Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 53977 грн. 49 коп.. В обґрунтування позову зазначається, що 12 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого Банком кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згодом процентна ставка була змінена (збільшена) до 86,4 річних. Позивач зобов`язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на грудень 2019 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 53977 грн. 49 коп.. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає, з підстав зазначених в позовній заяві, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, відзив на позов не подав. За заявою позивача суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Судом встановлено, що 12 вересня 2012 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника (а.с. 14). З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом на 17 грудня 2019 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 53977 грн. 49 коп., з яких: 2088 грн. 12 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 291 грн. 46 коп. - заборгованість за відсотками, 48551 грн. 36 коп. пеня, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2546 грн. 55 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 9-13). Судом також встановлено, що останній раз [PERSON] вносив кошти на погашення заборгованості за вказаним договором в сумі 606 грн. 95 коп. в серпні 2019 року (а.с. 12). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов`язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам, суд виходить з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана відповідачем, не містить умов щодо нарахування та сплати зазначених сум, а самі Умови та Правила, на які посилається банк, не містять підпису [PERSON] (а.с. 16-32). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України). В той же час, долучені до позовної заяви тарифи (а.с. 15 та зворотній бік), не містить підпису відповідача, а отже не може визнаватися складовою кредитного договору. Зміст заяви-анкети не містить підтвердження того, яку саме суму кредитного ліміту узгоджено сторонами (а.с. 14 зворотній бік). Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків і штрафів та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, а також того факту, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачем, про те, що він приймає умови щодо нарахування відсотків, зважаючи на те, що кредитний ліміт був встановлений на рівні 2000 грн., суд задовольняє позов частково, а саме в розмірі 2088 грн. 12 коп., що відповідає тілу кредиту згідно розрахунку. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2102 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 81 грн. 35 коп.

Outcome: partial