Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

В вересні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступними обставинами. 28 жовтня 2009 року з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода з автомобілем Дачіа, д/н [NUMBER], який належав [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 14431,69 грн. Позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 12026,41 грн., додатково ним були понесені витрати на оплату юридичних послуг в розмірі 2000 грн. та витрати на залучення аварійного комісара 720 грн. В добровільному порядку відповідач компенсувати витрати - відмовився. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надав. Разом із тим від представника відповідача - [PERSON], яка діє на підставі угоди, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність її довірителя, проти позову заперечувала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Разом з тим відповідач надіслав до суду письмові заперечення по справі, в яких пояснив наступне. На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди він був інвалідом першої групи, тому був звільнений від обов'язку страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому відповідач вважає, що позивачем були пропущені строки позовної давності, а їх поновлення було безпідставним. Згідно ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 8 Цивільного процесуального кодексу України визначає законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 526, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1166 Цивільного кодексу України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено право особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, на зворотну вимогу (регрес) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 1 Закону України «Про страхування» передбачає поняття страхування. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно із статтею 2 Закону України «Про страхування», страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Учасників страховика повинно бути не менше трьох. Відповідно до статті 3 Закону України «Про страхування», страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Предметом договору страхування, відповідно до статті 4 Закону України «Про страхування», можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Згідно зі статтею 5 Закону України «Про страхування», страхування може бути добровільним або обов'язковим. Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Стаття 16 Закону України «Про страхування», передбачає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Обов'язки страховика передбачені статтею 20 Закону України «Про страхування». Страховик зобов'язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; 3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом; 4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору; 5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування; 6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страховика. Обов'язки страхувальника передбачені статтею 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов'язаний: 1) своєчасно вносити страхові платежі; 2) при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику; 3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього предмета договору; 4) вживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку; 5) повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страхувальника. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Судом встановлено, що відповідно полісу № ВС/3434040 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 червня 2009 року, було забезпечено транспортний засіб [PERSON] - Dacia Logan 90L ЗНГ, д/н [NUMBER], відповідно до умов якого, ліміт суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, становив 25500 грн. Як вбачається судом з постанови Калінінського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2009 року, 28 жовтня 2009 року о 08:00 год. [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ 21011 д/н [NUMBER] у м. Донецьку на перехресті пр. Павших Комунарів - вул. Гусєва перед початком руху не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем марки Dacia Logan, д/н [NUMBER]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнав та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Про ці обставини також свідчить долучена до матеріалів справи копія довідки № 5975 від 26 листопада 2009 року. Крім того судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є інвалідом 1 групи, про що свідчить копія пенсійного посвідчення № [NUMBER], що долучена до матеріалів справи. Із долученої до матеріалів справи копії заяви від 30 грудня 2009 року судом вбачається, що [PERSON] звернувся до позивача із вимогою щодо виплати йому страхового відшкодування внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача, який не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, в сумі 14431,69 грн. Судом із долученого до матеріалів справи висновку № 706/11 автотоварознавчого дослідження від 12 листопада 2009 року також вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Dacia Logan, д/н [NUMBER], на момент проведення дослідження склала: 14431,69 грн. Судом також встановлено, що позивачем було перераховано [PERSON] суму страхового відшкодування без урахування ПДВ в розмірі 12026,41 грн., про що свідчить копія наказу № 216 від 01 лютого 2010 року, копія довідки № 1 від 14 січня 2010 року; копія платіжного доручення № 348 від 01 лютого 2010 року. Як вбачається судом із долучених до матеріалів справи документів, а саме: копії платіжного доручення № 110 від 18 січня 2010 року, копії рахунку № 30/12-1 від 30 грудня 2009 року, акту виконаних робіт за Дорученням МТСБУ № 18083 від 30 жовтня 2009 року, що позивач витратив 720 грн. на послуги аварійних комісарів. Із долученої до матеріалів справи копії листа № 6278/3-2-05 від 29 березня 2010 року, судом вбачається, що позивач звертався до відповідача із вимогою відшкодувати йому суму збитків у розмірі 12746,41 грн. Разом з тим, суд критично ставиться до цього документу, оскільки позивачем не було надано до суду доказів відправлення та/або отримання чи неотримання відповідачем цього листа. Крім того, до матеріалів справи також долучено контракт про надання правової допомоги № 77 від 04 жовтня 2012 року, відповідно до умов якого позивач звернувся до [PERSON] за правовою допомогою, зокрема по даній цивільній справі. При цьому позивачем була долучена копія платіжного доручення № 5313 від 27 грудня 2012 року, відповідно до якого позивач сплатив 1000 грн. у якості передплати (50%) за надання правової допомоги згідно контракту. При цьому позивачем не було надано до суду доказів понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування витрат на правову допомогу - 1000 грн. Разом з тим суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки по-перше: позивач не спростовує той факт, що відповідач не був застрахований в системі загальнообов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та мав прав та не оскаржує право відповідача не здійснювати страхування. А й отже, хоча відповідач і звільнений від обов'язку страхування своєї цивільно-правової відповідальності, ця обставина не звільняє його від майнової відповідальності перед страховиком, який виплатив страхове відшкодування постраждалій особі внаслідок винних дій незастрахованої особи; по-друге: позивач у своїх запереченнях посилається на той факт, що позивачем були пропущені строки позовної давності, а поновлені вони були судом в порушення норм процесуального законодавства, однак ці доводи не є запереченнями з приводу підстав спору та не є предметом розгляду справи. Таким чином, проаналізувавши усі матеріали справи та враховуючи встановлені фактичні обставини даної цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні його позовної заяви за необргунтованістю виходячи з того, що позивач, в силу п. 13.1 ст. 13, п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не має право звернення із регрес ним позовом, оскільки відповідач на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди був звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному Законом, а й отже будь-яких прав позивача відповідачем порушено не було. Відповідно до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed