Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач, Банк) звернулось до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за кредитним договором у розмірі 135 394,04 грн. Також Банк просить стягнути з відповідача судові витратив розмірі 2102 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до Банку та підписав заяву №б/н від 17.12.2012, за якою отримав від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 1900 грн. В порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та положень Заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які разом із заявою складають між Банком та відповідачем Договір про надання банківських послуг, що підтверджуються підписом останнього у Заяві, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 31.12.2019 дорівнює 135 394,04 грн, а саме: 1 892,27 грн - заборгованість за кредитом; 133 501,77 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 17.12.2012 по 30.07.2018. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.02.2020 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб (а.с.50). 24.03.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, за змістом якого він позов не визнає. Мотиви незгоди зводяться до того, що ним не підписано ані витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; анкета- заява містить лише його анкетні дані, контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування. Крім того, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, так як вважає, що початок перебігу позовної давності розпочався з 26.01.2013, у вказаний період повинен був бути внесений ним черговий платіж, а 26.01.2016 закінчився строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права (а.с.55-60, 85-90). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.03.2020 запропоновано позивачу надати до суду докази на підтвердження обставин, наведених в позові в обґрунтування заявлених вимог, зокрема - виписку по рахунку відповідача за Заявою №б/н від 17.12.2012 за спірний період та довідку про отримання відповідачем кредитної картки за Заявою №б/н від 17.12.2012 із зазначенням строку її дії (а.с.62). 25.05.2020 представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зазначає, що відповідач приєднався до Умов та правил надання Банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 17.12.2012, за п.1.1.7.31 яких строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, застосувати до правовідносин строк позовної давності та у задоволені позову відмовити. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 17.12.2012 відповідачем заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», за якою відповідач висловив згоду на укладення договору з банком та погодився, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; у вказаній анкеті-заяві зазначено про бажання підписанта отримати картку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 7000 грн; відомості щодо строку дії кредитного договору, розміру відсотків за користування кредитними коштами, комісії, штрафів - відсутні. (а.с.10). До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 (а.с.11, 12-35). Відповідно до Довідки, наданої позивачем, за вказаним кредитним договором №б/н відповідачу була видана кредитна картка - [NUMBER] , дата відкриття - 17.12.2012, термін дії - 08/16 (а.с.78). За випискою з карткового рахунку відповідача за основною карткою - [NUMBER] за період з 01.01.1999 по 29.03.2020 відповідач фактично користувався кредитним коштами в період з 18.12.2012 по 13.04.2013; в подальшому здійснювалось щомісячне нарахування процентів, штрафів та пені за прострочений кредит (а.с.74-77). Станом на 31.12.2019 заборгованість відповідача перед Банком відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17.12.2012 дорівнює 338 517,90 грн, а саме 1892,27 грн - заборгованість за кредитом; 329475,63 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом; 7150 грн - заборгованість за пенею. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобов`язань належним чином, банк просить стягнути з останнього заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 135 394,04 грн, з яких 1 892,27 грн - заборгованість за кредитом; 133 501,77 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 17.12.2012 по 30.07.2018. Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з таких норм права. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, використані кредитні кошти позивачу не повернув, у зв`язку із чим у позивача наявні підстави вимагати від відповідача повернення заборгованість за кредитом в розмірі 1 892,27 грн. Разом з тим відповідачем в заяві від 24.03.2020 заявлено про застосування строків позовної давності до позовних вимог Банку (а.с.58-60). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так, за ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За приписами ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Одночасно положеннями ст.266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.264 ЦК України). Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Викладене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі № 6-14цс14, від 23.11.2016 у справі № 6-2104 цс16. Як зазначено вище, з доказів, наданих позивачем, вбачається, що відповідач за кредитним договором б/н від 17.12.2012 отримав картку № [NUMBER] , зі строком дії до 31.08.2016 (а.с.78). Доказів того, що картка в подальшому перевипускалась, тобто договір було пролонговано, позивачем не надано та про такий факт не зазначено. Отже, кредитний договір, укладений між сторонами, діяв до 31.08.2016, після чого у банка виникло право вимоги повернення кредиту згідно з умовами договору. З позовом банк звернувся 13.02.2020 (дата відправлення позовних матеріалів до суду засобами поштового зв`язку, а.с.45-46), тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Враховуючи викладене, та одночасно зважаючи на те, що останнє користування кредитної карткою було здійснено відповідачем, за змістом виписки з рахунку, в квітні 2013 року, після чого сальдо простроченої заборгованості стабільно збільшується, суд доходить висновку про пропуск Банком позовної давності та наявність підстав для відмови в позові в частині стягнення з відповідача боргу по кредиту через сплив позовної давності. Доводи Банку про збільшення позовної давності до 50 років відповідно до п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи, ані Умови і правила надання банківських послуг, ані витяг з Тарифів банку, на які посилається позивач, відповідачем не підписувались. Підписана відповідачем заява - анкета (договір б/н від 17.12.2012) не містить посилання на певні Умови і правила надання банківських послуг, а саме на ті, що затверджені наказом від 06.03.2010. Відтак, посилання представника позивача на п.1.1.7.31 Умов договору, згідно з яким позовна давність за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшена до 50 років, що не містить підпису відповідача, є безпідставними, адже представником позивача не надано належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання ним заяви. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом з 17.12.2012 по 30.07.2018 - в розмірі 133 501,77 грн задоволенню не підлягають, оскільки є недоведеними, адже розмір, порядок та умови нарахування процентів не визначені в Анкеті- заяві, підписаної позичальником. Посилання позивача на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг є безпідставними, оскільки вони не підписані боржником. Витяг з Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали даної справи не містять підтверджень, що саме надані до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, суд не приймає до уваги посилання позивача на приписи долучених до позову Витягу з Тарифів та Витягу з Умов. При цьому суд враховує положення ч.6 ст.81 ЦПК України, за якими доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, позовна заява Банку задоволенню не підлягає. Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, судові витрати у виді сплаченого судового збору не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed