Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника Гребенюк Олександра Сергійовича звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.07.2011 року у розмірі 140037,41 грн., з яких 3510,27 грн. - заборгованість за кредитом, 136527,14 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 09.07.2011 року по 30.09.2019 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача можливість використання коштів в кредит шляхом встановлення кредитного ліміту, розмір якого у подальшому збільшився до 3700 грн. на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті w.w.w.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість. 09.09.2020 року відповідачем на позовну заяву поданий відзив, з якого вбачається, що позов не визнає та просить залишити його без задоволення. Та просив суд застосувати позовну давність в межах розгляду справи відповідно до ст.ст. 253, 257 ЦК України та п.7 ч.11 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року (а.с.71-77). На відзив позивачем надана відповідь, в якій позивач обґрунтовує правомірність зміни процентної ставки, посилаючись на те, що договір містить процедуру внесення змін до договору щодо зміни процентної ставки, а не право зміни процентної ставки в односторонньому порядку, висловлює свою думку про правомірність одночасного застосування штрафів та пені як різних видів неустойки. Стверджує, що строки позовної давності відповідно до ст.ст.256, 259 ЦК України дотримано позивачем, а також підстав для застосування позовної давності в даній справі немає та зобов`язання відповідачем має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором від 09.07.2011 року не виконав (а.с.80-102). У судове засідання представник позивача не з`явився при цьому звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує повністю. Представник відповідача [PERSON] в режимі відеоконференції з приміщення Червонозаводського районного суду м. Харкова в судовому засіданні підтримав викладені в відзиві доводи, звернув увагу суду на те, що відповідач не визнає позов, заперечує проти викладених у позовній заяві доводів, попередній розрахунок суми боргу, зазначений представником позивача не відповідає дійсності, оскільки договірні відносини між банком та громадянином [PERSON] виникли 09.07.2011 року після підписання відповідачем анкети-заяви, але на момент звернення представника позивача до суду 19.06.2020 року сплинув трирічний термін позовної давності, останній платіж здійснений [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був 24.04.2017 року. Підстав для нарахування відсотків на тіло кредиту немає і єдиним документом укладання договору являється анкета-заява. До поняття правочину входить дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Звернув увагу суду на те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] станом на 09.07.2011 року не було укладено двостороннього правочину в обов`язковій письмовій формі із зазначенням істотних умов, а саме розміру процентів встановлених договором. Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши заяви по суті справи та письмові докази по справі, суд приходить з наступного: В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви б/н від 09.07.2011 року [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 01/2015 зі встановленим кредитним лімітом 1400 грн., який в подальшому збільшився до 3700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» , «Тарафами» , які викладені на банківському сайті складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві-анкеті. Відповідно до положень «Умов та правил надання банківських послуг» відповідач [PERSON] зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту , а саме згідно п.2.1.1.12.3 погашення Кредиту - поповнення картрахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картрахунок держателя у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, що розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач належним чином не виконував зобов`язань по кредитному договору, порушив умови кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч. 1ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України), а позовна давність до вимог про стягнення неустойки один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться устаттях 252, 255 ЦК України. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Представником відповідача у відзиві на позовну заяву та під час судового засінання заявив клопотання про застосування строку позовної давності. З наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що останній платіж в рахунок погашення існуючої заборгованості [PERSON] здійснив 24.04.2017 року Банк звернувся до суду з даним позовом лише 15.06.2020 року (отримано судом 19.06.2020 року), тобто з пропуском встановленого ЦК України строку позовної давності. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки представник відповідача, діючи в інтересах [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволені позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed