Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК»\~звернулося\~до суду\~з\~позовом\~в якому\~вказано,\~що\~04.12.2009\~\~між АТ\~КБ\~«ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] шляхом підписання заяви укладено кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стверджує, що у звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неналежного виконання зобовязання, утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 28.10.2018 складає 111 545,92 грн. Позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № б/н від 04.12.2009 у розмірі 111 545,92 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою судді від 26 листопада 2018 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (без виклику) за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] 18.12.2018 надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з неї вже стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 04.12.2009р. загальною сумою 191 842,06 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса від 29.09.2017, який зареєстровано в реєстрі за №14464 та за яким відкрито виконавче провадження, тому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки спір між сторонами справи з того самого предмету та з тих самих підстав вирішено шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, відповідачем [PERSON] надано пояснення по суті позовних вимог, де нею зазначено, що вона не заперечує факту отримання у грудні 2009 року в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» картки шляхом підписання лише заяви, однак заперечує наявність заборгованості перед банком, оскільки наведене позивачем твердження про те, що підписана позивачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між сторонами договір, на думку позивача є безпідставними, так як її з ними не знайомила та вона їх не підписувала. Також [PERSON] вказала, що термін дії виданої їй кредитної картки склав 1 рік і на момент закінчення строку її дії, тобто 04.12.2010, у неї не було заборгованості перед банком та вона не зверталася до цього банку із заявою про продовження строку дії картки або видачу їй нової. Якщо б і снувала заборгованість, то право позивача на звернення до суду про стягнення з неї заборгованості виникло б саме з 04.12.2010, натомість позивачем без відома відповідача та її згоди було змінено кредитну лінію та встановлено інший кредитний ліміт. Тому, [PERSON] просила застосувати до даних правовідносин як загальну та і спеціальну позовну давність, передбачених ст. 257 ЦК України та ч.2 ст. 258 ЦК України. Позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 18.01.2019 надано суду відповідь на відзив [PERSON], в якому зазначено, що при зміні кредитного ліміту відповідачу банк керувався п. 3.2, п. 3.3. «Умов та правил надання банківських послуг», де заначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Також, позивачем вказано, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві, що відповідає вимогам ч.1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання). Також, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено, що відповідно до п.6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною правил та/або «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Станом на 28.10.20108 поточна заборгованість за спірним кредитним договором склала 432 171,50 грн. та оскільки погашення заборгованості за виконавчим написом приватного нотаріуса від 29.09.2017 відповідачем проведено лише частково і не виконано в повному обсязі, то на думку позивача, договірні відносини між сторонами не припинилися і банк продовжує здійснювати нарахування пені та відсотків, тому і звернувся до суду з позовом. 07.02.2019 позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано суду уточнюючу позовну заяву до [PERSON], де зазначено, що за період з 19.08.2017 по 08.01.2019 заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2009 складає 362 524,45 грн., які позивач, разом із сумою судових витрат у розмірі 5 437,87 грн. просить стягнути з відповідача. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав клопотання [PERSON] про застосування до даних правовідносин загальної та спеціальної позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.12.2009 [PERSON] отримала кредит в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії картки 1 рік. Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] 29.09.2017, зареєстровано в реєстрі за №14464, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2009 за період з 04.12.2009 по 18.08.2017 у сумі 191 842,06 грн. (що підтверджується копією виконавчого напису нотаріуса). Позивач в уточненій позовній заяві просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.12.2009 за період з 19.08.2017 по 08.01.2019 у сумі 362 524,45 грн. та судові витрати у розмірі 5 437,87 грн. Заявлені відповідачем [PERSON] вимоги про застосування до спірних правовідносин загального та спеціального строку позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору № б/н від 04.12.2009 закінчився 04.12.2010, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~\~\~ (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 207 ЦК України\~ правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Твердження позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», про те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між [PERSON] та банком договір, і відповідно до яких відповідач дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, суперечать положенням ст. 207 ЦК України, так як [PERSON] умови, правила та тарифи не підписувались, а отже не є складовою частиною укладеного між сторонами договору № б/н від 04.12.2009. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що право позивача на звернення до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.12.2009 виникло з 04.12.2010, а позивач звернувся до суду 29.11.2018, також беручи до уваги ту обставину, що відповідачем до винесення рішення по справі заявлено про застосування до спірних правовідносин загального та спеціального строку позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором за період з 19.08.2017 по 08.01.2019 у сумі 362 524,45 грн. неправомірні, оскільки суперечать положенням ст. 257, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України та не підлягають задоволенню. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed