Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор Запорізької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави, який уточнював та доповнював. Просить: - визнати незаконним та скасувати п. 5.33 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п'ятого скликання № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; - визнати недійсним державний акт на право власності серії [NUMBER] від 27.05.2010 року на земельну ділянку площею 0,0936га., виданого на ім'я [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; - зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку вартістю 101617,42 грн., площею 0,0936га., кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться на [ADDRESS], межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії [NUMBER] від 27.05.2010 року, виданому [PERSON], територіальній громаді міста Бердянська. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за результатами прокурорської перевірки встановлено, що п.5.33 рішення Бердянської міської ради № 41 від 25.02.10 року затверджено проект відведення земельних ділянок та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0936га., розташовану по [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі вказаного рішення [PERSON] 27 травня 2010 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який зареєстрований за номером [NUMBER]. Прокурор зазначає, що відведення земельної ділянки погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, про що зазначено у проектній документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. В порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України проектна документація із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи, як це передбачено ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Крім того, у зв'язку з виявленням чисельних порушень вимог земельного та містобудівного законодавства, позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки 01.06.10 року та 22.03.11 року були відкликані управлінням Держкомзему у м.Бердянську та управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради, відповідно. Вказує, що згідно схеми місцезнаходження виділеної земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою, остання знаходиться в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси в межах визначеної ст. 88 Водного кодексу України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, що суперечить ст.ст. 85, 90 Водного кодексу України, ст. 59 Земельного кодексу України і підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 08.05.13 року, матеріалами землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Також, у затвердженому оскаржуваним рішенням ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Крім цього, при затвердженні оскаржуваним рішенням ради проекту землеустрою були порушені вимоги містобудівного законодавства, оскільки забудова та використання території населених пунктів повинні відповідати Генеральному плану відповідного населеного пункту. За даними Генерального плану міста Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.09 року, за адресою виділеної [PERSON] земельної ділянки передбачено розміщення лише оздоровчих установ та установ відпочинку, що підтверджується листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 15.05.13 року. Зазначає, що відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». Прокурор вважає, що [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] та земельна ділянка підлягає поверненню територіальній громаді м.Бердянська. В судове засідання прокурор надав заяву про підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо вирішення справи заочно за відсутності відповідачів. Бердянська міська рада в судове засідання представника не направила. Повідомлена. До суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідно до закону. [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений - у справі поштове повідомлення про отримання повістки-виклику. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Справу розглянуто за відсутності відповідачів за згоди позивача заочно. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання № 41 від 25 лютого 2010 року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», передана у приватну власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,0936га. для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення за [PERSON] 27 травня 2010 року за реєстраційним номером [NUMBER] проведено державну реєстрацію державного акту на право власності серії [NUMBER] на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]). Відповідно до даних Виконавчого комітету Бердянської міської ради, викладених у листі від 15.05.13 року № 05-2886/37, на підставі проведеного містобудівного аналізу та згідно з Генеральним планом міста Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради від 25.06.09 року № 8, земельна ділянка по [ADDRESS] розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку. Згідно листа Управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області від 09.09.13 року № 0481/06/06-13 земельна ділянка, що розташована в [ADDRESS], яка належить [PERSON], та надана для індивідуального дачного будівництва, належить до земель рекреаційного призначення. За даними проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] за рішенням Бердянської міської ради № 41 від 25.02.10 року земельна ділянка надана йому за рахунок земель рекреаційного призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ст.ст. 116, 118, 125 Земельного кодексу України право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого врядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами. Згідно ст.ст. 50, 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Виходячи з положень ст. 19 ЗК України землі житлової та громадської забудови та землі рекреаційного призначення за основним цільовим призначенням відносяться до різних категорій. Частинами 1 та 2 ст. 20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин мав право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 року № 677, та Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.02 року № 502 (постанова втратила чинність 20.02.13 року). Відповідно до зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.02 року № 502 (постанова втратила чинність 20.02.13 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, проект відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної державної адміністрації для прийняття рішення. Сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту. Рішення сільської, селищної, міської ради або відповідного органу виконавчої влади про зміну цільового призначення земельної ділянки є підставою для оформлення громадянину або юридичній особі державного акта на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням. Виходячи з положень ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною. Надані сторонами докази не містять даних про те, що стосовно спірної земельної ділянки Бердянською міською радою приймалися рішення щодо зміни її цільового призначення з категорії землі рекреаційного призначення на землю забудови з дотриманням вказаного Порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення Бердянською міською радою при прийнятті рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки вимог чинного законодавства, у тому числі ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення підлягають обов'язковій державній експертизі. Всупереч вказаним вимогам Закону та ч. 9 ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки по [ADDRESS] не проводилась. Оскільки набуття відповідачем [PERSON] у власність спірної земельної ділянки відбулося з порушенням ст.ст. 116, 118 ЗК України, тому наявні правові підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на спірну земельну ділянку. Крім цього, земельна ділянка, яка надана [PERSON], розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря на відстані 1053 метри, що підтверджено схемою земельної ділянки, виконаною ПП «Азовгеопроект». Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Згідно вимог ст. 88 Водного кодексу України, чинної на момент виникнення даних правовідносин, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних об'єктів, об'єктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонці та хвиль, об'єктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Щодо доводів прокурора стосовно позовної давності суд приходить до наступного. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою рішення № 41 від 25.02.10 року) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.11 року, який набрав чинності 15.01.12 року, п.4 ч. 1 ст. 268 ЦК України був виключений. Разом з тим, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу владу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Виходячи з цього, з огляду на правила п. 5 зазначених Прикінцевих та перехідних положень, підстав для застосування позовної давності не має. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved