Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

В березні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів, поновлення членства, стягнення матеріальної та моральної шкоди, який в грудні 2016 року уточнила та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів членів Садівничого товариства «Дніпровець» від 27 квітня 2013 року в частині виключення її, [PERSON] зі складу членів СТ «Дніпровець»; визнати недійсним та скасувати рішення правління Садівничого товариства «Дніпровець» оформлене у вигляді Протоколу №5 засідання членів правління та членів ревізійної комісії Садівничого товариства «Дніпровець» від 14 вересня 2014 року в частині передачі земельної ділянки [NUMBER] [PERSON]; поновити її, [PERSON] у членах Садівничого товариства «Дніпровець»; стягнути солідарно з Садівничого товариства «Дніпровець» та Голови правління [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1795 грн.; стягнути солідарно з Садівничого товариства «Дніпровець» та Голови правління [PERSON] на її користь моральну шкоду 15 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що в 1994 році їй було виділено земельну ділянку розміром 0,06 га за порядковим номером [NUMBER] в СТ «Дніпровець», що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне. Рішенням виконкому Ювілейної селищної ради народних депутатів № 128 від 20 серпня 1997 року вказану земельну ділянку їй було передано у приватну власність та користування. У березні 2014 року, коли вона зателефонувала бухгалтеру СТ «Дніпровець», щоб заплатити членські внески за 2013 рік, їй було повідомлено, що вона виключена з членів садівничого товариства ще 27 квітня 2013 року. Документів про виключення з товариства їй не надавалося, про те, що її збираються виключити з членів садового товариства та фактично вже прийняли рішення загальних зборів з цього питання, ніхто її не повідомляв. У зв'язку з чим [PERSON] вважає, що при виключенні її з членів Садівничого товариства «Дніпровець» порушено процедуру передбачену законодавством України, а тому просить визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів членів Садівничого товариства «Дніпровець» від 27 квітня 2013 року в частині виключення її, [PERSON] зі складу членів СТ «Дніпровець». В 2015 році вона виявила, що ще в восени 2014 року спірна земельна ділянка була передана Садівничим товариством «Дніпровець» в користування [PERSON] без відповідних на те повноважень. В обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON] вказала, що через хвилювання у неї погіршився стан здоров'я і вона була змушена звертатися до лікарів, через загострення хвороб серця та нервової системи, тому оцінила моральну шкоду в 15000 грн. Окрім цього, в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди зазначила, що перебуваючи в останній раз на спірній земельній ділянці вона помітила, що всі насаджені нею дерева вирубані, а загалом було знищено 15 дерев та приблизно 15 кущів на загальну суму 1795 грн.,а тому просила також відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок знищення плодових дерев та кущів шляхом стягнення з відповідачів вартості саджанців дерев у розмірі 1795 грн. Позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольни їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Адвокат Садівничого товариства «Дніпровець» за довіреністю Шевчук О.М. та представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Голова правління садівничого товариства «Дніпровець» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що Садівниче товариство «Дніпровець» є громадською організацією, яку зареєстровано як юридичну особу 26 грудня 1997 року, що підтверджується Відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (том №2 а.с.246). Садівниче товариство «Дніпровець» здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про об'єднання громадян», Правил внутрішнього розпорядку, ухвалами конференцій і членів (зборами уповноважених) садівничих товариств, рішеннями і рекомендаціями садівничих товариств, рішеннями і рекомендаціями Дніпропетровського районного об'єднання садівничих товариств з агротехнічних і правових питань та Статуту (в новій редакції), ухваленого загальними зборами членів Садівничого товариства «Дніпровець» від 26 вересня 2010 року протокол №11 (том №2 а.с.241-244). Садівниче товариство «Дніпровець» створене шляхом об'єднання фізичних осіб з метою ведення спільної господарської діяльності на підставі згоди громадян про об'єднання їх інтересів по використанню земельної ділянки загальною площею 29,3 га відведеної рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 28 грудня 1992 року № 64, від 16 грудня 1993 року № 56, від 31 серпня 1994 року 2 сесія ХХП скликання, номер Державного акту на землю №547 від 14 грудня 1994 року, і використання членами виділених земельних ділянок за цільовим призначенням: розвиток і підтримка в належному стані інфраструктури, необхідної для досягнення мети Товариства - створення умов для відпочинку громадян, зміцнення їх здоров'я; більш повне задоволення потреб членів Товариства в сфері садівництва та городництва; вирощування фруктів, овочів і іншої сільськогосподарської продукції своєю особистою працею, працею членів сім'ї члені Товариства, за винятком послуг, що вимагають залучення фахівців, послуги яких винагороджуються членськими внесками, встановленими членами товариства на ці цілі, а також створення умов для оптимальної співпраці та співіснування членів Товариства та використання майна, яке знаходиться на правах спільної власності, що підтверджується п.5.2 розділу 5 Статуту Садівничого товариства «Дніпровець» (том №2 а.с.241-244). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦК України у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені ЦК України або іншим законом. Відповідно до ст. 97, 98 ЦК України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду. Згідно ч. 3 ст. 100 ЦК України учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених установчими документами або законом, може бути виключений з товариства. [PERSON] була членом Садівничого товариства «Дніпровець», згідно рішення виконкому Ювілейної селищної ради народних депутатів № 128 від 20 серпня 1997 року (том №1 а.с.17) їй була передана у приватну власність та користування земельна ділянка [NUMBER] в СТ «Дніпровець», розміром 0,06 га, але позивачка земельну ділянку не приватизувала, державного акту про право власності на спірну земельну ділянку нею отримано не було. З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2010 року на засіданні правління садівничого товариства було обрано агрономічну комісію, склад якої було затверджено на загальних зборах Садівничого товариства «Дніпровець» 26 вересня 2010 року, для контролю за цільовим використанням земельних ділянок та виконанням агротехнічних заходів членами товариства що підтверджуються випискою з протоколу № 8 засідання членів правління (том №2 а.с.4). Зазначеною комісією на протязі 2010-2013 роках були складені акти №87 від 17 вересня 2010 року (том№1 а.с.201), №91 від 02 жовтня 2011 року (том №1 а.с.203), №67 від 08 вересня 2012 року (том №1 а.с.205), №31 від 14 вересня 2013 року (том №1 а.с.207), які зареєстровані в Книзі реєстрації актів відповідно за № 87, 91, 67, 31 про нецільове використання та невиконання агротехнічних заходів, у тому числі в них зазначалась садова ділянка [NUMBER], на якій також городні культури не вирощуються, замість них росте бур'ян, а власник земельної ділянки багато років на ній не з'являється (том№1 а.с.202,204,206,208). Дніпропетровським обласним об'єднанням садівництва та городництва також було складено акт про нецільове використання земельних ділянок у СТ «Дніпровець», у тому числі ділянки № 359 (том №1 а.с.209). На підставі вищевказаних актів, Правлінням СТ «Дніпровець» були направлені скарги до Ювілейної селищної ради, райдержадміністрації Дніпропетровського району, прокуратури Дніпропетровського району, в Державну інспекцію сільського господарства у Дніпропетровській області про нецільове використання земельних ділянок у садівничому товаристві, в тому числі ділянки позивачки. Згідно відповіді Держінспекції сільського господарства була надана відповідь від 14 березня 2013 року, що в разі неосвоєння виділеної земельної ділянки протягом року, систематичного невиконання агрохімічних заходів член товариства може підлягати громадському впливу, одним з заходів якого є виключення з членів товариства (том№1 а.с.213). Крім того, до правління СТ «Дніпровець» надходили скарги від садоводів щодо необроблення ділянки позивача. У зв'язку з систематичним невиконанням агротехнічних методів та не обробленням виділеної земельної ділянки протягом декількох років [PERSON] була виключена з членів садівничого товариства «Дніпровець» згідно виписки з протоколу загальних зборів членів СТ «Дніпровець» від 27 квітня 2013 року (том№2 а.с.9). За ст. 96 ЗК України, земелекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; підвищувати родючість грунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Відповідно до п.9.2 Статуту СТ «Дніпровець» член товариства зобов'язаний використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням; виконувати агротехнічні заходи щодо обробки землі, закладки саду та догляду за насадженнями; своєчасно проводити заходи щодо боротьби з бур'янами, шкідниками і хворобами рослин; утримувати в порядку виділену земельну ділянку та територію, прилеглу до неї. Відповідно до п.п. 8.4.2 п. 8.4 розділу 8 Статуту Садівничого товариства «Дніпровець», в редакції, що діяв на момент виникнення правовідносин, членство у Товаристві припиняється у разі: виключення члена товариства з Товариства, за рішенням Правління Товариства, затвердженим загальними зборами Товариства (більшістю голосів), з подальшою передачею матеріалів, з потреби до органів виконавчої влади або до органів місцевого самоврядування. Покарання виключенням із членів Товариства здійснюється при систематичних порушеннях (більше двох) Статуту товариства, тобто не виконання або не належно виконання своїх обов'язків або перешкоджання своїми діями досягненню мети Товариства, та Земельного кодексу України (згідно ст. 141, 143, 211). Виключення з членів товариства веде до втрати ним права на земельну ділянку і передачі ділянки іншому землекористувачу, а якщо вона приватизована, то позбавлення права власності на цю ділянку здійснюється в судовому порядку. Враховуючи зазначене, пояснення свідків про те, що [PERSON] протягом тривалого часу не доглядала за станом виділеної їй земельної ділянки в СТ «Дніпровець», що також підтверджується актами агрономічної комісії СТ «Дніпровець» та Дніпропетровського об'єднання садівництва та городництва суд прийшов до висновку про те, що позивачка порушила зобов'язання члена СТ «Дніпровець», встановлені п. 9.2 Статуту товариства, а тому правомірно, у відповідність до ч. З ст. 100 ЦК України та п. 8.4.2 Статуту була виключена з членів товариства, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів членів Садівничого товариства «Дніпровець» від 27 квітня 2013 року в частині виключення її зі складу членів СТ «Дніпровець» задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про поновлення її у членах Садівничого товариства «Дніпровець» та визнання недійсним та скасування рішення правління Садівничого товариства «Дніпровець» оформлене у вигляді Протоколу №5 засідання членів правління та членів ревізійної комісії Садівничого товариства «Дніпровець» від 14 вересня 2014 року в частині передачі земельної ділянки [NUMBER] [PERSON], то вони також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів членів Садівничого товариства «Дніпровець» від 27 квітня 2013 року в частині виключення [PERSON] зі складу членів СТ «Дніпровець», в задоволені якої судом відмовлено. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення солідарно з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 1795 грн., то вони також задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не надала жодних доказів щодо закупівлі, насадження вказаних нею дерев та кущів на спірній земельній ділянці [NUMBER] в Садівничому товаристві «Дніпровець», а також подальшого їх вирощування та збирання урожаю. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2014 року, яке було залишено без змін апеляційною та касаційною інстанцією, встановлено, що [PERSON] не з'являлася на земельну ділянку [NUMBER] а Товаристві багато років та не обробляла її багато років, а тому і не надала належних доказів в обґрунтування спричиненої матеріальної шкоди. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди в сумі 15000 грн., то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, в судовому засіданні позивачкою не доведений належними доказами факт завдання їй моральної шкоди відповідачами, бо відповідні процесуальні рішення щодо встановлення вини відповідачів відсутні, не доведено протиправність дій (бездіяльності) відповідачів, якими було завдано моральну шкоду, та не доведено в чому полягає причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідачів та вини останніх в її заподіянні, а надані позивачкою та досліджені судом докази не є достатніми для висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідачів 15000 грн. моральної шкоди, а тому відсутні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів на користь позивачки коштів у відшкодування моральної шкоди. Згiдно ст. 3 ЦК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи iнтересiв. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1,3 ст. 58 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене суд вважає, що за таких обставин позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить із того, що позивачка на час вирішення спору не набула права власності на вказану нею у позові земельну ділянку, належних доказів порушення її прав не надала, та суттєві доводи по справі відповідачів не спростувала, а призначення судом почеркознавчої експертизи було недоцільним. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з відмовою позивачці у задоволенні її вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідачів і підлягають покладенню на позивачку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed