Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

В березні 2014 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 01.06.1996 р.нею був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Запорізьким міським відділом РАЦС,актовий запис № 360. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей-[PERSON],[INFO],[PERSON],ІНФОРМ АЦІЯ_2 Подружнє життя з відповідачем не склалося ,відносини між сторонами припинені в вересні 2012 р.,з цього часу сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства,поновлювати шлюбні відносини наміру не мають,діти сторін за домовленістю між ними проживають з матір*ю . За час спільного проживання у шлюбі сторонами придбано майно,яке є спільною сумісною власністю подружжя,угоди про його добровільний поділ сторонами не досягнуто. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів сторони не мають бажання бути разом, позивач переконана у неможливості поновлення сімейних стосунків, просить суд розірвати шлюб з відповідачем. З урахуванням інтересів дітей,які після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачкою,просить суд поділити майно,набуте під час шлюбу з відповідачем,виділити їй та визнати право власності на нерухоме майно і автомобілі,решту виділити відповідачу. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Пояснила,що з вересня 2012 р.через різні погляди на життя та втрату взаєморозуміння,їхня з відповідачем сім*я фактично розпалася та шлюб існує лише формально,поновлювати спільне проживання жоден з них намірів не має. Так як діти після розірвання шлюбу залишаються з нею,вважає можливим відступити від принципу рівності часток подружжя у спільній власності при поділі сумісного майна,набутого у шлюбі,виділити їй нежиле приміщення,земельну ділянку та автомобілі,решту спільного майна виділити відповідачу. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував та пояснив,що з вересня 2012 р.шлюб з позивачкою дійсно розпався та рішення його розірвати прийнято обмірковано і не є поспішним. За домовленістю з позивачкою,діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею,тому він згоден на поділ спільного майна у спосіб,який визначила позивачка,аби забезпечити гідні умови існування перш за все спільним дітям. Вартість майна,яке є спільною сумісною власністю подружжя,визначену позивачкою в позовній заяві,не оспорював. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, враховуючи позицію відповідача про фактичне визнання позову,суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 01.06.1996 р.[PERSON] та [PERSON] уклали шлюб,зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя,актовий запис № 360,після одруження прізвища чоловіка та дружини [PERSON],про що надана копія свідоцтва про укладення шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO],та дочку [PERSON],[INFO],що підтверджується копіями свідоцтв про їх народженя,які за домовленістю сторін після розірвання шлюбу залишаться проживати з матір*ю. З вересня 2012 р.сторони припинили шлюбні відносини і з цього часу взаємини подружжя не підтримують,спільного господарства не ведуть,взаємних прав та обов*язків не виконують,спільних інтересів не мають. На думку суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,поновлення сімейних стосунків між ними за такий тривалий час не відбулося. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,що шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя у сім*ї неможливе,оскільки збереження шлюбу реально лише на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами відсутнє. Конкретні обставини даної справи вказують на те,що сторони не мають наміру відновлювати шлюбні стосунки. В судовому засіданні сторони заявили,що наміру поновлювати сімейні відносини не мають,що вказує на їхню незацікавленість зберігати сім*ю,проти надання строку на примирення заперечували. За таких обставин подальше формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та відповідача,порушує особисті інтереси, що мають істотне значення, протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Крім того,з матеріалів справи суд встановив,що в період зареєстрованого шлюбу сторонами було придбано у власність нежиле приміщення [ADDRESS],вартість визначена позивачкою 350000 гр.,право власності зареєстровано на відповідача,про що надано витяг ОП ЗМБТІ; Земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, яка розташована на території [ADDRESS], загальною площею 0,1700 га, кадастровий номер земельної ділянки 2322188402:08:001:0839, Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №283379 виданий на ім*я відповідача Відділом земельних ресурсів в Запорізькій області від 31.03.2009 року,вартість земельної ділянки визначена позивачкою 100000 гривень. Також відповідно до матеріалів справи,за відповідачем на праві власності в період шлюбу зареєстровані транспортні засоби,а саме Легковий автомобіль HYUNDAI ACCENT, рік випуску 2008, реєстраційний номер [NUMBER], колір чорний, дата реєстрації 27.05.2009 року( Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане Запорізьким ВРЕР №2 УДАЇ УМВС України в Запорізькій області),вартість автомобілю визначена позивачкою 70000 гривень; Легковий автомобіль TOYOTA HIGHLANDER, рік випуску 2011. реєстраційний номер [NUMBER], колір чорний, дата реєстрації 18.10.2011 року( Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане Запорізьким ВРЕР №2 УДАЇ УМВС України в Запорізькій області),вартість автомобілю визначена позивачкою 200000 гривень; Легковий автомобіль DACIA LOGAN, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER], колір сірий, дата реєстрації 23.02.2007 року( Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане РЕВ МРВ ДАЇ №1,2 при УМВС України в Запорізькій області),вартість автомобілю визначена позивачкою 60000 гривень. За змістом позову,у спільній власності подружжя ,придбаній під час шлюбу,також перебувають моторний човен вартістю 10000 гривень,мотор до моторного човна, марки Mercury 15М вартістю 25700 гривень,телевізор Samsung UE-32F6800, рік придбання 2011, вартістю 6000 гривень,комп'ютер Everest Game 9075, рік придбання 2012, вартістю 7933 гривень,монітор Asus VS248H рік придбання 2012, вартістю 1734 гривень,холодильник рік придбання 2009, вартістю 5000 гривень,пилосос марки BOSH, рік придбання 2010, вартістю 2200 гривень,ноутбук Apple, рік придбання 2012. вартістю 6000 гривень,велосипед Kellys-2014 THORX 30 вартістю 14600 гривень. Відповідно до ст.60 СК України,ст.368 ЦК України майно,придбане подружжям в період шлюбу,належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того,що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку доходу. Відповідач не оспорював ,що спірне нерухоме,побутове майно та транспортні засоби є спільною сумісною власністю з позивачкою,визнав його вартість відповідно до оцінки позивачки. Стаття 69 СК передбачає,що дружина та чоловік мають право на розділ майна,що належить їм на праві спільної сумісної власності,незалежно від розірвання шлюбу. При розділі майна,що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором,що встановлено ч.1 ст.70 СК України та ст.372 ЦК України. Судом з матеріалів справи з*ясовано,що шлюбний договір сторонами не укладався,в судовому засіданні сторони фактично домовились про інший розмір їх часток у спільній сумісній власності ,відповідач з урахуванням інтересів двох неповнолітніх дітей погодився на збільшення частки позивачки та поділ майна у запропонований нею спосіб. З наведеного суд встановив,що оскільки шлюб між сторонами вже фактично розпався,в інтересах сторін його необхідно розірвати. Оскільки добровільно поділ майна між сторонами не відбувся,позивачка обгрунтовано звернулася до суду за захистом права власності на частку спірного майна,її вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.60,69,70,105,110,112 СК України,ст.16,368 ЦК України,ст.3,10,11,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved