Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

В березні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № МL-702/359/2007, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 97900 швейцарських франків з датою остаточного повернення кредиту 23 березня 2027 року. Згідно п. 3 кредитного договору встановлено фіксований відсоток 4,49 % річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту). 12 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (далі позивач) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до позивача перейшли всі права банку за кредитним договором та договорами забезпечення між банком, позичальником, поручителем та майновим поручителем. Згідно умов кредитного договору [PERSON] зобов'язалася своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування ним в порядку і строки, визначені в кредитному договорі. Однак в порушення умов кредитного договору [PERSON] не здійснює погашення кредиту та сплати відсотків у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. Станом на 14.02.2014 року заборгованість відповідача по сплаті кредиту становить: основний борг - 92017,48 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 14.02.2014 року (1 шв. франк - 9,661грн.) становить 888980,87 грн.; проценти - 6373,49 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 14.02.2014 року (1 шв. франк - 9,661 грн.) становить 61547,28 грн.; пеня (за період з 14.02.2013 року по 014.02.2014 року) - 3402710,39 грн. У зв'язку з чим, просив суд стягнути з відповідача на власну користь заборгованість за кредитним договором № МL-702/359/2007від 23.10.2007 року в сумі 4353265,54 грн.; стягнути з відповідача судовий збір. У судовому засіданні представник позивача Дідоха І.З., діюча в силу повноважень, які ґрунтуються на Довіреності від 25 червня 2014 року наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав факт наявності у нього заборгованості перед позивачем, проте з урахуванням того, що на теперішній час він офіційно не працевлаштований, має на утриманні дитину, 1992 р.н. та зважаючи на те, що розмір пені набагато разів перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, на підставі ст. 551 ЦК України просив суд зменшити її розмір. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засідання та вбачається з копії кредитного договору № МL-702/359/2007 від 23 жовтня 2007 року, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит в сумі 97900 швейцарських франків з датою остаточного повернення кредиту 23 березня 2027 року. Згідно п. 3 кредитного договору встановлено фіксований відсоток 4,49 % річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту). Також на відповідача, відповідно до умов договору, було покладено відповідальність, а саме: сплату пені у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання зобов'язання за кожний день прострочення. Факт отримання відповідачем грошей в сумі 97900 швейцарських франків за умовами кредитного договору № МL-702/359/2007 від 23 жовтня 2007 року підтверджується наявною в матеріалах справи кредитною заявкою від 23.10.2007 року з підписом позичальника (а.с.12). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв до право вимоги суми заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № МL-702/359/2007 від 23 жовтня 2007 року, про що свідчить додаток №1 до договору купівлі - продажу портфеля від 12 листопада 2010 року (а.с.13-20). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № МL-702/359/2007 від 23 жовтня 2007 року, який було уточнено в усному порядку представником позивача в залі судового засідання, [PERSON] має заборгованість станом на 14.02.2014 року: основний борг - 92017,48 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 14.02.2014 року (1 шв. франк - 9,661грн.) становить 888980,87 грн.; проценти - 6373,49 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 14.02.2014 року (1 шв. франк - 9,661 грн.) становить 61547,28 грн.; пеня (за період з 14.02.2013 року по 014.02.2014 року) - 3402710,39 грн.(а.с.40). Згідно положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № МL-702/359/2007 від 23 жовтня 2007 року. На час розгляду борг відповідачем не погашено, про що відповідач [PERSON] не заперечував. В судовому засіданні суд, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснив позивачу та відповідачу про їх права та обов'язки, попередив про наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій, в тому числі роз'яснив положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить суд зменшити розмір неустойки, оскільки він офіційно не працює, має на утриманні дитину, 1992 року народження, до 25.01.2010 року своєчасно проводив сплату всіх необхідних платежів, проте на теперішній час знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Відповідно до частини 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Невиконання кредитором цього обов'язку також може бути підставою для зменшення судом розміру збитків та неустойки, що стягуються з боржника, що передбачено частиною 2 ст. 616 ЦК України, згідно якої суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Крім того, враховуючи, що згідно розрахунку заборгованості про порушення зобов'язання банк дізнався у 2010 року, проте банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 31.03.2014 року, тобто через чотири роки після внесення останнього платежу відповідачем на їх рахунок, до цього будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості з відповідача не приймав, чим сприяв збільшенню розміру неустойки за кредитним договором, враховуючи матеріальний стан відповідача, який не працевлаштований, має на утриманні дитину, суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, розумності та справедливості, вважає можливим на підставі частини 2 ст. 616 ЦК України та частини 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 880980 грн. 87 коп. зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, до розміру тіла кредиту, а саме, до 880980 грн. 87 коп., а тому в частині стягнення пені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо інших позовних вимог позивача, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності між сторонами не укладався. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності. Разом з тим при вирішенні спору в судовому порядку позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В судовому засіданні сторони пояснили, що до дня звернення до суду з даним позовом, вони у весь цей час намагались вирішити питання про стягнення та повернення заборгованості у досудовому порядку, позивач будь-яких заяв з приводу застосування строків позовної давності не заявляв. У зв'язку з чим, суд не застосовує до позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] положення ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 1545 грн. 64 коп.(42,3 % від загальної суми позову, який було заявлено). На підставі викладеного й

Outcome: partial