Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

В березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з цим позовом до відповідачки [PERSON], посилаючись на порушення нею його житлових прав і житлових прав їхнього неповнолітнього сина. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] заявлений позов підтримали, просили зобов'язати відповідачку не чинити їм перешкод у користуванні та вільному доступі до квартири, в якій вони зареєстровані, та де знаходяться їхні особисті речі. З пояснень сторони позивачів слідує, що вони обоє зареєстровані в квартирі [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], власником якої є відповідачка [PERSON]. Після припинення шлюбу між позивачем і відповідачкою в лютому 2015 року, у відсутність позивачів в помешканні, відповідачка змінила замки на вхідних дверях квартири та перестала допускати їх в це житло. Як вбачається з пояснень позивачів, цим порушуються їхні житлові права, оскільки іншого житла вони не мають, в цьому житлі знаходяться їхні особисті речі і майно. Відповідачка [PERSON] заявлений позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. В останнє судове засідання не прибула, подавши письмову заяву, за змістом якої справу просила розглянути у її відсутність / а.с. 68 /. З пояснень цієї сторони вбачається, що вона є власником конкретної квартири, в якій окрім колишнього чоловіка, зареєстрований і їхній неповнолітній син. В своїх поясненнях відповідачка підтвердила ту обставину, що вона дійсно змінила замки на вхідних дверях квартири і не бажає, щоб її колишній чоловік, після припинення їх шлюбу, проживав з нею в одному помешканні, оскільки той вимагає подарувати частину квартири їхньому сину. Перешкод в користуванні квартирою сину вона не чинить, хоча дійсно не дає йому ключів від замків на вхідних дверях, бо той може передати їх позивачу [PERSON]. З цих підстав, на її думку, син має узгоджувати з нею час прибуття в квартиру і знаходитися там у її присутність. Відповідно до положень ст. 60 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник третьої особи від Миргородської міської ради Полтавської області Усатова Є.П., яка діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 28 /, за результатами розгляду справи висловила міркування про те, що заявлений позов в інтересах неповнолітньої особи підлягає до задоволення, а при вирішення позову [PERSON] вона покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачів та відповідачки, міркування представника третьої особи, показання допитаного свідка, дослідивши письмові докази по справі, та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов слід задовольнити з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 12 квітня 1997 року на підставі відповідного нотаріально посвідченого договору відповідачка [PERSON]. прийняла в дар квартиру [NUMBER], що знаходяться по [ADDRESS]. З того часу її право власності на це житло зареєстроване в органах бюро технічної інвентаризації / а.с. 4, 6/. Як вбачається з копії рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 08 лютого 1997 року по дату винесення згаданого судового рішення перебували у зареєстрованому шлюбі і цей шлюб припинено за позовом відповідачки / а.с. 5, 7 - 8 /. Від цього шлюбу ці сторони мають неповнолітнього на даний час сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження згаданої особи, який є студентом одного із полтавських університетів / а.с. 15 /. Як вбачається із витягів з паспортів позивачів [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], обоє вони зареєстровані в квартирі [NUMBER] по [ADDRESS], відповідно з травня та липня 1997 року і по теперішній час, тобто, мають речове право користування конкретним житлом / а.с. 12 - 13, 16 - 17 /. Допитаний, як свідок [PERSON] / а.с. 42 /, суду показав, що протягом лютого - березня 2015 року позивач [PERSON] неодноразово звертався до нього, як до голови будинкового комітету, по питанню не допуску його та його неповнолітнього сина відповідачкою в квартиру, за місцем їх реєстрації та з приводу того, що та змінила замки на вхідних дверях квартири [NUMBER] і не надає їм ключів від неї. Через відсутність належних повноважень, свідок не зміг посприяти у захисті їх права. Згадані показання підтверджують зміст заявлених позовних вимог. Як видно з письмових доказів, наданих стороною позивачів, з приводу порушення їхніх речових житлових прав мали місце звернення до органів міліції та Служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області, за результатами яких з відповідачкою [PERSON] проводилися профілактичні бесіди, які позитивних результатів не мали / а.с. 9, 11/. Факт порушення житлових прав позивача [PERSON] відповідачкою серед іншого визнається нею і підтверджується копією її листа, адресованого цьому позивачу 18 лютого 2015 року, в якому вона в категоричній формі наполягає на знятті позивача з реєстрації з належної їй на праві приватної власності квартири через припинення шлюбу / а.с. 52, 53 /. За змістом ст. 156 ч. ч. 1, 4 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Крім того, як вбачається зі ст. 9 ч. 4 ЖК України та ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень Глави 29 цього Кодексу. З урахуванням викладеного речове право позивачів на користування житлом є непорушним, оскільки грунтується на чинному законодавстві України, а відтак підлягає безумовному захисту. З цих підстав заявлені відповідно до ст. 11 ЦПК України, на засадах диспозитивності, позовні вимоги є обгрунтованими.

Outcome: approved