Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» - позивач у справі, звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.11.2012 року у розмірі 38889,23 грн. та судові витрати у розмірі 1921 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що всупереч умовам Договору № б/н від 08.11.2012 року, укладеного між ним та відповідачем, останній своїх договірних зобов`язань належним чином не виконував, у зв`язку з чим перед позивачем станом на 08.10.2019 року виникла заборгованість у розмірі 38889,23 грн., з яких: 12106,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13363,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 26933,72 грн. - заборгованість за комісією, а тому звернулося до суду з даним позовом. 20.11.2019 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача заявив письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, які просив задовольнити (а.с.40). Відповідач до суду повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позов від якого не надходило. 13.02.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» ( надалі - Банк ), укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав строковий кредит у розмірі 16048,79 грн. на строк 36 місяців з 08.11.2012 року по 30.11.2015 року, шляхом підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів Банку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації з можливістю збільшення кредитного ліміту (а.с.8,9-32). Крім того, встановлено, що заочним рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.09.2014 року у справі № 285/2127/14-ц стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за даним кредитним договором на загальну суму 14118 грн. 63 коп., у тому ж числі, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12106, 60 грн. (а.с.5-6). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто при зверненні з позовом про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Разом з тим, кредитор знову нарахував відповідачу заборгованість станом на 18.10.2019 року, а саме: 12106 грн. 82 коп. - заборгованості за кредиту, 13363 грн. 90 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 26933, 72 - заборгованість за комісією. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора, зокрема, щодо тіла кредиту, не є підставою для його подальшого стягнення та нарахування відсотків та комісії за таким кредитним договором. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, якщо за рішенням суду стягнуто заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. За таких обставин відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити на користь позивача знову тіло кредита, відсотки за користування кредитними коштами та комісію. Саме до такого висновку прийшов Верховний Суд у своїх постановах від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц та від 26.09.2018 року у справі № 639/31565/16. Відтак, у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed