Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

В березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500375220 від 24 травня 2013 року на суму 19999,40 гривень. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДатаМайнінгГруп» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого до них перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 10 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДатаМайнінгГруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «ДатаМайнінгГруп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами з Основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «ДатаМайнінгГруп», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача, в сумі 41881,01 гривень. З моменту отримання права вимоги до [PERSON], а саме з 10 жовтня 2016 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. На час звернення до суду кредитна заборгованість відповідачем не погашена, тому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 41881,01 грн. та судові витрати. Відповідач надала суду заяву, за якою просила застосувати позовну давність до спірних правовідносин та відмовити позивачу у позові з цих підстав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 травня 2013 року відповідачем [PERSON] було складено Анкету-Заяву на отримання кредиту від ПАТ «Альфа-Банк». На цій підставі між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500375220 (а.с.5-6). За договором ПАТ «Альфа-Банк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 19999,40 гривень, процентна ставка за користування кредитом 0,01% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій - 27 травня 2016 року. Додатком № 1 до кредитного договору № 500375220 від 24 травня 2013 року встановлено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а.с.7). Відповідачем було підписано Анкету-Заяву про акцепт Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з оформлення платіжної картки в рамках обслуговування пакету послуг «Кредит готівкою», «Кредит готівкою «Партнерський», «Моментальні гроші», заяву на відкриття поточного (карткового) рахунку ПАТ «Альфа-Банк»; надано повідомлення про доходи (а.с.8-9). Згідно договору факторингу від 30 вересня 2014 року, ПАТ «Альфа-Банк» передало грошові кошти у розпорядження ТОВ «ДатаМайнінгГруп» до боржників за кредитними договорами (а.с.16-18). 10 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДатаМайнінгГруп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «ДатаМайнінгГруп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «ДатаМайнінгГруп». За вказаним договором позивач набув право вимоги грошових коштів від [PERSON] в сумі 41881,01 гривень. (а.с.19-21). Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, позивачем відповідно до умов кредитного договору станом на 10 жовтня 2016 року нарахована заборгованість на загальну суму 41881,01 грн., яка включає: - 18849,69 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 12031,32 грн. - заборгованість по процентам та комісією, - 11000 грн. - пеня, штраф, неустойка, що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.13,23). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Враховуючи надані представником позивача докази, суд приходить до висновку, що за договором № 500375220 від 24 травня 2013 року мається прострочення виконання грошового зобов'язання: сума за основною заборгованістю - 18849,69 гривень, заборгованість по процентам та комісією - 12031,32 гривень та пенею (штрафом, неустойкою) в розмірі 11000 гривень. Разом з тим, відповідач [PERSON] просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості, про що надала суду заяву від 19 квітня 2018 року, яку необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як кінцевий строк повернення кредиту - до 27 травня 2016 року (п.2.3 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 27 числа кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом (додаток № 1 до кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, чч.2-4 ст.612 ЦК, чч.1, 2 ст.220 ГК, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 27 травня 2016 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 №6-20цс14. Аналогічні висновки містяться в постановах ВГС від 12.12.2012 та 07.03.2013. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами до 27 числа кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж за договором відповідачем здійснено 26 липня 2013 року, у зв'язку із чим з 27 серпня 2013 у неї утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу позивач звернувся до суду з позовом 05 березня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у позові ТОВ «ФК «ЄАПБ». На підставі статей 256, 257, 530 ЦК України,

Outcome: dismissed