Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Хмільницької облфізлікарні про скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги були мотивовані тим, що з 1 серпня 2001 року він працював у Хмільницькій облфізлікарні на 0.5 посади інструктора з трудової терапії ЛДВ і 0.5 посади медсестри бальнеологічного кабінету ЛДВ, оскаржуваним наказом від 26 лютого 2016 року його було звільнено згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП, за систематичні прогули без поважних причин 5, 12 та 18 лютого 2016 року. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки 12 та 18 лютого він був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки перебував на допиті у слідчого. Пояснення він давати не відмовлявся, а своє звільнення пов'язує з журналістською діяльністю, яка не подобалась адміністрації лікарні. Крім того зазначив, що КЗпП не містить такого формулювання звільнення як в оскаржуваному наказі. Тому просив визнати наказ про його звільнення незаконним та скасувати, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 19 жовтня 2016 року надав заяву про стягнення на його користь витрат на допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. Представниками відповідача було надано письмові заперечення, згідно яких [PERSON] було звільнено відповідно до вимог закону, оскільки він 05, 12 та 18 лютого 2016 року був відсутній на робочому місці, причини відсутності пояснити відмовився, що зафіксовано відповідними актами, крім того, до нього раніше застосовувались дисциплінарні стягнення догани за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. Зазначили, що позивач звернувся до суду з порушенням строку, встановленого ст. 233 КЗпП. Просили в задоволенні позову відмовити та змінити в наказі про звільнення [PERSON] формулювання причин звільнення. В судовому засіданні позивач поданий ним позов підтримав, просив його задоволити. Пояснив, що формулювання причин його звільнення, зазначене в оскаржуваному наказі не відповідає вимогам закону, з наказом про звільнення його не ознайомлювали, засідання профкому провели без нього, реальна причина його звільнення його громадська діяльність, через яку головний лікар неодноразово викликав його до себе та просив припинити активно виявляти свою громадянську позицію, 5 лютого 2012 року він погано себе почував, тому спізнився на роботу, а 12 та 18 лютого перебував на допиті у слідчого. Крім того зазначив, що він не відмовлявся надати пояснення своєї відсутності на роботі та надавав їх в усній формі [PERSON] завідувачу лікувально-діагностичним відділенням. Представник відповідача [PERSON], з позицією якого погодився також представник відповідача та третьої особи адвокат [PERSON], проти задоволення позову заперечив, з підстав, викладених в письмових запереченнях, крім того, зазначив, що позивачу неодноразово пропонувалиі повідомити роботодавця про причини відсутності на робочому місці, однак він цього не зробив. Адміністрацією були використані всі можливості, щоб [PERSON] залишився на робочому місці, але через його поведінку, вони змушені були його звільнити. Звернув увагу на те, що [PERSON] як до так і після наказу про звільнення, порушував правила внутрішнього трудового розпорядку, не з'являвся на роботі. Зазначив, що згідно журналу «Довідник кадровика» відсутність [PERSON] на роботі 5, 12 та 18 лютого являється прогулом, тому,

Outcome: approved