Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-19 00:00:00

В березні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є рідною донькою відповідача. За рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.05.2006 року з відповідача на користь матері позивача стягувались аліменти на утримання доньки. На даний момент позивач досягла повноліття та навчається на першому курсі за денною формою навчання в ННЦ Інституту біології Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка. У зв»язку із навчанням, позивач немає змоги працевлаштуватись, самостійно себе утримувати та на даний час, проживаючи разом із матір»ю, перебуває на повному її утриманні. Відповідач, в свою чергу, є працездатним, працює, та будь-якої матеріальної допомоги їй не надає, хоча має таку можливість, так як має постійний дохід і до її повноліття сплачував аліменти за рішенням суду. За наведених обставин позивач, звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј частини доходів відповідача щомісячно, починаючи із дня подачі позову та до закінчення навчання, або досягнення нею 23 років. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м Києва від 26.03.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач з будь-якими клопотаннями, зокрема, про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або в спрощеному провадженні, однак, із викликом сторін у справі до суду не зверталась. Останньою, було подано до суду відповідь на відзив на позов відповідача, відповідно до якого, позивач просила відповідачу відмовити, за недоведеністю заперечень, а її позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач звернувся до суду з письмовим відзивом, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на неможливість надавати допомогу повнолітній доньці, оскільки, зокрема, має тимчасову роботу, невеликий дохід та незадовільний стан здоров»я. Враховуючи викладене, а також за відсутності відповідного клопотання відповідача про розгляд справи за участю сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON].[INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4-5). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.05.2006 року у справі № 2-1365/06, із [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], щомісячно, у розмірі 1/3 частини доходу, починаючи з 06.01.2006 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-9). Позивач досягла повноліття та, відповідно до довідки Київського національного університету ім.. Т.Шевченка № 036/081 від 06.03.2019 року, є студенткою 1 курсу денної форми навчання (бюджет) спеціальності «Біотехнологія» ННЦ Інституту біології Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Початок навчання 01.09.2018 р., закінчення 30.06.2022 р. (а.с.10, 11-12). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утриманння припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, судом встановлено, та відповідачем не спростовано, що повнолітня позивач продовжує навчання, у трудових відносинах не перебуває, додаткових джерел для існування немає, перебуває на утриманні матері, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків. Згідно із ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин,зазначених у ст.182 СК України. Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Встановлено, що позивач проживає разом із матір'ю, яка особисто несе витрати з утримання своєї дочки. Однак, закон передбачає рівний обов'язок батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку. Так, згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на момент подачі позову складав - 1921 грн. При вирішенні питання по суті спору суд враховує матеріальний стан та стан здоров'я позивача, яка потребує матеріального утримання, враховує потреби особи її віку. Крім цього, суд враховує стан здоров'я відповідача і його матеріальний стан, та те, що він офіційно працює за контрактом, строк дії якого не закінчився, має постійний дохід, отримує пенсію, яка не є мінімальною, не є інвалідом. Твердження відповідача про те, що він хворіє , витрачає значні кошти на лікування, а тому, в зв»язку з цим не має матеріальної можливості утримувати доньку, яка навчається, суд відкидає, оскільки, належних та допустимих доказів цим твердженням, які поза розумним сумнівом це б доводили, - з боку відповідача суду надано не було. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач посилається на те, що на його утриманні перебуває літня матір, яка є пенсіонеркою, а також він має боргові зобов»язання, а відтак позбавлений матеріальної можливості утримувати доньку, однак, ці твердження судом також відкидаються, оскільки, в ході розгляду справи відповідачем не доведені. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що сума аліментів в розмірі однієї четвертої від доходів відповідача є достатньою для утримання відповідачем позивача та, на думку суду, помірною для сплати відповідачем, в зв»язку з чим, суд вважає позов обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим, останній, підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 18.03.2019 року. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України), а тому відповідна сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, та ст. ст. 199, 200 СК України,

Outcome: approved