Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

В березні місяці 2016 року позивач звернувся до суду з наявними позовними вимогами зазначивши ,що в березні місяці 2003 року, зареєстрував свій шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті сільської ради [ADDRESS] від якого мають двох малолітніх дітей . 28 грудня 2015 року шлюб між ним та колишньою дружиною було розірвано внаслідок чого виникли підстави для розподілу спільно нажитого майна ,але відповідач не погоджується у добровільному порядку провести його поділ, що і спонукало позивача звернутися до суду з даними позовними вимогами,просив провести поділ майна , визнати за ним право власності та виділити в натурі легковий автомобіль,,Сенс,, державний номер [NUMBER] 2006 року ,трактор ,,Сінтай ,,-220 держаний номер [NUMBER] 2008 року, газонокосілку ,бензопилку ,точильний станок ,дрель, зарядний пристрій,інструмент,,велосипед,,мотоцикл ,,К-750,, та корморізку. В судовому засіданні 2016 року ,відмовився від вимоги щодо визнання за ним права власності та від виділення йому у власність газонокосилку , бензопилку, точильний станока та дрель .Пояснив , що під час складання позовної заяви йому дещо в невірному стані правозахисники виклали назву легкового автомобіля та трактора .Зокрема правильно автомобіль називається ,,DAEWO -T13110 ,, державний номер [NUMBER] 2006 року випуску,а трактор згідно до документів називається ,,XINTAI XT-220,, 2008 року виробу державний номер [NUMBER]. Просить виділити йому з спільно нажитого з відповідачем майна в натурі дані транспортні засоби , мотоцикл ,,К-750,зарядний пристрій , велосипед, корморізку та інструмент. Пояснив суду ,що не претендує і залишає дітям та колишній дружині зареєстрований на нього житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею-0,372 га., що розташована за даною адресою ,а також все інше нажите з відповідачем за час перебування у шлюбі майно. В задоволенні позову, в частині проведення поділу майна подружжя та виділенню йому в натурі легкового автомобіля ,,DAEWO -T13110,, (двигун № [NUMBER] )державний номер [NUMBER] 2006 року випуску, трактор ,,XINTAI XT-220,,2008 року виробу ( двигун № [NUMBER] ) державний номер [NUMBER] ;мотоцикла ,,К-750, зарядного пристрою , велосипеда та корморізки , наполягає. Присутня в судовому засіданні відповідач та її представник просять відмовити в задоволенні позову в частині виділення позивачу легкового автомобіля та не заперечують у задоволенні решти позовних вимог про ,що подали письмові заперечення та просять визнати за відповідачем право власності і виділити саме йому наявний транспортний засіб,тобто автомобіль,,DAEWO -T13110,,. В обґрунтування своїх заперечень у цій частині пояснили ,що позивач у своїй позовній заяві не ставить питання щодо виділення відповідачу в натурі житлового будинку та земельної ділянки та решти спільного майна ,а тому у разі задоволення наявного позову ,позивач може звернутися до суду з новим позовом та вимагати розподілу і наявного будинку з відведеною під ним земельною ділянкою. Крім того пояснили суду ,що відповідач має намір на даному автомобілі возити дітей до школи та самій їздити на роботу .В обгрунтування наявних доводів ,надали суду свідоцтво про те, що відповідач закінчила курси водія і може управляти легковим автомобілем , просять приєднати до матеріалів справи ксерокопію посвідчення водія .На отримання грошової компенсації від вартості автомобіля ,відмовляються. Суд заслухавши сторони, представника відповідача, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в березні місяці 2003 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті сільської ради [ADDRESS] від якого мають двох малолітніх дітей 2009 року народження .28 грудня 2015 року ,на підставі рішення суду, шлюб між сторонами було розірвано. Позивач та відповідач проживають окремо. Малолітні діти сторін проживають з відповідачем та перебувають на її утриманні .Відповідач добросовісно сплачує аліменти на утримання дітей ,що стверджується довідкою місцевого господарства про утримання коштів з заробітної плати,за місцем роботи позивача (ас.35) та довідкою Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби (ас.103). За час перебування в шлюбі сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку біля нього які зареєстровано за позивачем та який у відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (ас.9та 40) являється власником даних будівель та земельної ділянки. Окрім даного нерухомого майна ,сторони за спільні кошти, придбали легковий автомобіль,,DAEWO -T13110,, двигун № [NUMBER] ,державний номер [NUMBER] 2006 року випуску , трактор ,,XINTAI XT-220,,2008 року виробу ,двигун № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] які зареєстровано на позивача ( ас.55,74), ;мотоцикл ,,К-750,, (б/у) без документів , газонокосілку , бензопилку ,точильний станок , дрель, зарядний пристрій,,велосипеди,, килим, корморізку,комп»ютер,меблі ,телевізор ,відеокамеру ,скутер, пасіку,газову плиту,прихожу,морозильну камеру три шафи ,пральну машину (автомат ) та інше майно, джерелом набуття якого були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя,що визнається та не заперечується сторонами. Транспортні засоби на які претендує позивач знаходяться на території подвір»я де залишився проживати відповідач ,тобто по [ADDRESS]. Позивач має намір провести поділ наявного майна ,шляхом виділення йому легкового автомобіля ,,DAEWO -T13110,, ,трактора ,,XINTAI XT-220,,2008 ;мотоцикла ,,К-750, зарядного пристрою , велосипеда , корморізки та не претендує на будинковолодіння придбане за спільні кошти сторонами за час перебування в шлюбі в якому залишився проживати відповідач з дітьми і на інше майно ,але відповідач не погодився з даною пропозицією ,що і спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав. Відповідач та її представник не заперечують щодо виділення позивачу майна зазначеному в позовній заяві, окрім легкового автомобіля який потрібний відповідачу для перевезення дітей до школи та просять виділити наявний легковий автомобіль у власність відповідачу. В процесі судового слідства позивачем ,в зв»язку з наявними запереченнями відповідача та його представника проведено експертну оцінку транспортних засобів які у відповідності до висновків експерта № DF160808/001 від 08 серпня 2016 року (ас.67-68),та № DF160808/002 від 08 серпня 2016 року (ас.78-79) становлять : автомобіль,,DAEWO -T13110,, -72398,00гр. ;трактор ,,XINTAI XT-220,,-44439,00 гр. Сторони відмовляються від компенсації одним із подружжя на користь іншого вартості легкового автомобіля та наполягають на виділення даного транспортного засобу саме йому. Згідно до змісту ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Верховний Суд України в пункті 25 вже згаданої вище постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Положеннями ч.1 ст.364 Цивільного кодексу України визначено,що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,а змістом ст.11 ЦПК України визначено ,що суд розглядає справи не інакше ,як за зверненням особи та в межах заявлених вимог. Диспозицією ч.3 ст.10 ЦПК України обумовлено ,що кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається ,як на підставу своїх позовних вимог ,або -заперечень. У даному ж випадку позивач звернувся до суду з відповідним позовом та, як у позовній заяві так і в судовому засіданні заявляє про те ,що відмовляється на користь відповідача і дітей від придбаного ними за спільні кошти та зареєстрованих на нього житлового будинку та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] ,і іншого нажитого з ним у шлюбі майна (крім зазначеного ним у позовній заяві) ,не заперечуватиме в разі подання відповідачем позову щодо виділення їй даного майна. Сам же відповідач до суду з відповідними позовними вимогами щодо виділу йому конкретного майна не звертався ,а тому його клопотання у поданих запереченнях щодо виділу саме їй легкового автомобіля не може бути задоволено судом через відсутність відповідного позову в суді та достатності обґрунтувань щодо цього. Твердження відповідача про те,що легковий автомобіль потрібен їй для того, щоб возити дітей до школи не може бути підставою для відмови у задоволенні позову позивача ,оскільки допитаний в судовому засіданні в якості свідка співмешканець відповідача, надав показання про те,що діти сторін перевозяться до школи разом з іншими дітьми відповідним автобусом виділеним місцевим господарством. Належним чином обгрунтованих доказів, які б являлися підставою для відмови позивачу у виділенні серед іншого майна позивачу легкового автомобіля відповідачем та його представником, не надано. Таким чином суд вважає,що право позивача порушено та підлягає судовому захисту. Разом з тим, позовна вимога позивача щодо виділення йому інструменту не підлягає до задоволення так, як дана вимога ним не конкретизована ні в позовній заяві ні під час судового слідства та не зазначено ,що саме це за інструмент. Понесені позивачем судові витрати у вигляді судового судового збору, підлягають до задоволення пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial