Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

В [ADDRESS] знаходиться домоволодіння, яке складається із двох житлових будинків та ряду господарських будівель, що розташовані на земельній ділянці, яка також належить позивачу на праві приватної власності. Посилаючись на ті обставини, що вказана земельна ділянка була розділена, зареєстрована та видані на такі відповідні правовстановлюючі документи, а вказані будівлі значаться розміщеними лише на одній, хоча фактично розміщені на обох земельних ділянках, що підтверджується відповідними технічними паспортами, [PERSON] звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просить суд провести розподіл вказаного будинковолодіння, виходячи із розміщення відповідних будівель. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та при цьому пояснив, що окрім як захисту свого права власності саме в судовому порядку та розподілу вказаних будівель на вказаних земельних ділянках не вбачає, оскільки він є єдиним власником всього цього майна, а в позасудовому порядку позбавлений можливості провести такий розподіл та закріпити будівлі за земельними ділянками з метою подальшого ними володіння, користування та розпорядження. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що дійсно, до нинішнього часу позивач мав можливість звернутися до виконкому і вони своїм рішенням провели б виділення та закріплення будівель за відповідними земельними ділянками, проте, на даний час такі повноваження у відповідача відсутні, а позивач, як власник таких будівель, має право належним чином ними розпоряджатися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач є власником будинковолодіння з належною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок [NUMBER] від 26 травня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Прилуцької міської ради, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2008 року, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №2-244, копією рішення Прилуцького міськрайоннного суду від 25 травня 2008 року та ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 07 серпня 2008 року (а.с.4-8). Належність позивачу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] також підтверджується витягами із рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради за № 297 від 15 серпня 2017 року (а.с.18-19), а технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 16-17) передбачає поділ належної позивачу земельної ділянки за адресою [ADDRESS] загальною площею 0,0269 га та виділення земельної ділянки площею 0,0587 га та виділення земельної ділянки площею 0,0856 га із визначенням адреси [ADDRESS], та визначення адреси м.Прилуки, вул. [ADDRESS]. В той же час, згідно технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна (а.с.9-12) вбачається, що будинки та господарські будівлі, що належать позивачу, незважаючи на розподіл земельної ділянки та маючи окремий статус значаться зареєстрованими за адресою [ADDRESS], хоча фактично розміщені на обох земельних ділянках. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В той же час, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач є власником двох окремих будинків, які розміщені по двох земельних ділянках, хоча документально таке закріплення ніде не зареєстровано. Зважаючи на ті обставини, що відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а відтак може чинити стосовно своєї речі усе, що не заборонено законом або не суперечить соціальній природі власності. Оскільки досліджені в судовому засіданні докази підтверджують ті обставини, що наявна кількість будинків та господарських будівель, а також їх розміщення на належних позивачу земельних ділянках є можливою для виділення як окремих житлових будинків із господарськими будівлями - вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved