Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач згідно підписаної заяви №б/н від 09.12.2014 року отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту АТ КБ «ПриватБанк» керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання згідно договору виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач скористався кредитною лінією, проте взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 року заборгованість складає 12814,30 грн., з яких: 293,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8734,63 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2700 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 586,39 грн. - штраф (процентна складова). На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також 1921 грн. сплаченого судового збору. Представник КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, згідно поданого клопотанням просить суд розглядати справу у його відсутності.Позов підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно поданої заяви просять суд розглядати справу у їх відсутності. Із поданого відзиву вбачається, що [PERSON] проти позову заперечує. Зазначає, що договір про надання банківських послуг між сторонами по справі не був укладений. Відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09.12.2014 року вказано, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом та банком Договір про надання банківських послуг. Виходячи із наведеного у анкеті-заяві, сторони чітко зазначили за яких умов можна вважати, що позичальник приєднався до стандартної (типової) форми кредитного договору, а саме: повинна бути надана пам 'ятка клієнту; підтвердження про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг; підтвердження про конкретні запропоновані Тарифи банківських послуг. Матеріали справи не містять підпису клієнта на пам`ятці, Умовах та правилах та Тарифах банку які діяли на час підписання анкети-заяви. Він не ознайомлювався із умовами кредитування. Також, [PERSON] заперечує факт обізнаності із умовами кредитування, строками, розміром процентів та неустойкою, яка застосовуються у разі прострочення платежу. Позивач посилається на те, що він ознайомлений із правилами та умовами кредитування, оскільки підписав відповідну анкету-заяву. [PERSON] стверджує, що під час підписання заяви-анкети, йому не було представлено для ознайомлення жодних умов та правил кредитування та тарифів. Сторона позивача не надана суду доказів які, б підтверджували що він погодився саме з тими Умовами та Правилами та Тарифами на які посилається позивач. У матеріалах справи відсутній його підпис на Умовах та Правилах саме в тій редакції на яку посилається позивач. Просить суд позов задоволити лише в частині стягнення заборгованості. Представником позивача надано суду заперечення на відзив, згідно якого зазначає, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 09.12.2014 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила (в), що « Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...».Також до матеріалів позовної заяви долучено «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,9 % ( 34,80%на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Із наданої до суду виписки з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, посилається на укладення між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору б/н від 09.12.2014 року за умовами якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2500 грн. 00 коп. Однак, матеріали справи не містять оригіналу чи належно засвідченої копії договору б/н від 09.12.2014 року із якого би вбачалися погоджені в установленому порядку умови кредитування, зокрема, щодо сплати конкретно установленого розміру відсотків за користування кредитом, пені та штрафів. Відповідач, у поданому відзиві на позов, заперечив, що він був ознайомлений із умовами кредитування, строками, розміром процентів та неустойки, яка застосовується у разі прострочення платежу. Вказує, що під час підписання заяви-анкети, йому не було представлено для ознайомлення жодних умов та правил кредитування та тарифів, зазначає, що позивачем не надано доказів, що він погодився саме з тими Умовами та Правилами, а також тарифами на які посилається позивач. Позивачем не було долучено до справи Умови та Правила на яких був би його підпис, саме в тій редакції на яку позивач посилається. Разом із тим, відповідач визнає основну заборгованість за кредитом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених цим Кодеком. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам, пеню та штрафи за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені та штрафів, за користування кредитними коштами. Крім того, роздруківка належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Зокрема, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, існували на день підписання відповідачем Анкети-заяви. При цьому суд звертає увагу, що в даній заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не визначено суму кредитного ліміту та в графі бажаний кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна» не визначений. Крім того, відсутня відмітка про вручення та ознайомлення зі змістом пам`ятки клієнта, яка містить Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09.12.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.12.2019 року), і кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Із копії заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил банківських послуг в Приватбанку, наданої до суду позивачем, не вбачається, що вона стосується Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач. Твердження позивача, що АТ КБ «Приват Банк» виконав умови договору та у витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», поінформував відповідача про відсотки за кредитом, розмір пені та штрафів, суд вважає неспроможними, судом оцінюються критично, оскільки із вказаного витягу не вбачається, що [PERSON] був ознайомленим із таким витягом, так як не містить жодних підписів. Також, із наданого розрахунку заборгованості не вбачається, що вона стосується спірного кредитного договору б/н від 09.12.2014 року, який суду не було подано. Враховуючи, що доказів узгодження сторонами у письмовому вигляді таких умов, як сплата процентів, пені та штрафів, за користування кредитними коштами позивачем не надано, суд приходить до висновку про відмову у стягненні процентів за користування кредитом, пені та штрафів, за кредитним договором б/н від 09.12.2014 року. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково 293,27 грн. х 100% : 12814,30 грн. = 2,29 % ; 1921 грн. х 2,29 %= 44 грн., тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 44 грн. Куруючись ст.ст.4,12,13,76,81,141,259,263,265,268,273,274,279,354 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial