Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою, в якій вказує, що [PERSON] (далі - відповідач) з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 11 січня 2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідач та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21 січня 2019 року підписали Додаткову угоду. Відповідно до вказаної Додаткової угоди банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані в п. 1.5.1 угоди. Відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі неналежного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь - якого зобов`язання, передбаченого п. 1.5.2 угоди та /чи будь - якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п. 1.2, умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1.4 угоди не поширюються. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредиту розмірі встановленому кредитним договором. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18.12.2020 року має заборгованість - 19697,88 грн., яка складається з наступного: - 236,85 грн.. - заборгованість за кредитом; 0,08 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією, 19460,95 грн. - заборгованість за пенею. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № SAMDN50000039929090 від 21 січня 2019 року у розмірі 19 697 грн. 88 коп. та судові витрати 2 270 грн. 00 коп.. Надав до суду клопотання, в яких просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника банку, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 05 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач в судові засідання не з`явилася, нею до суду було подано заперечення на позовну заяву (а.с.36-39), в якому вона просила слухати справу без її участі, позовні вимоги визнала частково в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 236,85 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 0,08 грн.. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею в розмірі 19460,95 грн.. Крім того, відповідачем також було подано заяву про застосування строку спеціальної позовної давності в частині стягнення пені та відмовити в цій частині позову (а.с.40). Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно з статтями 274-279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено 11 січня 2011 року кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідач підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.5) та була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, якими передбачені всі умови користування платіжною карткою, про що свідчить її підпис у вказаній Анкеті - заяві, наведені обставини підтверджуються анкетою - заявою від 11 січня 2011 року (а.с.6). 21 січня 2019 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду, відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за договором № SAMDN50000039929090 від 11.01.2011 року, було встановлено заборгованість у розмірі 24295,15 грн. з відсотковою ставкою за кредитом 0,01% (а.с.6). Згідно Графіка погашення від 21 січня 2019 року, виданого АТ КБ «ПриватБанк», передбачені всі умови погашення кредиту за реструктуризацією на термін 6 місяців. Вказаний графік підписаний відповідачем особисто (а.с.7). Ці обставини учасниками справи не оспорюється. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено у ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. В п. 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 18 грудня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить - 19697,88 грн., в тому числі: заборгованість по кредиту - 236,85 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 0,08 грн., заборгованість за комісією - 0,00 грн., заборгованість по пені - 19460,95 грн., що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с.8). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовна вимога в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 236,85 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 0,08 грн. є правомірною і підлягає до задоволення. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді пені, з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] подала суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій просить застосувати до вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення пені, наслідки спливу спеціальної позовної давності, оскільки Додаткова угода була укладена 21 січня 2019 року, отже після спливу цього строку з 21 січня 2020 року почав і спливати термін позовної давності щодо претензій банку з приводу стягнення заборгованості за пенею, а позивач за захистом свого права звернувся лише у березні 2021 року, тому просила суд з цих підстав відмовити в цій частині позову банку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 259 ЦК України, сторони у випадку додержання письмової форми договору, можуть за своєю домовленості збільшити строк позовної давності, однак не можуть скорочувати законодавчо встановлені строки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені, штрафу. Додаткова угода між сторонами була укладена 21 січня 2019 року. Таким чином, перебіг позовної давності має обчислюватись з 21 січня 2019 року, який відповідно сплив: 21 січня 2020 року - до вимог про стягнення пені, а до суду позивач звернувся 01 березня 2021 року, тобто з пропуском строку спеціальної позовної давності. З урахуванням викладеного, нарахування банком пені після 21 січня 2020 року є необґрунтованим, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає саме з цих підстав. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв. З врахуванням наведеного, суд робить висновок про сплив позовної давності за вимогами позивача про стягнення заборгованості за пенею, адже про сплив позовної давності заявила відповідач у справі, що є підставою для відмови в задоволені позову в частині стягнення заборгованості за пенею. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Відтак враховуючи вищенаведене, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за пенею 19460,95 грн. немає, а тому в цій частині позову слід відмовити. Таким чином, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 236,85 грн. та заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом в розмірі 0,08 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 2270, 00 гривень. За таких обставин, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 27 грн. 30 коп..

Outcome: partial