Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому просив зобов'язати останню повернути належне йому майно, а саме: телевізор «LG» вартістю 2109 грн., холодильник «Снайге» вартістю 1828,80 грн., кухонний комбайн «Філіпс» вартістю 381 грн., комп'ютерний стіл вартістю 459,20 грн., комп'ютер в комплекті вартістю 2007,36 грн., принтер вартістю 152,40 грн., стілець комп'ютерний вартістю 100,50 грн., безперебійник вартістю 407,68 грн., декоративну стінку вартістю 1430 грн., килимове покриття вартістю 845,12 грн., кухонну витяжку вартістю 442 грн., декоративну люстру вартістю 636,80 грн., стіл-крісло вартістю 250 грн., відеокамеру «Кенон» вартістю 758,16 грн., електроплитку вартістю 57,60 грн., електродриль вартістю 322,96 грн., електроболгарку вартістю 297,14 грн. В разі відсутності вказаного майна стягнуто з [PERSON] його вартість. Протокольною ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 28 квітня 2015 року закрито провадження в частині витребування 4 речей, а саме: відеокамери «Кенон» вартістю 758,16 грн., електроплитки вартістю 57,60 грн., електродрилі вартістю 322,96 грн. та електроболгарки вартістю 297,14 грн. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2015 року позов задоволено повністю. Зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] належне йому майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: телевізор «LG» вартістю 2109 грн., холодильник «Снайге» вартістю 1828,80 грн., кухонний комбайн «Філіпс» вартістю 381 грн., комп'ютерний стіл вартістю 459,20 грн., комп'ютер в комплекті вартістю 2007,36 грн., принтер вартістю 152,40 грн., стілець комп'ютерний вартістю 100,50 грн., безперебійник вартістю 407,68 грн., декоративну стінку вартістю 1430 грн., коврове покриття вартістю 845,12 грн., кухонну витяжку вартістю 442 грн., декоративну люстру вартістю 636,80 грн., стіл-крісло вартістю 250 грн. В разі відсутності вказаного майна стягнуто з [PERSON] його вартість. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі 243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Судом не застосовано статті 261, 267 ЦПК України, оскільки позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, який відповідач рахує, починаючи з 20 січня 2012 року (рішення апеляційного суду Чернігівської області про поділ майна подружжя). Відповідач вважає, що суд мав відмовити у задоволенні позову. Крім того, висновки суду про те, що спірне майно знаходиться у відповідача є недоведеними, оскільки майна позивача у апелянта немає. Також, апелянт вказує на те, що жодна із статей 317, 319, 387 ЦК України не передбачає стягнення вартості майна, а тому суд порушив норми матеріального права, стягнувши вартість майна в разі його відсутності. Судом дане рішення не вмотивано жодним матеріальним законом. В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні послався на безпідставність апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні . Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом по справі встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2012 року було виділено у власність [PERSON] в рахунок 1/2 частини спільного майна подружжя: телевізор «LG» вартістю 2109 грн., холодильник «Снайге» вартістю 1828,80 грн., кухонний комбайн «Філіпс» вартістю 381 грн., комп'ютерний стіл вартістю 459,20 грн., комп'ютер в комплекті вартістю 2007,36 грн., принтер вартістю 152,40 грн., стілець комп'ютерний вартістю 100,50 грн., безперебійник вартістю 407,68 грн., декоративну стінку вартістю 1430 грн., килимове покриття вартістю 845,12 грн., кухонну витяжку вартістю 442 грн., декоративну люстру вартістю 636,80 грн., стіл-крісло вартістю 250 грн., відеокамеру «Кенон» вартістю 758,16 грн., електричну плитку вартістю 57,60 грн., електричну дриль вартістю 322,96 грн., електричну болгарку вартістю 297,14 грн., а усього майна загальною вартістю 12077,44 грн. Вказане майно є особистою власністю позивача. Звертаючись з даним позовом, [PERSON] зазначив, що на даний час побутова техніка знаходиться у відповідача, яка відмовляється її повертати, тим самим протиправно позбавляє його (позивача) права володіння належними йому речами. Під час розгляду справи позивач заявив, що частково майно, а саме відеокамеру «Кенон», електроплитку, електродриль та електроболгарку йому було повернуто. Згідно з ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із положеннями ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі ст.387 ЦК України, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Проте, колегія суддів погоджується з даним висновком частково, враховуючи наступні факти та обставини. Позивач стверджував, що сімейні відносини з відповідачем припинено з січня 2011 року. 02.02.2011 [PERSON] звернувся до органів внутрішніх справ із заявою, що його колишня дружина [PERSON] змінила замки на вхідних дверях в квартирі [ADDRESS], де вони раніше спільно проживали, та не дає можливості забрати свої речі (а.с.31). З метою перевірки доводів апеляційної скарги щодо місцеперебування майна позивача, колегія суддів апеляційного суду витребувала і дослідила цивільну справу № 2-684/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна. Відповідно до висновку № С-133 судово-товарознавчої експертизи від 18 липня 2011 року (а.с.78-83 справи № 2-684/11), до огляду речей, що проводився в квартирі [ADDRESS], експерту було надано для оцінки все зазначене позивачем майно, яке в подальшому було виділено у власність [PERSON] за рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 20 січня 2012 року. Не був наданий для дослідження тільки об'єкт дослідження - «стіл-крісло». Експерт зазначив, що «Встановити його товарні характеристики та ступінь зносу без зовнішнього огляду експерту не надано можливим, тому визначити ринкову вартість цього об'єкта дослідження не було можливими». В судовому засіданні 28.04.2015 був допитаний в якості свідка працівник міліції - [PERSON], який проводив перевірку за заявою [PERSON] щодо безпідставного утримання відповідачем його майна. Свідок показав, що [PERSON] спочатку погодилася віддати майно, але потім передумала. При цьому стверджувала, що частину майна, в тому числі дриль [PERSON] вже забрав (а.с.48 та носій звукозапису). Із заперечень відповідача на позовну заяву позивача про повернення майна від17.04.2015 вбачається, що [PERSON] визнавала те, що [PERSON] відразу після припинення шлюбних відносин забрав лише стіл-крісло,відеокамеру «Кенон», електричну плитку, електричну болгарку та кухонний комбайн «Філіпс» (а.с.17). З наведеного вище вбачається, що станом на час ухвалення рішення апеляційним судом Чернігівської області від 20 січня 2012 року, речі [PERSON] (за виключенням столу-крісла, відеокамери «Кенон», електричної плитки, електричної болгарки та електродрилі) знаходилися за місцем проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] і [PERSON] був позбавлений можливості їх самостійно забрати через відсутність доступу в дану квартиру. Твердження відповідача, що кухонний комбайн «Філіпс» позивач також забрав після припинення шлюбних відносин, спростовується висновком № С-133 судово-товарознавчої експертизи від 18 липня 2011 року. Цей комбайн оглядався експертом за місцем проживання відповідача. Докази того, що цю річ [PERSON] забрав - відсутні. Вказане вище в основному спростовує доводи апелянта щодо недоведеності наявності в неї майна, яке належить позивачу. Слушним визнається лише заперечення апелянта щодо відсутності у неї столу-крісла. Доказів на підтвердження того, що позивач забрав у відповідача інше спірне майно, зокрема, телевізор «LG», холодильник «Снайге», кухонний комбайн «Філіпс», комп'ютерний стіл, комп'ютер в комплекті, принтер, стілець комп'ютерний, безперебійник, декоративну стінку, килимове покриття, кухонну витяжку, декоративну люстру, стороною відповідача як суду першої так і суду апеляційної інстанції не надано. З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов'язання відповідача повернути вказане майно яке є особистою власністю позивача. Однак, з переліку предметів побутового вжитку, які [PERSON] просив зобов'язати відповідача повернути йому, слід виключити «стіл-крісло», оскільки позивач не довів, що відповідач утримує у себе це майно. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині. Доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку позовної давності до уваги не можуть бути прийняті, оскільки відповідно до ст.317 ч.2 та ст.321 ч.1 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Не можуть бути взяті до уваги твердження апелянта щодо її незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з неї вартості майна у випадку його відсутності. Слушним є зауваження апелянта, що зазначене не передбачається ані ст.317,ані ст.319, ані ст.387 ЦК України. Вказане питання регулюється нормою процесуального закону, зокрема ст. 217 ЦПК України, де суду надано право визначити порядок виконання судового рішення. Оскільки колегія судді дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, апелянту слід за рахунок позивача відшкодувати судові витрати, понесені при подачі апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених вимог. Так, сума задоволених позовних вимог судом першої інстанції 10 641,58 грн, виключено колегією суддів майна на суму 250 грн, тобто задоволено вимоги апелянта на 2% (250х 100 : 10641,58 = 2%). Розмір судових витрат, що підлягають поверненню становить 2,44 грн ( 121,8 грн х 2% : 100 = 2,44 грн).

Outcome: partial