Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В березні 2015 р. кредитна спілка «Оберіг» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів в розмірі 130 % річних за весь термін визнання кредиту кредитом підвищеного рівня ризику. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно кредитного договору від 19 вересня 2005 р. [PERSON] отримала від кредитної спілки «Оберіг» кредит в розмірі 10\~000 грн. на строк 1 рік на умовах сплати процентів в розмірі 91 % річних від суми залишку кредиту на день сплати за весь час фактичного користування, включаючи дати його надання та повернення, з остаточним поверненням кредиту та процентів до 18 вересня 2006 р. За порушення строків повернення кредиту відповідачка зобовязалася сплачувати проценти в розмірі 130% за весь термін визнання кредиту кредитом підвищеного ризику. Відповідачка умов кредитного договору не дотрималася, кредит та проценти не сплатила. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27 червня 2008 р. з [PERSON] на користь кредитної спілки станом на 28 листопада 2007 р. стягнуто 27\~159 грн. 17 коп. , в тому числі за кредитом 10000 грн., за відсотками - 27\~159 грн.17 коп., а рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 18 вересня 2013 р. стягнуто 37\~159 грн.17 коп. Виконавчі листи було предявлено до виконання відповідно 6жовтня 2008 р. та 18 квітня 2014 р. З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачки проценти за період з 30 травня 2013 р. по 2 березня 2015 р., виходячи з 130 % річних за 641 день прострочки на суму 22\~830 грн. 14 коп. До судового розгляду справи позивач подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідачка, належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Суд встановив, що 19 вересня 2005 р. між сторонами у справі укладено кредитний договір, згідно якого кредитна спілка «Оберіг» на умовах платності, строковості надала [PERSON] кредит на суму 10\~000 грн. Відповідно до п.3.1 цього договору плата за користування кредитом справляється у вигляді відсотків (процентів), які сплачуються позичальником щомісячно у визначені строки у розмірі 91% річних від суми залишку кредиту на день сплати за весь час користування кредитом, включаючи дату його надання та повернення. Як передбачено п.3.7 договору, у випадку несвоєчасного надходження від позичальника повністю або частково платежів, передбачених п.п. 3.1, 3.4, 3.6 договору, або із запізненням більш ніж на 3 банківські дні з дати порушення позичальником умов договору щодо строковості та повноти здійснення платежів, кредит визнається кредитом з підвищеним рівнем ризику. Протягом терміну визнання кредиту кредитом з підвищеним рівнем ризику відсоткова ставка за ним встановлюється у розмірі 130 % річних (п.3.8 договору), а з наступного дня з дати усунення позичальником порушень щодо строковості та повноти сплати платежів, такий кредит вважатиметься кредитом з нормальним рівнем ризику і плата за користування ним справлятиметься за відсотковою ставкою, встановленою п. 3.1 договору. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 27 червня 2008 р. з [PERSON] на користь кредитної спілки станом на 28 листопада 2007 р. стягнуто 27\~159 грн. 17 коп. , в тому числі за кредитом 10000 грн., за відсотками - 27\~159 грн. 17 коп., а рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 18 вересня 2013 р. стягнуто 37\~159 грн.17 коп. 22 квітня 2014 р. на підставі виконавчого листа, виданого Олександрійським міськрайонним судом 19 березня 2014 р., відкрито виконавче провадження. Позивач просить стягнути за період з 30 травня 2013 р. по 2 березня 2015 р. проценти, передбачені кредитним договором, в розмірі 130% на суму 22 830 грн. 14 коп., виходячи з такого розрахунку: 10\~000 х 130 х 641 :\~365 = 22\~830,14 Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст. 60 ЦПК України). Натомість позивач, прохаючи стягнути проценти в розмірі 130% річних, не надав доказів того, що кредит є кредитом з підвищеним рівнем ризику, і що порушення строків платежів триває (кредит не повернуто). З огляду на те, що рішенням суду від 27 червня 2008 р. вже стягнуто проценти та відкрито виконавче провадження за наступним рішенням від 18 квітня 2014 р., позивач мав би надати докази невиконання зобовязань впродовж строку, зазначеного в позові, але цього обовязку не дотримався, надавши лише довідку за підписом голови правління та бухгалтера спілки про наявну заборгованість. Довідку відділу ДВС про хід виконання судового рішення позивач не надав, долучивши до позовної заяви лише копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2014 р. Крім того, суд звертає увагу на те, що правова природа процентів за прострочення грошового зобовязання, передбачених ст. 625 ЦК України, відрізняється від процентів як плати за користування кредитом. Позивач просить стягнути проценти, які передбачені п.3.7 договору як плата за користування кредитом, в той же час посилається на норму права, яка передбачає цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Як зазначив Верховний Суд України в узагальненні «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин», під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобовязання (ст.\~625 ЦК). З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позову. В звязку з відмовою в задоволенні позову судові витрати позивачеві не компенсуються.

Outcome: dismissed