Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що 19 жовтня 2012 року між Банком та відповідачем було укладено договір № 1291163 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (далі Договір). 1 липня 2013 року між Банком та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до Договору (далі Додатковий договір), яким внесли зміни до Договору, відповідно до яких, крім іншого, Банк встановив клієнту ліміт кредиту у сумі 12 400 грн. під 24% річних. Банк свої зобов'язання за договорами виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договорами, а відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, чим порушив свої зобовязання. Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами у розмірі 26 386,28 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд проводить розгляд справи у звичайному порядку у відсутності сторін за наявними у справі доказами, оскільки позбавлений можливості зясувати думку представник позивача щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2012 року між Банком та [PERSON] було укладено договір № 1291163 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки, що підтверджується його копією (а.с. 12-16). 1 липня 2013 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору № 1291163 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, відповідно до умов якого Банк встановив [PERSON] кредит у сумі 12 400 грн. зі строком дії кредиту, що відповідає строку дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом складає 24% річних і сплачується щомісячно, що підтверджується його копією (а.с. 17). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що Банк виконав свої зобовязання за договорами, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Додатковим договором, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 6-11). Відповідач свої зобов'язання за договорами не виконує, в зв'язку з чим має загальну заборгованість по наданому кредиту, яка станом на 8 серпня 2016 року складає 26 386,28 грн., з якої 12 396,40 грн. основна заборгованість (прострочена), 243,86 грн. проценти за користування кредитом (строкові), 4 905,49 грн. проценти за користування кредитом (прострочені), 8 834,10 грн. пеня за прострочену заборгованість, 0,02 грн. комісія за розрахунково-касове обслуговування (строкова) та 6,41 грн. комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Інших даних щодо розміру заборгованості в матеріалах справи не має. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не було надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. За таких обставин, на підставі вищезазначеного та враховуючи те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, умови договорів не виконав, та не бажає погашати заборгованість за договорами в добровільному порядку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. З відповідача підлягає стягненню сума боргу визначена Банком при зверненні до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду Банк сплатив судовий збір в сумі 1 450 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1378 грн. Таким чином, Банк вніс судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 378 грн. Банк не просив повернути йому надміру сплачений судовий збір у сумі 72 грн.

Outcome: approved