Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 20 листопада 2014 року помер [PERSON] У звязку з чим [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса КМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємиця четвертої черги за законом, після смерті [PERSON] Крім неї з заявою про прийняття спадщини звернувся також [PERSON], який доводиться рідним братом померлому [PERSON], як спадкоємець другої черги за законом. Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали понад пять років однією сімєю без реєстрації шлюбу, з липня 2007 року по день відкриття спадщини 20 листопада 2014 року, встановлено факт, що [PERSON] з 21 жовтня 2013 року по 20 листопада 2014 року опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавцю [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані; змінено черговість одержання права на спадкування шляхом визнання за [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом [PERSON] після смерті [PERSON] З матеріалів спадкової справи позивачу стало відомо, що на імя [PERSON] в банківських установах, були відкриті рахунки, а саме: у Соломянському відділенні №2 Київської регіональної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» на депозитному рахунку №263541735946, залишок на якому становить суму 100000 гривень, із нарахованими на вклад процентами, які знаходяться на поточному рахунку №262051886962; у філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Києві на поточному рахунку №26200014039121, залишок на якому становить суму 40 гривень 76 копійок; в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» філії у м. Києві, на депозитному рахунку №26355900139121, залишок на якому становить суму 19115 доларів США. Позивач вважає, що грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, відкритих на імя [PERSON], належать до спільної сумісної власності подружжя, оскільки ці вклади внесені в банківські установи під час їхнього спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Тому [PERSON] просить суд визнати спільним сумісним майном подружжя, її та [PERSON], який помер 20 листопада 2014 року, грошові кошти у розмірі 100000 гривень, розміщені у відділенні №2 Київської регіональної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» на депозитному рахунку №263541735946, відкритому на імя [PERSON], із нарахованими на вклад процентами, які знаходяться на поточному рахунку №262051886962, відкритому на імя [PERSON] у відділенні №2 Київської регіональної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль»; грошові кошти у розмірі 40 гривень 76 копійок, розміщені на поточному рахунку №26200014039121, відкритому на імя [PERSON] філією ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Києві; грошові кошти у розмірі 19115 доларів США, розміщені в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» філії у м. Києві, на рахунку №26355900139121 (депозитний), відкритому на імя [PERSON], із нарахованими на вклад процентами, які знаходяться на рахунку №26203900659021 (для обслуговування операцій за депозитним рахунком), відкритому на імя [PERSON] ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у філії у м. Києві; визнати за [PERSON] Г.Й. право власності на ? частину грошових коштів у розмірі 100000 гривень, розміщених у відділенні №2 Київської регіональної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» на депозитному рахунку №263541735946, відкритому на імя [PERSON], із нарахованими на вклад процентами, які знаходяться на поточному рахунку №262051886962, відкритому на імя [PERSON] у відділенні №2 Київської регіональної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль»; визнати за [PERSON] право власності на ? частину грошових коштів у розмірі 40 гривень 76 копійок, розміщених на поточному рахунку №26200014039121, відкритому на імя [PERSON] у філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Києві; визнати за [PERSON] право власності на ? частину грошових коштів у розмірі 19115 доларів США, розміщеного в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» філії у м. Києві, на депозитному рахунку №26355900139121, відкритому на імя [PERSON], із нарахованими на вклад процентами, які знаходяться на рахунку №26203900659021 (для обслуговування операцій за депозитним рахунком), відкритому на імя [PERSON] ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» філії у м. Києві. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав предявлений позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні. Приватний нотаріус КМНО [PERSON] направила до суду заяву, якою просила розглянути справу без її присутності та при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 листопада 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК №318797, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із відкритих на імя [PERSON] грошових рахунків в банківських установах. За життя [PERSON] заповіт не складав, тому спадкування після його смерті здійснювалось за законом. У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з положенням ст.ст.1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. З матеріалів спадкової справи №37/2014 року, заведеної приватним нотаріусом КМНО [PERSON], після смерті [PERSON] вбачається, що 24 листопада 2014 року [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємиця четвертої черги за законом, після смерті [PERSON] (а.с.39). Крім того, до вищезазначеного нотаріуса 18 травня 2015 року звернувся [PERSON], який доводиться рідним братом померлому [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець другої черги за законом (а.с.57). Відповідно до ст.1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Встановлено, що 27 листопада 2015 року рішенням Соломянського районного суду м. Києва встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали понад пять років однією сімєю без реєстрації шлюбу, з липня 2007 року по день відкриття спадщини 20 листопада 2014 року, встановлено факт, що [PERSON] з 21 жовтня 2013 року по 20 листопада 2014 року опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавцю [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані; змінено черговість одержання права на спадкування шляхом визнання за [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом [PERSON] після смерті 20 листопада 2014 року [PERSON] (а.с.9-12). У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири; садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що грошові рахунки відкриті на імя померлого [PERSON] у банківських установах, а саме: у Соломянському відділенні №2 Київської регіональної дирекції ПАТ «[PERSON] Аваль» на депозитному рахунку №263541735946, залишок на якому становить 100000 гривень із нарахованими на вклад процентами, які знаходяться на поточному рахунку №262051886962; у філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Києві на поточному рахунку №26200014039121, залишок на якому становить 40 гривень 76 копійок; в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» філії у м. Києві, на депозитному рахунку №26355900139121, залишок на якому становить 19115 доларів США, за час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. Вказана обставина підтверджується платіжним дорученням №082752849 від 14 липня 2009 року з вказівкою про призначення платежу перший внесок на ощадний депозит (а.с.13), договором довгострокового банківського вкладу зі сплатою процентів щомісяця «Прибутковий» №14453-39121 від 14 липня 2009 року (а.с.14-15), копією ощадної книжки [PERSON] (а.с.16-21), копією квитанції №4251 від 14 липня 2009 року про внесення вкладу на депозитний рахунок (а.с.23), копією договору №262051814594 на відкриття та ведення поточного рахунку в ВАТ «[PERSON] Аваль» (а.с.24), копією договору №263551443642 на вклад «Премія для пенсіонерів» (з пролонгацією) (а.с.25). Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції №0.0.514113308.1 від 01 березня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 3089 гривень 80 копійок. Предявлений нею позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 3089 гривень 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved