Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» в особі представника Черкавського Ю.С. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, згідно з яким позивач просив суд: визнати відповідачів таким, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; зняти з реєстраційного обліку відповідачів, які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно ст.37 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» було оформлено право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] . Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 4.5.3 Договору іпотеки від 29 січня 2007 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Свідоцтва про право власності від 31.05.2019 р. № 168832601, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа банк», а саме: двокімнатну квартиру № 71, загальною площею 75,60 кв.м., жилою площею 39,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, законним власником квартири є АТ «Альфа Банк». Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні в квартирі [ADDRESS] власником якої є АТ «Альфа Банк», зареєстровані вище зазначені відповідачі. Позивач звертався до Відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у будинку, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії Відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. ст. 316, 319, 391, 383 ЦПК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі. 27 жовтня 2020 року відповідача надіслали відзив на позовну заяву відповідно до якого просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомлені. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялася належним чином, про причини неявки суду невідомі. Ухвалою від 17 червня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами позовного провадження з повідомлення сторін. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за основним зобов`язанням, укладених між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено Договір іпотеки № 02-10/140 від 29 січня 2007 року, відповідно до умов яких позивачу в іпотеку було передано належне третій особі на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Так, відповідно до п. 4.5.3 Іпотечного договору № 02-10/140 від 29 січня 2007 року, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, а саме шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про Іпотеку». Так, відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 29 травня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро», м. Київ Сорокою В.М. було проведено державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] Відповідно до п. 2.1.4 Іпотечного договору іпотекодавець зобов`язаний без письмової згоди іпотекодержателя (банка) не відчужування предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду. Користування. Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 24 червня 2019 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у вище вказаній квартирі 05 лютого 2005 року. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Разом з тим, ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року за № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. 20 травня 2019 року відповідачам на їхню адресу реєстрації було направлено вимогу про усунення порушень з якої вбачається, що позивач вимагав добровільно звільнити всім мешканцям житлове приміщення, яка є предметом іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] з обов`язковим зняттям всіх мешканців зазначеного житла з реєстраційного обліку та звільнення від особистих речей, однак така вимога залишилася без відповідного реагування. Щодо позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідачів в зазначеній квартирі слід зазначити наступне. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходи з вище вказаної норми, суд не наділений повноваженнями щодо зняття з реєстраційного відповідача, тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також врахувавши те, що відповідачі та третя особа не є власниками спірної квартири, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, що позов АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підлягає частковому задоволенню. Крім того, в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial