Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

В березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона є власником вищевказаного житлового будинку, зареєстрована та проживає за цією адресою. В зазначеному будинку з 09.11.1990 року також зареєстрований колишній чоловік доньки позивачки [PERSON] Проте, останній за місцем реєстрації не проживає, витрати по утриманню житла не несе, особистих речей цієї особи в будинку немає, однак останній не бажає в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку. В зв'язку з цим [PERSON], посилаючись на положення ст. 405 ЦК України, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка, її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], зареєстрована та проживає за вказаною адресою. В зазначеному будинку з 09.11.1990 року також зареєстрований відповідач по справі. Проте з акту комісії у складі депутата Олександрівської селищної ради та жителів смт. Олександрівка Вознесенського району вбачається те, що відповідач за місцем реєстрації з січня 2012 року не проживає. В матеріалах справи відсутні жодні докази того, що [PERSON] не проживає в будинку з пов'ажних причин або претендує на користування цим майном, несе витрати по його утриманню. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання колишнього члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють підстави припинення сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За такого, враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належать до стягнення понесені нею судові витрати в розмірі 663 грн. 60 коп. (243 грн. 60 коп. - судовий збір, 420 грн. 00 коп. - витрати, пов'язані з публікацією в пресі).

Outcome: approved