Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що 10.06.2004 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 399/04-Ф, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 19800 доларів США, строком до 09.04.2014 року. В свою чергу відповідачка зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 8 % річних, комісію згідно умов договору та тарифів кредитора. Однак всупереч вимог п. 5.1. кредитного договору [PERSON] не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Рішенням Тячівського районного суду від 30.11.2010 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено, в рахунок стягнення заборгованості у сумі 53273 грв. звернено стягнення на предмет іпотеки та вирішено питання про розподіл судових витрат. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 30.11.2010 по 07.07.2019 розмір інфляційних витрат становить 61590.14 грв, а за період з 30.11.2010 по 31.05.2019 розмір 3 % річних - 3288.21 доларів США. Просить стягнути з відповідачки інфляційні витрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, розглянути справу в їх відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідачка у судове засідання не з`явилася і не повідомила суду причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 30.11.2010 Тячівським районним судом ухвалено рішення про розірвання кредитного договору та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 399/04-Ф від 10.06.2004 в розмірі 53273 грв. звернуто стягнення на предмет іпотеки: незакінчений будівництвом житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який є предметом іпотеки за іпотечним договором і належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням з відповідачки було стягнуто заборгованість у гривнях, і на цій підставі було видано виконавчий лист. При вирахувані інфляційних витрат та трьох відсотків річних банк виходив із суми бору у 48818.82 грв, тобто вираженого в гривневому еквіваленті за період з 30.11.2010 по 07.07.2019 банком було нараховано інфляційні витрати у розмірі 61590.14 грв та за період з 30.11.2010 по 31.05.2019 три відсотки річних - 3288.21 доларів США. Відповідно до ст.ст. 526 та 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог статті 598 ч. 1 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК України); зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України); внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України); неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України); смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК України); смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК України); ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 609 ЦК України). Вказаний перелік підстав для припинення зобов`язання є вичерпним і до нього не відноситься такої підстави, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог кредитора в частині стягнення інфляційних витрат у сумі 61590.14 гривень. За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3288.21 доларів США задоволенню не підлягають, так як вони вказані в іноземній валюті, а рішенням суду, на яке посилається позивач, як на доказ наявності у відповідачки боргових зобов`язань перед банком, заборгованість було перераховано в гривні. Тобто позовних вимог про нарахування 3-х процентів річних на суму боргу вказану в гривнях банк не заявляв. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки також слід стягнути на користь банку судовий збір у сумі 2264.46 грв сплачених при зверненні до суду з позовною заявою. Тому

Outcome: partial