Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулись до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що остання є спадкоємцем [PERSON] яка отримувала при житті кредит. На 26.08.2020 заборгованість за кредитом у спадкодавця - 6562 грн. 05 коп., які позивач просить стягнути, також просить покласти на відповідачку судовий збір. Ухвалою суду від 22.10.2020 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином. Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву, просила в позові відмовити з огляду на те, що померла [PERSON] хоч і є її сестрою, проте спадщину вона не приймала, оскільки є спадкоємці першої черги, зі спадкодавцем вона не проживала, має свій будинок про що надала підтверджуючі документи. В судовому засіданні позов не визнала посилаючись на обставини викладені у відзиві. Заслухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України(далі - Кодекс) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором з [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] . На підтвердження особи відповідача позивачем долучено копію паспорту відповідача. Водночас, спростовуючи доводи позивача, відповідачка подала до суду копію будинкової книги та довідку Шоломиницької сільської ради Городоцького району з яких вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] не проживала та не була зареєстрована за місцем проживання відповідачки. До кола спадкоємців першої черги вона не входить. Тому прав на спадщину після смерті [PERSON] - [PERSON] немає. За таких обставин, [PERSON] є неналежним відповідачем по справі. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи в зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). За приписом частини другої статті 51 Кодексу якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Отже, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, банком клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача не заявлялось, тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed