Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

В березні 2021р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що з 06.08.2009р. сторони перебували у шлюбі. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03.06.2019р. у справі №296/2188/19 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з часу припинення відносин витрати по утриманню дитини несе виключно вона. [PERSON] вказує на те, що вона працює неофіційно, отримує мінливий дохід, якого недостатньо для утримання сина. Посилаючись на те, що відповідач працює, має задовільний стан здоров`я, інших дітей чи осіб на утриманні немає та зобов`язаний виконувати батьківський обов`язок по утриманню дитини, просить позовні вимоги задовольнити. В заяві від 29.04.2021р. позивач просила розгляд справи здійснювати без її участі, позов підтримала (а.с.13). Відповідач в заяві від 24.04.2021р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутність (а.с.12). Суд дослідивши матеріали справи встановив, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.5). З позовної заяви вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України). Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дітей, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. За приписом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини 2 зазначеної норми розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вже зазначалось, відповідач в заяві від 29.04.2021р. не заперечував щодо сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі, а тому суд вважає цілком обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини його заробітку. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved