Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

В березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2019 року на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з &#188; частини заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2015 року, з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу). Крім того, судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2019 року, з позивача на користь відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу). Утримувані з позивача аліменти становлять Ѕ частину його заробітку та перевищують встановлену законом частку на двох дітей в розмірі 1/3. Позивач вказує, що він проживає разом із матір`ю, яка є пенсіонеркою та потребує додаткової допомоги. Перебуваючи на службі в Національній поліції України, йому заборонено займатися іншою оплачуваною діяльністю, та розмір стягуваних аліментів ставить його у скрутне матеріальне становище, а тмоу він звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року, у справі відкрито провадження та призначеного розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач після відкриття провадження, надіславши додаткові пояснення до позову, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов не подала, та інші клопотання до суду не надходили, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив настіпні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.7) та заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2015 року у справі № 753/22298/14-ц, з позивача на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , - в розмірі ј частини заробітку (доходу) (а.с.5). Крім того, позивач є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.6) та судовий наказом Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2019 року, з позивача на користь відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку (доходу) (а.с.4). Зазначений судовий наказ є чинним та позивачем у встановленому законом порядку оскаржено не було. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу ззначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно зі ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач серед іншого вказує на те, що проживає разом із матір`ю пенсіонеркою, яка потребує матеріальної допомоги, однак, ці твердження суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного проживання разом із матір`ю та те, що вона потребує матеріальної допомоги, а надання суду копії пенсійного посвідчення матері не свідчить про її перебування в скрутному матеріальному становищі. Крім того, позивач вказує, що сплата аліментів на обох дітей становить 50 % від його заробітної плати та ставить його у скрутне матеріальне становище, а відтак є підстави для їх зменшення по судовому наказу, під час розгляду якого він присутній не був. Однак, суд звертає увагу позивача на те, що судовий наказ, останнім, після його ухвалення оскаржено у встановленому законом порядку не було, він є чинним, та в період після його ухвалення до дня подачі даного позову, позивачем не надано суду доказів на підтвердження істотної зміни матеріального становище, сімейного стану та стану здоров`я, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Крім того, стороною позивача в ході розгляду даного спору не надано суду переконливих доказів, які б вказували на підстави щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Дослідивши надану стороною позивача довідку про його доходи від 07.06.2019, судом було встановлено, що за період з грудня 2018 року по травень 2019 року, позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 84940,87 грн., із них вирахувано сплачені аліменти в сумі 19862,95 грн., а відтак сума середньомісячного доходу позивача за вказаний період, навіть при відрахуванні аліментів на обох дітей, є більшою за прожитковий мінімум для особи працездатного віку, а відтак доводи сторони позивача в цій частині є безпідставними, недоведеними та судом до уваги не приймаються. При вирішенні даного спору суд приймає до уваги ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, якою визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, а також те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду та судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по фактично понесеному.

Outcome: dismissed