Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

АТ КБ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги тим, що 02 липня 2018 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено заяву про приєднання № 474184209 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Шляхом підписання Заяви відповідач приєднався до ДКБО в редакції, яка на день підписання Заяви на приєднання розміщена інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно п. 3.4.1. даної заяви банк відкрив на ім`я [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] в гривні України, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт». На виконання умов договору Банк надав відповідачу платіжну карту типу MasterCard Debit та ПІН-конверт до неї. Відповідачу встановлено кредит в розмірі 39 800 грн. зі строком користування 60 місяців. В порушення умов договору та ст.ст. 526, 610, 1049 ЦК України, [PERSON] свої зобов`язання перед банком не виконала, внаслідок чого станом на 22.07.2019 року утворилася заборгованість на суму 39560,01 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 35 836,91 грн., заборгованість за відсотками 2 795,69 грн., заборгованість по пені 690,53 грн., комісія 120,00 грн., розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 83,46 грн., розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 33,42 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також витрати зі сплати судового збору. Відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що Дана банківська послуга їй була нав`язана, оскільки працівник банку наполегливо вимагала підписати заяву про приєднання до ДКБО фізичних осіб № 4741184209. [PERSON] не заперечує той факт, що отримала від позивача платіжну карту типу MasterCart World Debit, але ПІН-конверт до карти мені їй не надавався. Вона письмово повідомляла позивача про те, що платіжна карта типу MasterCart World Debit нею не активувалась та кредитом вона не користувалась взагалі. В заяві про приєднання відсутня інформація про те, в якій сумі встановлений кредитний ліміт. Не заперечує факт отримання картки та заперечує факт отримання грошей за цією карткою або будь-якого іншого її використання для розрахунків. Зазначила, що перед підписанням заяви про приєднання до ДКБО фізичних осіб з Правилами користування карткою, Тарифами, умовами договору банківського рахунку та Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з ними вона не була ознайомлена. Не погодилася з твердженням позивача проте, що беззастережно приєдналася до ДКБО та уклала з банком договір шляхом підписання заяви про приєднання, оскільки умови кредитування прямо не передбачені в заяві про приєднання, яка підписана нею безпосередньо. Не погодилася і з розрахунком заборгованості, складеним позивачем для обґрунтування розміру заборгованості за спірним кредитним договором. Оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач та позивач обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів, комісії) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, то розрахунок заборгованості є безпідставним. Крім того, зазначила, що спірна кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів із карткового рахунку через шахрайські дії третіх осіб, про які вона дізналась 20.10.2018 при зверненні на «гарячу лінію» позивача. Жодного відношення до безготівкових операцій (транзакцій) не має. Нею було подано заяву до поліції про вчинене кримінальне правопорушення, в результаті чого 20.10.2018 внесена інформація до ЄРДР за № 1218080130003512. Постановою слідчого СВ Бердянського ВП ГУ НП в Запорізькій області Осадчого С.С. 21.10.2018 відповідача було визнано потерпілою. На даний час досудове розслідування тримає. 22.10.2018 вона зверталась з письмовою заявою до відділення банку з заявою про незаконну транзакцію. Також зверталась з відповідною заявою до мобільного оператора «Vodafone» та Департаменту кіберполіції Національної поліції України. Ураховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що вона отримувала кредит; своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації про платіжну карту типу MasterCart World Debit, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюються особи, які протиправно заволоділи грошовими коштами просила відмовити у задоволенні позовних вимог AT «Державний ощадний банк України». Позивач надав відповідь на відзив в якій зазначив, що з моменту зарахування коштів на рахунок, кредитний договір є укладеним. Банк свої зобов`язання виконав та перерахував кредитні кошти на рахунок відповідача. Щодо списання коштів із карткового рахунку через шахрайські дії третіх осіб зауважив, що при розрахунку держателем платіжної картки в мережі Інтернет, останній має виконати вимоги щодо введення інформації, що зазначена на картці: номер картки, строк дії та CVC або CVV-2 (3-значний код безпеки, який надрукований на зворотній стороні Картки і використовується для перевірки дійсності Картки та як додатковий захисник елемент і засіб ідентифікації при проведення транзакцій без фізичного пред`явлення картки). Враховуючи, що відповідальність за збереження і не розголошення третім особам даних несе користувач, а списання коштів з карткового рахунку відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача шляхом введення паролів, відомих лише позичальнику, вважає, що [PERSON] розголосила третім особам персональні дані, одноразові паролі до системи веб-банкінгу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , не сформувавши єдиної позиції у зв`язку з якою вона не визнає позов, позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, підкресливши, що послугу їй було нав`язано, внаслідок чого видано картку, але пін-код до неї вона не отримувала, кредитними коштами не користувалась. Після зняття грошей з картки, одразу звернулась до поліції та банку, наразі тримає досудове розслідування. Також зазначила, що оскільки нею не було підписаного самого договору, де визначені його істотні умови, вважає договір недійсним. Просить відмовити у задоволенні позов в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02 липня 2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено заяву про приєднання № 474184209 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно п.3.3.2 Заяви для укладення та виконання Договору, в тому числі відкриття поточного рахунку, на прохання [PERSON] було підключено основну Картку до послуги СМС-інформування за вказаним нею номером [NUMBER] . Згідно підписаної [PERSON] заяви АТ «Державний ощадний банк України» відкрив [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] в гривні України за тарифним планом «Мій комфорт». Відповідно до п. 3.4.2 заяви про приєднання № 474184209, підписаної [PERSON] банком надано платіжну карту типу MasterCard Debit «Моя картка». Відповідно п.п. 5.5 заяви про приєднання № 474184209 [PERSON] підтвердила, що отримала, ознайомилась і погодилась із Правилами користування Карткою, Тарифами, які діють на дату підписання цієї Заяви про приєднання, про що свідчить підпис [PERSON] . Згідно заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту)за заявою [PERSON] на її картковий рахунок № [NUMBER] надано 39800 грн. кредиту із строком кредитування 60 міс. Відповідно п. 6.6.1 Заяви процентна ставка за Кредитом є фіксованою і становить 38% процентів річних за користування кредитними коштами. Враховуючи викладене, згідно наданих суду матеріалів, суд вважає, що Відповідач є споживачем банківських послуг Позивача у розумінні предмету та підстав даного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 525 ЦК України регламентується недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання; відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору, зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1ст.1054 ЦК України), а відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що зобов`язання відповідачем, належним чином не виконувались, у зв`язку із чим станом, згідно наданим суду розрахунком, на 22.07.2019 року виникла заборгованість в сумі 39560,01 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 35 836,91 грн., заборгованість за відсотками 2 795,69 грн., заборгованість по пені 690,53 грн., комісія 120,00 грн., розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 83,46 грн., розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 33,42 грн. Доводи відповідача про те, що вона дійсно отримала кредитну картку, але не отримувала ПІН-конверт до неї, тому не активувала, а й не могла використовувати, суд не сприймає, оскільки з метою безпеки при видачі платіжної картки вона є неактивною, її активація здійснюється шляхом звернення до контакт-центру банку або шляхом здійснення операції перегляду залишку по рахунку в будь-якому банкоматі. При цьому наразі платіжні картки випускаються також за технологією без ПІН-коду, тобто без одночасної видачі клієнту ПІН-конверту разом з карткою, де отримувач самостійно встановлює ПІН-код до Картки будь-яким способом (через ІПТ/АТМ, через IVR;через ПОС-термінал в касі Банку). До того ж, відповідно п.п. 5.5 Заяви про приєднання [PERSON] своїм підписом засвідчила отримання, ознайомлення та згоду із Правилами користування Карткою. ( а.с 12). Щодо позиції відповідача про те, що кредитними коштами вона не користувалась та зняття коштів з її картки відбулося внаслідок шахрайських дій сторонніх осіб, суд зазначає наступне. Відповідно п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженої Постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 « Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15. Крім того, розділом 6 Порядком емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 р. № 705, викладено загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками. Так, пунктом 3 розділу VI вказаного Положення передбачено, що банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використання електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжної операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів. Зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснення операції з використання електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. В той же час, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Як встановлено судом, згідно виписки по картковому рахунку списання грошових коштів з рахунку [PERSON] відбулося шляхом переказу коштів з рахунку через Mobile Banking, при цьому з метою проведення транзакції власник картки має виконати вимоги щодо введення інформації, що зазначена на самій картці: номер картки, строк дії та CVC або CVV-2 (3-значний код безпеки, який надрукований на зворотній стороні Картки і використовується для перевірки дійсності Картки та як додатковий захисник елемент і засіб ідентифікації при проведення транзакцій без фізичного пред`явлення картки). Таким чином, списання грошових коштів відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача - [PERSON] шляхом введення номеру картки, строку її дії та CVC або CVV-2, які були відомі лише власнику картки, а стороннім особам лише у разі розголошення таких відомостей самою [PERSON] . Враховуючи викладене, зважаючи, що [PERSON] , як користувач зобов`язана контролювати рух коштів за своїм рахунком та негайно повідомляти банк про операції які нею не виконувалися, не надала суду доказів про негайне повідомлення банку про вчинення операцій, які нею не виконувалися з того моменту, як на її фінансовий номер почали надходити смс-повідомлення про зміну сім-картки із фінансовим номером (зазначеним у Заяві за її вказівкою), реєстрацію та вхід в «Ощад 24/7», суд дійшов до переконання, що до моменту повідомлення банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе сама [PERSON] , яка своєю бездіяльністю сприяла незаконному використанню інформації, чим дала змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Крім того, за два роки з моменту внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] , органом досудового розслідування переказ грошових коштів шляхом шахрайських дії сторонніми особами не доведено, винних осіб не встановлено, а постановою від 04.02.2019 року прокурором відмовлено [PERSON] у визнанні потерпілою. Суд також зауважує, що з зустрічними позовними заявами до Банку про визнання кредитного договору недійсним чи зобов`язання відновлення балансу на картці [PERSON] не зверталась, натомість почала сплачувати заборгованість за кредитом. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту на суму 35836,96 грн., позивачем доведені в повному обсязі та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, пеню, комісію та 3% річних, суд зазначає наступне. Вимогами ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зважаючи, що п. 6.6.1 Заяви, яка підписана відповідачем чітко процентна ставка за Кредитом (38% процентів річних за користування кредитними коштами), суд вважає, що в цій частині позовні вимоги позивача є також обґрунтованими. Згідно ст.611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ЦК України закріплено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановленні договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов`язань відповідачем за кредитним договором, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором з урахуванням 3% річних ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. За заявленими позивачем вимогами про стягнення з відповідача пені, суд з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, приймаючи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, зважаючи, що сам кредитний договір не містить підпису [PERSON] , а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, дійшов до переконання, що у цій частині в позові слід відмовити. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом - 35 836,91 грн., заборгованість за відсотками 2 795,69 грн., 3% річних на суму простроченого кредиту - 83,46 грн., 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 33,42 грн. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial