Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

В березні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що з вересня 2016 року вона і відповідач почали проживати однією сім`єю без укладення шлюбу. Від спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Коли їхньому сину [PERSON] виповнилося 7 місяців відповідач покинув їх. Тобто, з кінця грудня 2017 року відповідач живе окремо за іншою адресою, добровільно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. На той час вона не працювала, так як знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Жили з малолітнім сином на матеріальну допомогу від держави. Відповідач не давав грошових коштів на матеріальне утримання сина. 07.03.2018 року вона звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина та її. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду у Київській області (справа № 357/2341/18) від 03 травня 2018 року з відповідача стягнуто аліменти на користь малолітнього сина [PERSON] , щомісячно в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) та її особисте утримання, як непрацюючої, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку. Після рішення суду про стягнення аліментів відповідач припинив будь-яке спілкування зі нею та з сином, матеріально дитині не допомагає, участі у вихованні не приймає, зовсім не цікавиться життям дитини. Лише на початку 2019 року, відповідач декілька разів приїздив до них, а потім перестав. На протязі 2019 року вона дзвонила по телефону Відповідачу, просила приїхати, допомогти. Він відповів по телефону, що дуже зайнятий, працює, але грошей у нього для них немає. Відповідач систематично ухиляється від участі в утриманні та вихованні своєї дитини, переклавши свої батьківські обов`язки на неї. Так, відповідно довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 13 «Пілот» Білоцерківської міської ради Київської області, від 7 від 22 лютого 2021 року № 7, син [PERSON] перебуває у цьому закладі з 02.09.2020 року по теперішній час. Батька дитини там ніколи не бачили. З червня 2019 року, коли сину виповнилося 2 роки, перебуваючи у скрутному матеріальному стані, вона змушена була працевлаштуватися барменом у готельно-ресторанному комплексі « Рікабар », де зараз працює. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на її утримання за три місяці у розмірі - 4 466,50 грн. (довідка № 978 від 05.01.2021 р.) Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на сина [PERSON] , починаючи з березня 2020 року і по даний час, тобто за 12 місяців у розмірі - 23 381,25 грн. (довідка № 977 від 05.01.2021 р.) Малолітній син проживає разом з нею та її цивільним чоловіком [PERSON] , який повністю замінив батька дитині та опікується нею. Просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , відносно сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , понесені нею судові витрати по справі в сумі - 908 грн. 00 коп., на її користь (а.с. 1-5). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 березня 2021 року головуючим суддею по справі визначено Орєхова О.І. (а.с. 30). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 12 березня 2021 року судом було зроблено запити стосовно місця проживання та реєстрації [PERSON] (а.с. 34). 16 квітня 2021 року за вх. № 18118 судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області стосовно [PERSON] (а.с. 36). В зазначеній відповіді було вказано, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 05 травня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі (а.с. 37-38). Ухвалою суду від 02 червня 2021 року протокольно закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.07.2021 року (а.с. 45-49). 06 липня 2021 року розгляд справи було відкладено на 03 серпня 2021 року за клопотаннями представника позивача та третьої особи (а.с. 56, 57). 22 липня 2021 року за вх. № 34402 судом отримано від служби у справах дітей БМР висновок № 487 від 13.07.2021 року щодо розв`язання даного спору. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 03.08.2021 року судом отримано заяву, в якій остання просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 06.07.2021 року за вх. № 31174 судом отримано заяву, в якій останній позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Третя особа служба у справах дітей Білоцерківської міської ради в судове засідання свого представника не направила, 03.08.2021 року судом отримано заяву від представника третьої особи, в якій останній просив справу розглядати у відсутності представника. Просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, відповідач висловив свою позицію щодо позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання без учасників судового розгляду на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживати однією сім`єю без укладення шлюбу. Під час зазначеного сумісного проживання у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про народження (а.с. 12). В зазначеному свідоцтві про народження вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду у Київській області (справа № 357/2341/18) від 03 травня 2018 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь малолітнього сина [PERSON] , щомісячно в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) та її особисте утримання, як непрацюючої, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною 3-річного віку (а.с. 13-18). З Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 03.03.2021 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] станом на 03.03.2021 року зареєстровано 2 осіб: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання позивача від 05.01.2021 року за № 978, заборгованість [PERSON] становить в розмірі 4 466,50 грн. (а.с. 22). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на дитину від 05.01.2021 року за № 977, заборгованість [PERSON] , починаючи з березня 2020 року і по даний час, складає у розмірі - 23381,25 грн. (а.с. 21). Звертаючись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача, позивач зазначає, що відповідач жодної допомоги сину не надає, не спілкується з ним, не виявляє батьківського піклування та турботи, не цікавиться життям дитини. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З довідки, виданої 22.02.2021 року адміністрацією дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 13 «Пілот» БМР Київської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебуває в закладі з 02.09.2020 року і по теперішній час. За період перебування дитини в ДНЗ, мама [PERSON] , приймає активну участь у вихованні та розвитку сина. Зі слів вихователів приводить до закладу і забирає додому дитину лише мама (а.с. 20). З наявної в матеріалах справи характеристики від 01.03.2021 року, яка видана готельно-ресторанним комплексом «Рікабар» [PERSON] вбачається, що остання прийшла працювати до закладу перебуваючи у декретній відпустці, коли синові ледь виповнилося два роки. [PERSON] самостійно виховує дитину. На її прохання було з кореговано графік роботи. Працюючи барменом, [PERSON] зарекомендувала себе з позитивного боку (а.с. 24). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 487 від 13 липня 2021 року про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] , орган опіки та піклування дійшов до висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року (справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про розгляд справи щодо позбавлення останнього батьківських прав, однак в судове засідання не з`явився, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Навпаки, звертаючись до суду з заявою, яка була отримана судом 06.07.2021 року (а.с. 55) відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні не встановлено, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження тому, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами. Відповідно до статті 76 ЦПК Країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи знайшло свого підтвердження того, що відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Окрім цього, визнання позову відповідачем вкотре доводить те, що останній не бажає піклуватися та виконувати батьківські права відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами позивачем було сплачено судові витрати у розмірі 908,00 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією (а.с. 6). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесенні останньою судові витрати у вищезазначеному розмірі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved