Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач вказував на те, що з липня 2012 року він працював у відповідача на посаді начальника сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів управління контролю та організації обліку газу. 24.02.2014 року наказом № 82-ОС на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за неналежне виконання обов'язків, що передбачені посадовою інструкцією, недостатній рівень організації та відсутність контролю за виконанням робіт працівниками сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів, в результаті чого спричинено шкоду репутації та економічним інтересам товариства. 25.02.2014 року наказом № 89-ОС на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани з формулюванням за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та неналежний контроль. 06.03.2014 року наказом № 112-ОС його звільнено з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Посилаючись на те, що звільнення з роботи є незаконним, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати усі накази відповідача, поновити його на посаді начальника сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів ПАТ «Миколаївгаз», стягнути з відповідача середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов, просили про його задоволення. Представник відповідача проти позову [PERSON] заперечував, вказуючи на те, що звільнення позивача з роботи проведено у відповідності з нормами чинного трудового законодавства. Просив в позові відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що в ПАТ «Миколаївгаз позивач працював з 2011 року. Згідно з наказом голови правління ПАТ «Миколаївгаз» № 170-ОС від 03.07.2012 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду начальника сервісного центру управління з питання газопостачання. Наказом № 310-ОС від 01.08.2013 року [PERSON] переведено на посаду начальника сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів управління контролю та організації обліку газу. 24.02.2014 року наказом № 82-ОС позивачу оголошено догану за неналежне виконання обов'язків, що передбачені посадовою інструкцією, недостатній рівень організації та відсутність контролю за виконанням робіт працівниками сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів, в результаті чого спричинено шкоду репутації та економічним інтересам товариства. 25.02.2014 року наказом № 89-ОС позивачу також було оголошено догану з позбавленням премії за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та неналежний контроль. 06.03.2014 року наказом № 112-ОС [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Оскільки на час звільнення позивача з роботи не було рішення профспілкового органу ПАТ «Миколаївгаз» щодо звільнення позивача з роботи, судом було зроблено запит щодо наявності згоди профоргану товариства на звільнення позивача з зазначених вище підстав. Згідно з протоколом засідання об'єднаного профспілкового комітету ПАТ «Миколаївгаз» від 7 липня 2014 року профком ПАТ «Миколаївгаз» прийняв рішення надати згоду на звільнення [PERSON] з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб працівник вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України, до юридичних фактів, які підлягають встановленню судом відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення [PERSON] з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення. Заходи дисциплінарного стягнення передбачені ст. 147 КЗпП України, до них належать догана та звільнення. Статтею ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Як слідує з матеріалів справи наказом відповідача від 24 лютого 2014 року позивачу оголошено догану за неналежне виконання обов'язків, що передбачені посадовою інструкцією, недостатній рівень організації та відсутність контролю за виконанням робіт працівниками сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів в результаті чого спричинено шкоду репутації та економічним інтересам товариства. Підставою даного наказу став висновок за матеріалами службового розслідування, згідно якого було встановлено факт прийняття в січні 2014 року сервісним центром з повірки лічильників та інших приладів в січні 2014 року лічильника з ознаками явного пошкодження, а також невідповідність показників, що були зазначені в акті на демонтаж лічильника у споживача, тим показникам, які було зафіксовано раніше контролером абонентської служби. Таке стало наслідком грубих порушень вимог посадових та виробничих інструкцій слюсарями центру [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як підлеглими працівниками позивача. За даним фактом товариство звернулося до органів внутрішніх справ з заявою щодо притягнення зазначених осіб до кримінальної відповідальності. Як слідує з наявних у справі матеріалів, ці події щодо даного лічильника широко висвітлювалися в місцевій пресі. На теперішній час товариство позбавлено можливості вирішити питання щодо наявності та розміру заборгованості чи збитків у споживача пошкодженого лічильника. Як передбачено посадовою інструкцією (п.2.2.) саме на позивача, як начальника сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів управління контролю та організації обліку газу ПАТ «Миколаївгаз» покладено обов'язок організації та контролю за виконанням робіт працівниками сервісного центру. Згідно з п.2.16 він зобов'язаний дотримуватися сам та забезпечувати дотримання підлеглими посадових та виробничих інструкцій, правил внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до п.4.1 посадової інструкції начальник сервісного центру несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов'язків, що передбачені цією інструкцією. Із матеріалів справи вбачається, та встановлено при розгляді справи, позивач неналежно виконував свої посадові обов'язки в частині здійснення організації та контролю за виконанням робіт підлеглими працівниками сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів в результаті чого останні допустили грубі порушення трудової дисципліни та внаслідок їх дій була спричинена шкода репутації та економічним інтересам товариства. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний наказ відповідача суд вважає повністю правомірним і таким, що не підлягає скасуванню, оскільки його винесено згідно норм трудового законодавства. Другим наказом відповідача від 25 лютого 2014 року № 89-ОС на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани та позбавлення премії за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та неналежний контроль. Підставою даного наказу стали службова записка заступника голови правління з постачання та обліку газу та доповідна записка начальника управління контролю та організації обліку газу. В ньому зазначено про те, що за сервісним центром закріплено 8 автомобілів, один з яких УАЗ - 31512 «Фаетон» не ремонтується у зв'язку з відсутністю закріпленого за цим автомобілем водія. Штат працівників сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів укомплектований повністю, є слюсаря з експлуатації та ремонту газового обладнання, які мають посвідчення водія на керування автомобілем, що дає можливість здійснювати роботи по ремонту і експлуатації автотранспортних засобів, які знаходяться на балансі сервісного центру. Це дає можливість для створення додаткової бригади по демонтажу лічильників газу для повірки, що начальник сервісного центру не організував належним чином, що привело до порушення п.2.14 посадової інструкції. В той же час, як слідує наявних матеріалів справи та підтверджується поясненнями учасників процесу та свідків в судовому засіданні, зазначений автомобіль внаслідок ДТП має суттєві механічні пошкодження, на теперішній час невідремонтований, а його повне відновлення можливо автослюсарем в умовах автотранспортної служби підприємства, а не водієм, який згідно робочої інструкції лише приймає участь в усуненні виявлених несправностей, а не здійснює його відновлювальний ремонт. Як встановлено було в судовому засіданні, будь-яких претензій з боку керівництва товариства щодо неналежної кількості бригад сервісного центру по демонтажу лічильників газу для повірки до позивача не пред'являлося. Таким чином, суд вважає, що таке дисциплінарне стягнення щодо позивача від 25.02.2014 року винесене відповідачем без урахування положень діючого трудового законодавства, є неправомірним і підлягає скасуванню. З матеріалів справи також слідує, що в період з 26 лютого по 4 березня 2014 року в товаристві було проведено перевірку роботи сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів на предмет перевірки документообігу сервісного центру, перевірки відпрацювання технологічних схем роботи, складання актів виявлених недоліків, виконання працівниками виробничих та посадових інструкцій, формування та виконання нарядів-завдань, оплати виконаних робіт, оформлення актів та інше.. За результатами цієї перевірки складено акт комплексної перевірки роботи сервісного центру з повірки лічильників та інших приладів. За його висновками - роботу керівництва сервісного центру з повірки лічильників визнано незадовільною. Даний акт, з урахуванням інших застосованих до позивача дисциплінарних стягнень, став підставою для звільнення позивача з роботи саме за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Разом з тим, висновки цього акту не містять в собі визначення, в чому конкретно з встановлених в сервісному центрі порушень проявилося порушення функціональних обов'язків і трудової дисципліни позивача [PERSON], та якого саме нормативного акту, оскільки висновки містять узагальнену оцінку його діяльності як керівника центру. Враховуючи вище викладене, обставин щодо систематичного порушення [PERSON] посадових обов'язків, як то передбачено диспозицією п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, судом не встановлено. За такого, застосування відповідачем до позивача такого крайнього дисциплінарного заходу як звільнення його на підставі п.3 ст.40 КЗпП України суд вважає передчасним, і таким, що проведено з порушенням вимог трудового законодавства, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. За змістом частини 2 статті 235 КЗпП при поновленні працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу має здійснюватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Відповідно до пункту 3 цього Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача розраховується з суми заробітних плат за два останніх місяця роботи - 8883 грн. 58 коп. (4883,58+4000,00) поділеної на кількість робочих днів у цей період (41 робочий день) і складає 216 грн. 67 коп. Середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу з 6 березня 2014 року по 7 липня 2014 року, враховуючи вище зазначене, складе 17550 грн. 49 коп. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial