Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) 25 червня 2020 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що підписанням відповідачем анкети-заяви б/н від 21 липня 2010 року між сторонами було укладено Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), на підставі якого було відкрито картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом та видано кредитну картку відповідачу. Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого ліміту, а відповідач зобов`язання щодо повернення витраченої частини кредитного ліміту своєчасно не виконав. Таким чином. [PERSON] має заборгованість за Договором станом на 31 березня 2020 року 139624,41 грн., з яких: 10883,59 заборгованість за тілом кредиту, 121\~015,85 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 600 грн. нарахована пеня; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 6\~624, 97 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 21 липня 2010 року у розмірі 139624,41 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. У судове засідання представник позивача Гребенюк О.С. не з`явився. Письмово просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв від нього не надходило. Розгляд справи буде проводитись на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до\~статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ході судового розгляду встановлено, що 21 липня 2010 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав платіжну картку кредитка «Універсальна» зі встановленим лімітом, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банка, які надані для ознайомлення в письменному виді, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 26). 21 липня 2010 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої з фінансовими умовами надання кредитки та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений (а.с.27). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 31 березня 2020 року складає 139\~624,41 грн., яка складається з: заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 10\~883,59 грн., заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 121\~015,85 грн., заборгованості по пені 600 грн., заборгованості по судовим штрафам 7\~124,97 грн. (а.с. 4-12). Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вирішуючи позовну вимогу банку про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд виходить із наступного. Відповідно до\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі \~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~ банківський кредит,\~будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка станом на 31 березня 2020 року становить 10\~883,59 грн., підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 121\~015, 85 грн., пені 600 грн., а також, штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 7\~124,97 грн. - штраф (процентна складова), суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається\~зі змісту\~анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг,\~підписаної відповідачем,\~ відповідних умов про погодження сторонами розміру процентної ставки не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. Слід зазначити, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», надана позивачем, не містить детальної розшифровки нарахування відсотків та комісій, які, як зазначено у самій довідці, наведені на зворотньому боці довідки. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов, наданий позивачем, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, суд вважає, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які достатні та належні докази, зі змісту яких вбачається, що сторони письмово погодили розмір процентної ставки та досягли письмової згоди щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, в даному випадку позивачем не доведена обставина погодження між сторонами договірного зобов`язання в частині наявного у відповідача обов`язку сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), у тому числі у розмірах і порядках нарахування у документах, що додані банком до позовної заяви. Згідно до частини другої\~статті 89 ЦПК\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову АТ «КБ «ПриватБанк», з [PERSON] підлягає стягненню за договором № б/н від 21 липня 2010 року 10\~883,59 грн. заборгованість за тілом кредиту, в іншій частині позовних вимог слід відмовити з огляду на їх безпідставність та недоведеність позивачем. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 163,85 грн. (10\~833,59 грн. х 2 102 грн. : 139\~624,41 грн.). На підставі викладеного і

Outcome: partial