекс України\~1990 року, частина третя статті 3, якого давала право місцевим [PERSON] народних депутатів передавати свої повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок органам державної виконавчої влади або виконавчим комітетам місцевого самоврядування. Разом з тим, Берегівська міська рада делегувала свої повноваження у галузі земельних відносин своєму виконавчому комітету лише 30 вересня 1998 року на підставі рішення «Про передачу повноважень щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок виконавчому комітету Берегівської міської ради, Закарпатської області», тобто через один рік і пять місяців після прийняття оскаржуваного рішення. Відтак, на момент прийняття виконавчим комітетом Берегівської міської ради оскаржуваного рішення (24 квітня 1997 року), такий не мав відповідних повноважень. Із урахуванням пункту 17 частини другої статті 19 Закону України «Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий комітет Берегівської міської ради не вправі був приймати оскаржуване рішення, оскільки на той час питання щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок належало до виключної компетенції Берегівської міської ради, яка на той час ще не передала такі свої повноваження виконавчому комітету. Також, у порушення вимог\~ст. 19 ЗК України 1990 року\~(в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) УСБ «Закарпаття» для одержання спірної земельної ділянки в постійне користування повинно було звернутися до Берегівської міської ради з відповідним клопотанням, до якого мали бути додані копія генерального плану будівництва або інші графічні матеріали, що обґрунтовують розмір намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали. В тім, УСБ «Закарпаття» не зверталося з таким клопотанням до Берегівської міської ради. Як вбачається з оскаржуваного рішення, таке було прийняте на підставі клопотання [PERSON] «Колос» від 11 квітня 1997 року № 81 щодо закріплення земельної ділянки в м. Берегово, по вул. Корятовича, 1, однак, [PERSON] рада «Колос», так само не зверталася до Берегівської міської ради з клопотанням про надання їй в постійне користування спірної земельної ділянки. Крім того, [PERSON] «Колос» і не могла звертатися з відповідним клопотанням до Берегівської міської ради, так як ніколи не являлась юридичною особою у розумінні статтей 23, 24 чинного на той час\~ЦК України, 1963 року, а тому така не мала цивільної правоздатності юридичної особи, тобто здатності мати цивільні права обовязки (в даному випадку право на звернення до органу місцевого самоврядування для одержання у постійне користування земельної ділянки). [PERSON] «Колос» - це один із вищих центральних органів Громадська організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» агропромислового комплексу України, а відтак, з клопотанням про надання у постійне користування спірної земельної ділянки могла звернутись ГО «ВФСТ «Колос» АПК України, а не [PERSON] «Колос». Згідно з оскаржуваним рішенням спірна земельна ділянка була надана в постійне користування [PERSON] «Колос» для УСБ «Закарпаття», тобто земельна ділянка була надана в постійне користування не юридичній особі «ВФЧТ «Колос» АПК Україна, а її органу «Центральній Раді «Колос», до того як для іншої юридичної особи (УСБ «Закарпаття»), однак, лише фізичній та юридичні особи можуть набувати права на землю, при цьому ні тодішнім, ні чинним законодавством не передбачено можливості набуття права на землю однією юридичною особою для іншої юридичної особи. В судове засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просив розглянути позов без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачів підприємства обєднання громадян [PERSON] підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України та Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України до суду не зявився, однак подав заяви, згідно яких просив розглянути справу у його відсутності та відмовити у позові в повному обсязі, з підстав викладених у відзивах, які містяться у матеріалах справи. Представник відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради та представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] обласної ради в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Прокурор в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просив розглянути справу у його відсутності та відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених в поясненні, які містяться в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконкому Берегівської міської ради від 24 квітня 1997 року надано у постійне користування [PERSON] «Колос» для УСБ «Закарпаття» існуючу земельну площу по вул. Корятовича, №1. 05 травня 1997 року на підставі зазначеного рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради видано [PERSON] «Колос» Учбово-спортивній базі «Закарпаття» державний акт на право постійного користування землею серії II\~ЗК № 002129, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 61-97. На момент прийняття оскаржуваного рішення діяв\~Земельний кодекс України\~1990 року і ч. 3 ст. 3 передбачала право місцевим [PERSON] народних депутатів передавати свої повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто обовязковою умовою виникнення права на звернення до суду і на судовий захист є порушення, невизнання або оспорення належних цій особі прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, обставини порушення, невизнання або оспорення належних позивачу прав, свобод чи законних інтересів є предметом доказування у даній справі і підлягають встановленню, а обовязок їх доведення покладено на позивача. Натомість позивач у справі не надав доказів, які б підтвердили наявність порушеного права Берегівської міської ради, у звязку з прийняттям рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради від 24 квітня 1997 року №159 та видачею на його підставі державного акту на право постійного користування землею, судом такі обставини не встановлено. Посилання позивача на відсутність у виконавчого комітету Берегівської міської ради повноважень при ухвалені оскаржених рішень спростовується наступними доказами. Так, згідно копії Рішення Берегівської міської ради від 19.05.1995 року, відповідно до якого повноваження щодо питань земельного законодавства (ст. 9 Земельного Кодексу України) передано виконавчому комітету Берегівської міської ради народних депутатів. Контроль за дотримання законності у вирішенні земельних питань покладено на голову міськвиконкому [PERSON]. Вказане рішення підписано головою ради [PERSON], а сама копія рішення завірена печаткою та підписом начальника архівного відділу [PERSON] від 27.11.2017 року. Таким чином, суд вважає, що у виконавчого комітету Берегівської міської ради були повноваження приймати рішення від 24 квітня 1997 №159 «Про надання земель», яким надано у постійне користування [PERSON] раді «Колос» для учбово-спортивної бази «Закарпаття» земельну ділянку в м. Берегово, вул. Корятовича №1. Крім того, видачу виконавчим комітетом Берегівської міської ради Берегівського району Закарпатської області державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №002129 від 05 травня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 61-97, було здійснено на виконання рішення від 24 квітня 1997 №159 «Про надання земель» За таких обставин, вимога про визнання незаконним та скасування даного державного акту задоволенню не підлягають. Окрім того, спірні правовідносини, а саме передача у постійне користування земельної ділянки за рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області від 24.04.1997 року за №159 «Про надання земель» та видача державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №002129 від 05.05.1997 року виникли під час дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Чинними на той час нормами ст. ст. 71, 76, 80 ЦК передбачалось встановлення загального строку для судового захисту прав особи у три роки; обовязкове застосування судом позовної давності, перебіг якої починається з дня виникнення права на позов і сплив якої є підставою для відмови у позові. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом, тобто до 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 76 ЦК 1963 року і ст. 261 ЦК України, початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була довідатись про порушення свого права. Оскаржене рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради Берегівського району від 24 квітня 1997 року № 159 набрало чинності з моменту прийняття (відсутня ознака тривалості у часі), а тому до вимог про його оскарження підлягають застосуванню норми про позовну давність, яка закінчилась відповідно 24 квітня 2000 року. Таким чином, враховуючи відсутність порушеного права позивача та недоведеність заявлених позовних вимог, у задоволені позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 31 Закону України «Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», ст.ст. 3, 9 Земельного кодексу України 1990 року, ст.ст. 71, 76, 80, 261 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), ст. ст. 4, 12, 77, 81, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed