Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 27.05.2015 року. 14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банка про їх затвердження. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 18500,00 грн. Крім того, умовами договору було передбачено обов`язок відповідача погашати заборгованість, сплачувати відсотки та комісії, а у разі неналежного виконання договору нести відповідальність встановлену законом та умовами договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором, а саме згідно до п. 2.1.1.12.3. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». Вказував на те, що у порушення п.1.1.1.60 Договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 14.10.2020 року становить 39362,90 грн. та складається з наступного: 26901,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 26901,84 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту), 12461,06 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Відповідно до п. 2.1.1.2.1. Договору, Договір діє на протязі 5 років з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 27.05.2015 року в розмірі 39362,90 грн. станом на 13.12.2020 року та судовий збір в розмірі 2270 грн. Представник позивача Кіріченко В.М. у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному об`ємі та просив розглянути справу без його присутності, не заперечив щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином та завчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, а саме в частині грошової суми у розмірі 26901,84 грн., що являється тілом кредиту. Заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит вважає неправомірною. В обгрунтовання цього зазначив, що він не був ознайомлений з тарифами та правилами надання банківських послуг, а анкета-заява, яка підписана ним разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифів банку не містить опису нарахування відсотків та штрафів. Правила, які викладені на сайті мають мінливий характер та не можуть розцінюватись як стандартна форма кредиту, а тому в цьому вбачає неправомірні дії зі сторони «Приватбанку». У зв`язку з цим, просить у задоволенні позову в частині стягнення відсотків у розмірі 12461,06 грн. відмовити. Відповідно до вимог ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач уклав договір та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну (платіжну) картку на умовах такого ліміту за ініціативою банку, а також повернення використаних коштів і сплати відсотків. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, судом встановлено, що 27.05.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір про надання банківських послуг №б/н, таким чином, між сторонами виникли кредитно-договірні відносини. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зі змісту позову вбачається, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна Gold». Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальник належним чином своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 14.10.2020 року утворилась заборгованість в сумі 26901,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 26901,84 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту), 12461,06 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору відповідач [PERSON] допустив заборгованість за кредитом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до вищевикладеного, АТ КБ «ПриватБанк» також вимагає від відповідача [PERSON] повернути йому всю суму заборгованості по кредиту зі сплатою заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути такі кошти, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, за користування кредитом, тому позов в частині стягнення з відповідача 26901,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, якій визнає і сам відповідач, слід задовольнити. Однак, що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача [PERSON] 12461,06 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, суд вважає, що в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити, з наступних підстав. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). При цьому, судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме Умови, на які посилається позивач, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи 27.05.2015 року заяву позичальника, та, відповідно, чи брав останній на себе зобов`язання зі сплати відсотків нарахованих на прострочений кредит в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16, правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 578/132/16-ц), та правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) від 03.07.2019 року. За таких обставин, судом не встановлено, чи брав на себе зобов`язання відповідач по сплаті відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, отриманого ним саме на підставі анкети заяви від 27.05.2015 року. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України не підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить висновку, що сума заборгованості відповідача складає 26901.84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, яка і підлягає стягненню з нього на користь позивача, в решті частини позову щодо стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 12461,06грн. - слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1436,57 гривень. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial