Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Кремінського районного суду Луганської області з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 76351,20 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 10.02.2013 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що з метою отримання кредиту відповідач підписав заяву б/н від 10.02.2013 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, заява-анкета складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач своєчасно кредитні кошти не повернув, тому сторони 11.03.2019 року підписали додаткову угоду, в якій визначили розмір заборгованості по кредиту, строк та порядок її повернення. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов додаткової угоди відповідач зобов`язання за вказаною угодою належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.12.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 76351,20 грн., з яких: 0,00 грн. заборгованість за кредитом; 4241,51 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 72109,69 грн. заборгованість за пенею. З огляду на це позивач просить стягнути 76351,20 грн. заборгованості за кредитним договором та 2270,00 грн. судових витрат. Згідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області від 23 лютого 2021 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань та заяв не подавав. У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п`ятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.02.2013 року [PERSON] виявив бажання про отримання грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та висловив згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 10). Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила до позовної заяви не додані. Крім того, до матеріалів справи не додано доказів фактичного отримання відповідачем кредитної картки з наявним кредитним лімітом, а також доказів користування кредитними коштами. Отже тільки при наявності анкети-заяви, за відсутності інших доказів суд не може встановити, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 10.02.2013 року виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги). Банк та [PERSON] 11.03.2019 року підписали Додаткову угоду до кредитного договору №SAMDN52000082479482 від 11.03.2019 року (укладену на виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором №SAMDN52000082479482 від 16.04.2013 року) у п. 1.1 якої визначено розмір заборгованості по кредиту у розмірі 83540,58 грн. Пунктом 1.2 Додаткової угоди визначено, що Банк здійснює прощення (анулювання) клієнту частини заборгованості за кредитом, а саме: 64684,59 грн. пені, 2756,15 грн. штрафу, а відповідно до п. п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 [PERSON] зобов`язується здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на карту № [NUMBER] , перший платіж у розмірі не менше 2414,98 грн. здійснити до 11.03.2019, а в подальшому здійснювати платежі у розмірі не менше 2280,81 грн. протягом 6 місяців (а.с. 11). Відповідно до графіку погашення від 11.03.2019 року, до 25.09.2019 року [PERSON] повинен здійснити в рахунок погашення заборгованості 6 платежів по 2280,81 грн. (а.с. 12). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №SAMDN52000082479482 від 11.03.2019 року, станом на 31.12.2020 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 76351,20 грн., з яких: 0,00 грн. заборгованість за кредитом; 4241,51 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 72109,69 грн. заборгованість за пенею (а.с. 9). Отже, спір між сторонами виник на підставі невиконання [PERSON] умов Додаткової угоди до кредитного договору №SAMDN52000082479482 від 11.03.2019 року, укладеної на виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №SAMDN52000082479482 від 16.04.2013 року. При цьому сам кредитний договір №SAMDN52000082479482 від 16.04.2013 року до позовної заяви не доданий, тому суд позбавлений можливості надати йому оцінку. У відповідності до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається зі статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості - відсотки та пеню. При цьому у розрахунку заборгованості зазначено про відсутність заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник). АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №SAMDN52000082479482 від 11.03.2019 року, посилався на Додаткову угоду до кредитного договору №SAMDN52000082479482 від 11.03.2019 року, укладену на виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором №SAMDN52000082479482 від 16.04.2013 року. Проте, матеріали справи не містять підтверджень того, що кредитний договір №SAMDN52000082479482 від 16.04.2013 року взагалі укладався між сторонами, оскільки він до матеріалів справи позивачем не доданий. Як визначено у п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, позивачем суду не надано доказів укладення договору кредиту №SAMDN52000082479482 від 16.04.2013 року (або від 11.03.2019 року, як зазначено у розрахунку заборгованості), механізму та періоду утворення по ньому заборгованості, як наслідок наявності зобов?язання та його невиконання відповідачем. Більш того, суд звертає увагу позивача на ту обставину, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 р. на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 02.12.2015 року вказаний населений пункт віднесений до тих пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 р., відносно якого на підставі ст. 2 зазначеного Закону встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. За таких обставин суд вважає, що банком не надано доказів укладення з відповідачем договору кредитування, механізму та періоду виникнення та нарахування заборгованості за кредитними правовідносинами, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено у повному обсязі, то підстав для стягнення судових витрат немає.

Outcome: dismissed