Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області про зняття арешту з описаного майна та повернення вилученого майна. В обґрунтування позову вказала на те, що на виконанні у Бориспільському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області перебувають два виконавчі провадження щодо стягнення з її сина [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. 28 лютого 2018 року державним виконавцем проведено опис, накладено арешт та вилучено частину майна, яке, на думку державного виконавця, належить на праві власності боржнику [PERSON] Проте останній у цій квартирі не проживає, жодного його майна у ній не знаходиться, тому позивач просить суд зняти арешт та повернути їй незаконно вилучене виконавчою службою майно, яке належить їй на праві власності. У серпні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про часткову зміну предмету спору та зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої просила суд визнати за нею право власності на описане відповідно до постанови державного виконавця від 28 лютого 2018 року майно, знявши з нього арешт та витребувати з незаконного володіння відповідача вилучене майно. На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2018 року у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка змінила прізвище на «Бондаренко». Позивач в судове засідання не з'явилася. Її представник [PERSON] у судовому засіданні наполягав на позові та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Полешко Л.М., яка на підготовчому засіданні проти позову заперечувала, проте в ході судового розгляду поклалася на думку суду при вирішенні даного спору. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином. [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову з огляду на наступне. Встановлено, що на виконанні у Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області знаходяться виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, які видані Новосанжарським районним судом Полтавської області від 13 лютого 2009 року та Бориспільським міським судом Київської області від 05 лютого 2003 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], відповідно (а.с.38-39,162-163). 28 лютого 2018 року старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Полешко Л.М. проведено опис та арешт майна у квартирі №137, яка розташована у будинку №89 по вул. Головатого в м. Бориспіль про що було складено відповідну постанову (а.с.9-10). Із вказаної постанови вбачається, що опис та арешт майна боржника [PERSON] було здійснено при виконанні виконавчого листа №2-139, виданого 13 лютого 2009 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј частини доходів. Проте, як з'ясувалося у судовому засіданні, і це було підтверджено представником відповідача, виконавчий лист №2-139 від 13 лютого 2009 року Бориспільський міськрайонний суд не видавав, а у постанові було допущено помилку. В ході проведення цієї виконавчої дії, державним виконавцем було описано та арештовано наступне майно, а саме: праска Bosсh Sensixx B22L, сірого кольору; тренажер Style USA чорно-білого кольору; мікрохвильова піч TDS Triple distribution Samsung; блендер Redmond Ecology Series RHSB 2939; м'ясорубка Braun Type 4 4195 G 1300; комп'ютер-ноутбук, б/у, DELL Latitude Servise, TAG H4 C606J, сірого кольору; швейна машина Minerva A 320, білого кольору; планшет iPad (64 Gb) Gb 052N80ETV, сірого кольору; телевізор Panasonik (TAN), сірого кольору; масажер VT-1387W, білого кольору; електроніж червоного кольору MS-2016; пральна машина білого кольору FLS 105S ARDO, 5 кг. 1000 обертів. Згідно п.3 постанови відповідальним зберігачем призначено [PERSON] Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення (ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Відомості про місце проживання, перебування чи роботи боржника зазначаються у відповідній графі у виконавчому документі (ст.4 Закону). У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи виконавець на підставі ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. Встановлено, що державний виконавець Полешко Л.М. до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника [PERSON] не зверталася і ці обставини нею не заперечується. Місце проживання боржника, яке зазначено у виконавчих документах, не відповідає місцю проведення опису та арешту майна 28 лютого 2018 року. Із дослідженого у судовому засіданні договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бердес М.О. (а.с.6) вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Із акту обстеження житлових і матеріально-побутових умов [PERSON] від 03 березня 2018 року, складеного депутатом Бориспільської міської ради [PERSON], та довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 березня 2018 року, виданої ОСББ «Затишна оселя», вбачається, що у вказаній квартирі проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Боржник [PERSON] у вказаній квартирі не проживає та не зареєстрований (а.с.11,12). З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що при проведенні виконавчих дій у квартирі [PERSON], до якої боржник [PERSON] будь-якого відношення не має, відбулося порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» у частині опису, арешту та вилучення майна позивача. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст.48 та ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника є одним із заходів примусового виконання рішення і полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За змістом ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Встановлено, що власником майна, зазначеного в акті про опис та арешт майна від 28 лютого 2018 року є [PERSON] Доказів, які б спростовували обґрунтованість цієї обставини матеріали справи не містять. Зважаючи на те, що право власності [PERSON] на вказане майно заперечується відповідачем, позовна вимога щодо визнання за нею права власності на це майно та зняття з нього арешту підлягає задоволенню на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до положення ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власнику майна також гарантовано право на його витребування із чужого незаконного володіння від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Встановлено, що частину із описаного державним виконавцем майна позивача, а саме: праску Bosсh Sensixx B22L, сірого кольору; мікрохвильову піч TDS Triple distribution Samsung; блендер Redmond Ecology Series RHSB 2939; комп'ютер-ноутбук, б/у, DELL Latitude Servise, TAG H4 C606J, сірого кольору; пральну машину білого кольору FLS 105S ARDO, останнім було вилучено для подальшої реалізації. Дані обставини не заперечуються представником відповідача, а тому додатковому доказуванню не підлягають на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України. Тому обґрунтованою є також вимога про витребування з чужого незаконного володіння Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області на користь позивача незаконно вилученого майна. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №121 від 12 квітня 2018 року (а.с.19-а) вбачається, що при зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1409 гривень 60 копійок. Пред'явлений нею позов задоволений. З огляду на це, з Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1409 гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved