Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Банк звернувся до суду з позовом про солідарний обов`язок відповідачів [PERSON] , [PERSON] про повернення заборгованості за Кредитним договором №014/2184/82/933 від 03.05.2007 року за тілом у розмірі 14024,73 долари США та судових витрат у виді судового збору у сумі 4937,22 грн. Підставою звернення позивача до суду з позовом стало невиконання взятих кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися про час та місце судового розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Крім цього, відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності в судовому засіданні представника позивача та відповідачів, без фіксування судового засідання технічними засобами звукозапису, на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя(ст.554 ЦК). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа№373/2054/16-ц.) Між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] 03.05.2007 року укладено Кредитний договір за №014/2184/82/933, за умовами якого банк взяв на себе зобов`язання надати позичальнику споживчий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 15000 дол. США строком до 02.05.2017 року під 13,75 % річних. Додатковою угодою №014/2184/82/1107 від 17 липня 2007 року збільшено ліміт кредитування до 31 000 дол.США. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п.3.2. Кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. Зобов`язання за договором банком виконано. Заборгованість [PERSON] перед банком складає 14 024,73 дол.США- поточна заборгованість за кредитом, 21 138,67 дол.США-поточна заборгованість за відсотками. 03 травня 2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки для забезпечення виконання кредитних зобов`язань [PERSON] , в який вносились зміни 07.07.2007 року. Заходи досудового врегулювання спору не дали позитивного результату, що стало причиною звернення до суду. Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума в заявленому обсязі 14924 дол.США 73 цента Судовий збір підлягає стягненню в порядку передбаченому ст.141 ЦПК. На підставі викладеного та

Outcome: approved