Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 09 березня 2010 року підписав заяву. Зазначає, що при підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. А тому, на підставі договору, йому було відкрито кредитний рахунок з встановленням кредитного ліміту, який зазначений в довідці про зміну умов кредитування та який в подальшому збільшився до 3000,00грн. В редакції «Умов та правил надання банківських послуг», сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 20 вересня 2020 року має заборгованість у розмірі 11237,00 грн., з яких: 3910,94 грн. - заборгованість за тілом кредита; 1405,72 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 5920,34 грн. - нарахована пеня. А тому, враховуючи що відповідач не погашає заборгованість, тобто ухиляється від виконання своїх зобов`язань до Договором, просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 11237,00 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 гривень. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив суду причини своєї неявки, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено, що 09 березня 2010 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою № б/н, на підставі якої йому було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування кредитної картки оформленої на [PERSON] . У анкеті-заяві від 09 березня 2010 року зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Тобто при підписанні Анкети-заяви, відповідач отримав та ознайомився з інформацією про суму встановленого кредитного ліміту та умови кредитування, та в погодження таких він засвідчив особистим підписом. Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, наданих банком, станом на 20 вересня 2020 року [PERSON] має заборгованість по несплаченому кредиту у розмірі 11237,00 грн., з яких: 3910,94 грн. - заборгованість за тілом кредита; 1405,72 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 5920,34 грн. - нарахована пеня. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, з наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором б/н від 09 березня 2010 року, де станом на 20 вересня 2020 року де борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 11237,00 грн., вбачається що відповідач регулярно користувався кредитними коштами, водночас не виконуючи належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати на погашення заборгованості за кредитом, яке здійснював нерегулярно та не в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за договором, та доказів, які їх підтверджують, відповідачем наведено не було. Суд приймає до уваги надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та розрахунок заборгованості за договором №б/н станом на 20 вересня 2020 року, як належні докази по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування таких відповідачем не надано, такі в будь-який спосіб не заперечувалися та не оскаржувалися, а відтак є чинними, а тому заборгованість перед банком, а саме: 3910,94 грн. - заборгованість за тілом кредита; 1405,72 грн. - заборгованість за відсотками позивачем доведена повністю, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Окрім цього, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які долучені до справи, не можуть визнаватись як складова частина кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не містять ані дати їх складання, ані підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла підтверджувала факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання заяви, в тому числі щодо пені за несвоєчасне погашення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відтак банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження нарахування пені, оскільки відповідач не підписував Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачено їх нарахування. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3910,94 грн. - заборгованість за тілом кредита та 1405,72 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 2102,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial