Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позову зазначається, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.02.2013, відповідно до якої отримав кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 16000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов договору про надання банківських послуг відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за договором про надання банківських послуг відповідач станом на 14.04.2021 має заборгованість у загальній сумі 21189,84 грн., яка складається з наступного: 17764,27 грн. заборгованість за кредитом; 3425,57 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості в розмірі 21189,84 грн. та сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 2102 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. У відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки сума заборгованості за кредитом не може становити 17764,27 грн., оскільки максимальний кредитний ліміт було встановлено у розмірі 16000 грн. У наданій позивачем копії анкети-заяви від 13.02.2013 не зазначена процентна ставка, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Більш того з саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, які надав позивач, вона ознайомлена не була та не підписував їх, а лише підписала заяву про отримання кредитних коштів. Також зазначила, що вона не укладала із позивачем жодних договорів про страхування, а тому вимоги про стягнення з неї «страхових платежів за договором страхування кредитного ліміту» є незаконними та безпідставними. Представник позивача у наданій суду відповіді на відзив заперечував проти обставин викладених позивачем у відзиві та просив позов задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13.02.2013 відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, що не заперечувалося відповідачем у судовому засіданні. У заяві також зазначається, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 18). До заяви позивачем додані витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 19-21, 22, 23-47). Згідно з довідкою банку [PERSON] за кредитним договором без номера отримала наступні кредитні картки: 1) № [NUMBER] - відкрита 14.09.2011, з терміном дії до 05/15; 2) № [NUMBER] - відкрита 05.09.2014, з терміном дії до 05/18; 3) № [NUMBER] - відкрита 19.04.2018, з терміном дії до 01/22 (а.с. 17). Як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку відбувся 14.09.2011 ( [NUMBER] ); зміна кредитного ліміту 05.09.2014 (кредитний ліміт 16000,00 - встановлення кредитного ліміту); зміна кредитного ліміту 05.09.2014 (кредитний ліміт 16000,00 - зменшення кредитного ліміту); зміна кредитного ліміту 04.12.2018 (кредитний ліміт 0,00 - зменшення кредитного ліміту) (а.с. 16). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, за договором без номера від 13.02.2013 відповідач станом на 14.04.2021 має заборгованість у загальній сумі 21189,84 грн., яка складається з наступного: 17764,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 17764,27 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3425,57 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 9-15). Із наданої виписки руху коштів по рахунку [PERSON] за договором б/н від 16.04.2021, яка в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є первинним документом, та інформація у яких співпадає вбачається, що відповідач користувався кредитними грошовими коштами. За період з 07.09.2015 по 08.01.2020 з рахунку відповідача було списано «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» на загальну суму 8598,65 грн. (а.с. 57-90). Із встановлених обставин вбачається (і це не заперечувалося відповідачем), що [PERSON] на підставі своєї заяви отримала від позивача кредит, у зв`язку з чим наразі виник спір щодо права позивача як кредитора у цьому зобов`язанні отримати виданий кредит, сплату відсотків за його користування та нараховану пеню. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, з урахуванням встановлених обставин щодо неповернення банку відповідачем [PERSON] фактично отриманих від позивача грошових коштів та наявності заборгованості за кредитом у загальному розмірі 21189,84 грн., яка складається з наступного: 17764,27 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3425,57 грн. заборгованість за простроченими відсотками, беручи до уваги, що відповідач у судовому засіданні не заперечував факту отримання ним платіжної картки з кредитними коштами та користування ними, що також підтверджено випискою по рахунку відповідача, а також ту обставину, що підписавши анкету-заяву від 13.02.2013 відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Проте позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги банку, крім розрахунку заборгованості, посилався на, анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також на інші докази, зокрема на виписку руху коштів по рахунку [PERSON] за договором б/н від 13.02.2013. В той же час судом під час дослідження наданого доказу було встановлено, що за період з 07.09.2015 по 08.01.2020 з рахунку відповідача було списано «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» на загальну суму 8598,65 грн. (а.с. 57-90). Зазначеними документами визначаються: пільговий період користування коштами, процентна ставка; права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку; відповідальність сторін, зокрема порядок та розмір нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. Однак зазначені документи не містять у собі посилання на те, що відповідач зобов`язався сплачувати «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», а також позивачем не надано суду іншого належного та допустимого доказу про те, що відповідач взяв на себе таке зобов`язання та вказана обставина повністю заперечується відповідачем. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» щодо зобов`язання сплачувати «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», відсутність у анкеті-заяві даної домовленості сторін, надані банком витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися, як доказ зобов`язання відповідача сплачувати «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту». При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статі 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» від 12.05.1991). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року за № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Таким чином, відсутні підстави вважати, що під час укладення договору із відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів » про укладенні зі споживачем договору про сплату «Страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту». Із досліджених матеріалів справи вбачається, що відсутні будь-які докази того, що відповідач підписав із позивачем договір про сплату «Страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту», а Умови та правилами надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» і анкета-заява не містять такого зобов`язання. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді зобов`язання сплату «Страхового платежу за договором «Страхування кредитного ліміту». За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за кредитом у розмірі 21189,84 грн. підлягають частковому задоволенню, оскільки з вказаної суми заборгованості необхідно вирахувати списаний позивачем з карткового рахунку відповідача «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» на загальну суму 8598,65 грн., тобто до стягнення підлягає сума заборгованості у розмірі 12591,19 грн. ( 21189,84 грн. -8598,65 грн.). Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2270,00 грн. підтверджується платіжним дорученням від 19.04.2021 (а.с. 5) та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 68). Враховуючи те, що задоволенню підлягають 59 % позовних вимог (12591,19 грн. х 100% / 21189,84 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1339,30 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2270 грн. х 59% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial