Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

В березні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що з 18 листопада 1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню дитини, що змусило її звернутися до суду. Так як він не працює, не має регулярного доходу, позивачка просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно. В судове засідання позивачка [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи без неї, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають частково, просять стягувати аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно, врахувати письмові заперечення на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18 листопада 1998 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. На даний час в суді перебуває справа про розірвання шлюбу. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] коштів на утримання дитини не дає, хоча відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України як батько зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі наведеного, враховуючи матеріальне становище відповідача, який не працевлаштований та немає постійного заробітку, має на утриманні непрацездатного батька пенсіонера, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно. У відповідності з вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 640 гривень судового збору.

Outcome: partial