Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції звернулось в суд з позовом до [PERSON] про виселення. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] 29.05.08 року уклав з установою банку кредитний договір №014/1129/82/42469, відповідно до якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» видав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 80000 доларів США строком на 120 місяців з 29.05.08 року до 29.05.2018 року зі сплатою 14,0% річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору 29.05.08 року банком було укладено з [PERSON] та [PERSON] договір іпотеки, відповідно до якого останніми було передано в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами, гаражем, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,0590 га за адресою [ADDRESS], заставною вартістю 605104,00 гривень. [PERSON] було порушено строки погашення кредиту, що є невиконанням умов договору зі сторони позичальника, і за таких обставин, згідно п.9.1 кредитного договору, а також п.6.1 договору іпотеки установа банку змушена була звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 30.11.09 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та гаражем, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,0590 га за адресою: [ADDRESS], що належать на праві (спільної часткової) власності [PERSON] та [PERSON] Постановою старшого держвиконавця ВДВС Ковельського МРУЮ від 22.01.10 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду для погашення боргу в користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» по кредитному договору №014/1129/82/42469 в розмірі 858603,14 гривень. Крім того, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22.12.2011 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про виселення [PERSON], [PERSON] та двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було задоволено, і рішення у вказаній справі набрало законної сили. Позивач вказує, що 02.04.2014 року при здійсненні виконавчих заходів з примусового виселення боржників стало відомо, що в житловому будинку, крім осіб, які підлягали примусовому виселенню згідно рішення суду, проживає [PERSON], який є співвласником іпотечного майна та відповідачем у справі щодо звернення стягнення на іпотечне майно. Зазначає також, що [PERSON] повідомив представників банку та ВДВС про те, що він фактично проживає в цьому будинку на законних підставах, як його співвласник, і відмовляється добровільно виселитись із будинку, який підлягає примусовій реалізації, та прийняв на відповідальне зберігання описані в будинку речі. Крім того, на ім'я [PERSON] було направлено письмову вимогу про його добровільне виселення, яка залишилась без виконання. Враховуючи вищезазначене, та ту обставину, що відповідач [PERSON] не бажає добровільно звільняти будинок [ADDRESS] банк змушений звернутись до суду із позовом про його примусове виселення. У судове засідання представник позивача - АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю з підстав викладених у заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з нової редакції Статуту Публічного АТ «Райффайзен Банк Аваль», яка 04.11.09 року була затверджена Національним банком України, було змінено назву ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на Публічне АТ «Райффайзен Банк Аваль», і згідно п.1.3 даного Статуту ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов'язками ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», - що підтверджує повноваження АТ «Райффайзен Банк Аваль» як позивача у даній справі. Як убачається з виконавчого листа виданого 28.12.2009 року у справі №2-1151/2009, на виконання рішення Ковельського міськрайонного суду від 30.11.09 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та гаражем, які знаходяться на земельній ділянці площею 0,0590 га за адресою: [ADDRESS], що належать на праві (спільної часткової) власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Крім того, рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22.12.2011 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про виселення [PERSON], [PERSON] та їхніх двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було задоволено, і рішення у вказаній справі набрало законної сили (а.с.11-12). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому відповідно до ст.ст.58,59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Обгрунтовуючи позовні вимоги про виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS], позивач вказав, що 02.04.2014 року при здійсненні виконавчих заходів з примусового виселення боржників йому стало відомо, що в житловому будинку, крім осіб, які підлягали примусовому виселенню згідно рішення суду, проживає [PERSON], який є співвласником іпотечного майна та відповідачем у справі щодо звернення стягнення на іпотечне майно. Зазначає також, що [PERSON] повідомив представників банку та ВДВС про те, що він фактично проживає в цьому будинку на законних підставах, як його співвласник, і відмовляється добровільно виселитись із будинку, який підлягає примусовій реалізації, та прийняв на відповідальне зберігання описані в будинку речі. З наявного у матеріалах справи акту державного виконавця від 02.04.2014 року убачається, що при виході за адресою [ADDRESS] державним виконавцем було встановлено, що боржник [PERSON] не виселився та речей з будинку не забрав, а гр.[PERSON] знаходився на території будинку, ворота були зачинені на замок (а.с.13). Разом із тим, як убачається із повідомлення Ковельського РВ УДМС України у Волинській області від 24.05.2014 року №0717/1838, згідно обліків адресно-довідкової картотеки громадянин [PERSON], 1970 р.н, зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.26). Доказів, які б спростовували наведені обставини стороною позивача суду не надано, як і не надано доказів того, що відповідач [PERSON] постійно проживає за адресою [ADDRESS], зберігає там свої речі і фактично користується згаданим помешканням. Перебування ж такого житла у частковій власності відповідача [PERSON], як і його знаходження за даною адресою на момент виконання судового рішення про виселення [PERSON], не є належним доказом того, що відповідач [PERSON] постійно проживає у згаданому житлі. Як зазначено вище, відповідно до Цивільно-процесуального Кодексу України, обов'язок доказування покладається на сторони. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів проживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS], а відтак, заявлена АТ «Райффайзен Банк Аваль» вимога про виселення [PERSON] є безпідставною та до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed