Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що в жовтні 2017 року Банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Позивач вказує, що умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал банк», опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням http://www/monobank.ua/terms. 02 лютого 2018 року відповідач звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02 лютого 2018 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит в розмірі до 25 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як відповідачем зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі) не виконуються, у зв`язку з чим за ним станом на 22 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 55393 гривні 60 копійок, з яких: 32191 гривня 58 копійок - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 23202 гривні 02 копійки - заборгованість за пенею та комісією. Неустойка, передбачена тарифами, нарахована на залишок простроченої заборгованості. Зважаючи на викладене та посилаючись на норми права, які містяться у ст. ст. 509, 525 - 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 02 лютого 2018 року у зазначеному вище розмірі станом на 22 грудня 2020 року та судові витрати у розмірі 2270 гривень. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що з розрахунком позивача не згідна, позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі заборгованості по тілу кредиту, визначеному позивачем в розмірі максимального ліміту картки 25000 гривень, позовні вимоги щодо стягнення з неї пені та комісії не визнає. Свою таку позицію мотивувала тим, що у анкеті-заяві позичальника від 02 лютого 2018 року розмір кредиту (кредитного ліміту) не зазначений, як і умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також зауважила відповідач на тому, що не надав підтверджень, що саме з цими Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» вона ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» позивача, а також те, що вказані Умови на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати комісії та пені у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані їй Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», на думку відповідача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. 18 серпня 2021 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що [PERSON] звернулася до позивача з анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг, тобто відповідач приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі. Сторони визначили, що ця анкета-заява, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Паспорт споживчого кредиту становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг. Названі документи містять усі істотні умови кредитного договору, при цьому відповідач своїм електронним підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими позивачем умовами кредитування. АТ «Універсал Банк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. На виконання зобов`язання за договором банк надав відповідачу кредит, однак, остання не виконала обов`язку з повернення кредитних коштів. Окрім того, позивач у відповіді зазначив, що в Умовах, Тарифах та Паспорті споживчого кредиту записана процентна ставка, пеня та комісія. Відсутність у відповідача в паперовому вигляді Умов, Тарифів, Табдлиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту не свідчить про неукладеність договору. Боржник висловив свою згоду з даними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування клієнтом та банком електронного цифрового підпису. Проект «monobank» - це банк у смартфоні. Тому порівняння боржником судової практики щодо класичних банків до проекту «monobank» є невірним. Розрахунок відповідача ґрунтується на її припущеннях, оскільки жодним первинним документом не підтверджений. Заборгованість останньої складається з повністю використаного нею кредитного ліміту в сумі 25000 гривень та суми овердрафту (мінус по картці), яка становить мінус 30393 гривні 60 копійок. Так як відповідач частково здійснювала операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був менший за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла непогашена заборгованість, на яку нараховується процентна прострочена збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості 76,8% річних. Окрім того, відповідач оформив договір розстрочки у мобільному застосунку «monobank», а сума регулярного платежу по розстрочці відноситься до тіла кредиту. Таким чином, з врахуванням платежів по розстрочці, відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 98679 гривень 12 копійок, а витрат на суму 154072 гривні 72 копійки, отже до стягнення підлягає сума, яка не повернута відповідачем - 55393 гривні 60 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача. Будь-яких інших заяв по суті сторони не надавали. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2021 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні зазначила, що з розрахунком позивача не згідна, позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі заборгованості по тілу кредиту, визначеному позивачем в розмірі максимального ліміту картки 25000 гривень. Вказала, що мотивацію такої своєї позиції навела у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши відповідача, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що 02 лютого 2018 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг «Monobank», відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами щодо кредитних зобов`язань, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 02 лютого 2018 року розмір кредиту (кредитного ліміту), процентна ставка не зазначена, відсутні умови настання відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги на стягнення боргу, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором від 02 лютого 2018 року, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк». Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» позивача, а також те, що вказані умови на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати комісії та пені у зазначених розмірах та порядку їх нарахування. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий «Універсал Банк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання. Тому відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем «Універсал Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Водночас, не оспорюється відповідачем отримання та користування нею коштами в межах кредитного ліміту. Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, судом установлено, що заборгованість за користування кредитом обрахована у підвищеному розмірі із застосуванням подвійного коефіцієнту, тобто нараховувалась прострочена заборгованість в розмірі 76,8%. На залишок простроченої заборгованості Банк нараховував неустойку. Виходячи із взаємозв`язку наданої банком Витягу з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та норми ч. 1 ст. 1054 ЦК України, убачається, що за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, в тому числі входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти. З огляду на вказані встановлені обставини, суд приходить висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом підлягають до задоволення у межах кредитного ліміту 25 000 гривень, оскільки поняття, порядок нарахування та природа виникнення простроченої заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення, сторонами не узгоджувалося. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 23202 гривні 02 копійки - заборгованість за пенею та комісією, то суд зазначає наступне. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В анкеті-заяві позичальника від 02 лютого 2018 року відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право на нарахування неустойки, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 лютого 2018 року, посилався на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи. Витягом з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови. При цьому, названі документи, як зазначалось вище, не підписані [PERSON] та матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи розуміла [PERSON] , ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також у цій справі не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 лютого 2018 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (06 червня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та комісій за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана [PERSON] і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Не містить укладений у вигляді анкети-заяви кредитний договір від 02 лютого 2018 року, підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним). Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ «Універсал Банк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. Тому відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Універсал Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ «Універсал Банк» пені та комісії, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття відповідачем умов і тарифів кредитування. Надаючи оцінку наданому позивачем до позовної заяви паспорту споживчого кредиту, то суд зазначає наступне. Паспорт споживчого кредиту за програмою «Транзакція в розстрочу», хоча і містить умови кредитування, строки, процентну ставку тощо, водночас матеріали справи не містять доказів підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту. Крім того, паспорт споживчого кредиту не підтверджує домовленості АТ «Універсал Банк» та [PERSON] про істотні умови кредитного договору, оскільки містить узагальнену інформацію про умови кредитування, відсутні дані щодо фактичного ліміту, річна процентна ставка обчислена на основі припущення, тоді як умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті і залежатимуть від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача. Паспорт споживчого кредиту, який наданий до позовної заяви, містить зауваження, що інформація, що зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2019 року. Більше того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 3 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Таку ж інформацію не містить і паспорт споживчого кредиту «Транзакція в рострочку», який був наданий позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву та який також містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 07 лютого 2018 року. Як встановлено вище, заява-анкета, підписана [PERSON] , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів, комісії та пені за несвоєчасне погашення кредиту. За таких обставин, навіть у випадку підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, враховуючи, що такий є інформацією, яка була надана [PERSON] , а матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Також суд звертає увагу, що таблиця обчислення загальної вартості кредиту до споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит від 07 лютого 2018 року, яка була надана позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву, також містить застереження, що наведені обчислення реальної річної ставки та орієнтовної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, а також, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Тому суд не приймає до уваги вказані документи. За вказаних обставин, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у межах кредитного ліміту 25 000 гривень. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1024 гривень 45 копійок судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог (45,13%).

Outcome: partial