Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.11.2010 року у розмірі 47805,07 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 09.11.2010 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 21 000 грн. Так, відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі, однак свої зобов`язання за кредитним договором остання не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 47 805,07 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача - [PERSON] надала до суду заяву проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 09.03.2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У відповідності до ч. 8 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 05 березня 2021 року представником відповідача - [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти позову та прохальна частина про відмову у задоволенні позову. У відзиві зазначено, що в наданій Позивачем анкеті-заяві відсутні істотні умови укладення кредитного договору, оскільки заява не містить вказівки про розмір кредитного ліміту, який встановлено [PERSON] , не вказано, яку саме картку бажав оформити і оформив Відповідач та з яким кредитним лімітом, що в свою чергу є порушенням ст. 628 ЦК України. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору та не доведено погодження з Відповідачем умов договору. Одночасно зазначено, що Відповідач стала жертвою шахрайських дій невідомих осіб, оскільки 15.02.2019 року з картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] , держателем якої була [PERSON] , без відома останньої, за рахунок кредитних коштів, було здійснено платіж на суму 38 516 грн. Відомості про дане внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100020002313 від 28.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Також вказано, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 09.11.2010 станом на 31.10.2019 року, заборгованість про стягнення якої Позивач просить в судовому порядку, виникла саме 15.02.2019 року. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2010 року Відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг (а.с. 24). Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку станом на 13.12.2020 року у [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 768,39 грн., з яких: 47 805,07 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12 963,32 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с.5 -13). Відповідно до укладеного договору б/н від 09.11.2010 року Відповідач отримала від АТ «КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з довідки АТ КБ «Приват Банк», про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] відбулись наступні зміни кредитного ліміту: 16.10.2012 року - встановлення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 300,00 грн.; 19.09.2018 року - збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 15 000,00 грн.; 18.10.2018 року - збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 18 500,00 грн.; 15.02.2019 року - збільшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 21 000,00 грн.; 27.06.2019 року - зменшення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 0,00 грн (а. с. 22). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст. 634 ЦПК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з цим, пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послугпередбачено можливість зміни банком кредитного ліміту в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, анулювання, без погодження з клієнтом. Підписання цього договору є прямим і безумовним згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.1.5.6 Умов передбачено, що обов`язком клієнта є, зокрема, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту. Так, з матеріалів справи вбачається, що Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, однак Відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, чим порушує прийняті на себе договірні зобов`язання. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 13.12.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить у розмірі 60 768, 39 грн., з яких: 47 805, 07 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12 963, 32 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Разом з цим, суд зауважує, що вимогою позовної заяви є стягнення лише тіла кредиту у розмірі 47 805, 07 грн, тобто без врахування заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Посилання відповідача на те, що грошові кошти з його рахунку були зняті шахрайським шляхом, та на відкрите кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до Постанови Національного банку № 705 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. В обґрунтування своїх заперечень на позовну вимогу, відповідач не надає докази на підтвердження негайного повідомлення банку про незаконне заволодіння її кредитним рахунком 15.02.2019 невідомою особою, шляхом перерахунок коштів у сумі 38 516 грн. за придбання товару в магазині «Comfy», оскільки заява про зазначені обставини була звернута до Позивача 24.03.2019 року, а відтак банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення. Разом з цим, суд зазначає, що сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності обвинувального вироку, яким було встановлено заволодіння грошовими коштами Відповідача шахрайським способом, не доводить вчинення кримінального правопорушення. Так, Відповідачем не доведено факту незаконного списання/перерахунку коштів, та вчинення останньою будь-яких інших дії, які б свідчили про намір негайного повідомлення/з`ясування/перешкоджання щодо руху кредитних коштів. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 47805,07 грн. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 270 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved