Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач, Банк) звернулось до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за кредитним договором у розмірі 126761,77 грн. Також Банк просить стягнути з відповідача судові витратив розмірі 1921 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до Банку та підписав заяву №б/н від 26.10.2010, за якою отримав від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 2500 грн. В порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та положень Заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які разом із заявою складають між Банком та відповідачем Договір про надання банківських послуг, що підтверджуються підписом останнього у Заяві, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 26.09.2019 дорівнює 126 751,77 грн, а саме: 2 385,58 грн - заборгованість за кредитом; 124 366,19 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 26.10.2010 по 02.07.2019. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05.11.2019 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб, позивачу запропоновано надати докази на підтвердження наведених в позові доводів (а.с.46-47). 25.11.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, за змістом якого вона позов не визнає та зазначає, що в заяві від 26.10.2010 не міститься суми встановлення кредитного ліміту та розміру процентної ставки за користування кредитом, а також позивачем не надано письмових доказів того, що вона була ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку» (а.с.53-58). 28.12.2019 представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зазначає, що відповідач приєдналась до нових Умов та правил надання Банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 26.10.2010. Позивач зазначає, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачує заборгованість за договором. Також позивач зауважує, оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, та вважає, що є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача (а.с.80-86). 02.01.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій позивач, зазначає, що вона не була належним чином ознайомлена з Умовами, Правилами та Тарифами кредитування в Приватбанку, позивач самостійно без належного повідомлення відповідача встановлював розмір ліміту кредитування. Відповідачу не відомо як нараховувались відсотки за користування кредитом та за якою ставкою (а.с.97-99). Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення судом заочного рішення. 19.02.2020 до суду засобами електронного зв`язку від Банку надійшла заява про відкладення судового засідання та надання додаткового часу для надання доказів та пояснень по справі. Відповідач та його представник за довіреністю - Супрун В.М., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Враховуючи приписи ч.3 ст.223 ЦПК України, повторну неявку представника позивача та відсутність доказів на підтвердження поважності причин нявки, суд доходить висновку про відсутність підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням Банку та можливість здійснення розгляду справи по суті на підставі наявних документів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 26.10.2010 відповідачем заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», за якою відповідач висловив згоду на укладення договору з банком та погодився, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6). До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7, 8-31). За випискою з карткового рахунку відповідача за період з 01.10.2010 по 19.12.2019 відповідач користувався кредитними коштами Банку, періодично сплачуючи заборгованість за наданим кредитом (а.с. 87-88). Станом на 26.09.2019 заборгованість відповідача перед Банком відповідно до розрахунку спірна сума заборгованості за договором №б/н від 26.10.2010 дорівнює 126 751,77 грн, а саме 2 385,58 грн - заборгованість за кредитом; 124 366,19 грн - заборгованість за процентами з 26.10.2010 по 02.07.2019 (а.с.5). Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з таких норм права. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, а також те, що у справі відсутні докази з боку відповідача на спростування даних виписки з карткового рахунку відповідача за період з 01.10.2010 по 19.12.2019, яка, в свою чергу, є регістром аналітичного обліку, тобто внутрішнім первинним документом банку, а отже належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом по справі, суд доходить висновку, що в порушення норм закону відповідач зобов`язання за укладеним ним з Банком договором (заявою-анкетою) належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 26.09.2019 утворилась сума заборгованості за кредитом в розмірі 2 385,58 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в означеній частині підлягають задоволенню. Одночасно суд зазначає, що оскільки отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а згідно з ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам в розмірі 124 366,19 грн задоволенню не підлягають, оскільки їх розмір, порядок та умови нарахування не визначені в Анкеті- заяві, підписаної позичальником. Посилання позивача на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг є безпідставними, оскільки вони не підписані відповідачем. Умови та Правила надання банківських послуг Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником та при цьому прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали даної справи не містять підтверджень, що саме надані до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, суд не приймає до уваги посилання позивача на приписи долучених до позову Витягу з Тарифів та Витягу з Умов. Також суд враховує, що відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки у договорі не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати за правилами ст.1048 ЦК України, але таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надав. При цьому суд враховує положення ч.6 ст.81 ЦПК України, за якими доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Також суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, позовна заява Банку підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 126 751,77 грн, задоволено позов в сумі 2 385,58 грн, що складає 2%; судовий збір сплачений позивачем при подачі позову, дорівнює 1 921 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 38,40 грн (2% від 1921 грн).

Outcome: partial