Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

АТ «Альфа Банк» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.11.2017 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 500632409, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 99844 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку з 27.11.2017 року по 28.11.2021 року. [PERSON] зобов`язався своєчасно повертати кредит, нараховані відсотки у відповідності до умов кредитного договору. Дотепер [PERSON] свої обов`язки виконує неналежним чином та станом на 22.11.2018 року має заборгованість за кредитом. Позивач неодноразово повідомляв відповідача про факт виникнення заборгованості та її розмір. Однак на момент подачі позовної заяви заборгованість відповідачем не погашена. Позивач вважає, що невиконання умов договору є істотним порушенням, внаслідок чого заборгованість [PERSON] перед Акціонерним товариством «Альфа Банк» за кредитним договором № 500632409, станом на 22.11.2017 року складає 109 181 грн. 89 коп., в тому числі: за кредитом 90468 грн. 77 коп. сума заборгованості по процентам за користування кредитом 6983 грн. 09 коп., заборгованість за комісією 9730 грн., штраф 2000 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. Відповідачеві було запропоновано надати відзив на позов, але від нього відзиву на позов не надано. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з вимогами ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 526, 530ЦК України зобов`язання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки. Судом встановлено, що 27.11.2017 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір №500632409 , відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 99 844 грн., 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку з 27.11.2017 року по 28.11.2021 року. [PERSON] зобов`язався своєчасно повертати кредит, нараховані відсотки у відповідності до умов кредитного договору. Дотепер [PERSON] свої обов`язки виконує неналежним чином та станом на 22.11.2018 року має заборгованість за кредитом у сумі 109 181 грн. 89 коп., в тому числі: за кредитом 90468 грн. 77 коп. сума заборгованості по процентам за користування кредитом 6983 грн. 09 коп., заборгованість за комісією 9730 грн., штраф 2000 грн. Відповідно до ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідач порушує строки повернення заборгованості за кредитом, порушує строки сплати нарахованих відсотків, в наслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. Судом встановлено істотне порушення умов договору з боку відповідача, внаслідок чого заборгованість [PERSON] , є непогашеною та підлягає стягненню. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов слід задовольнити в повному обсязі. Крім цього на підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача оплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підстав вищевикладеного,

Outcome: approved