Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 11 вересня 2013р., яким у позові [PERSON] відмовлено, а позов [PERSON] задоволено частково, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неприйняття до уваги наданих ними доказів та їхніх доводів. Під час вирішення спору судом 1-ї інстанції встановлено, що 20.08.2012. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача [PERSON], що керував належним [PERSON] автомобілем, та відповідача [PERSON], відповідальність якого була застрахована. Вина відповідача встановлена постановою суду з адміністративної справи, якою він був притягнутий до адміністративної відповідальності. Встановивши, що [PERSON] отримала страхове відшкодування від СК «ВУСО» в сумі 49000грн., пошкоджений автомобіль продала та відмовилась вказати за яку ціну, - суд прийшов до висновку про неможливість встановити спричинений їй дійсний розмір матеріальної шкоди, а тому відмовив у стягненні з відповідача різниці між встановленою експертним дослідженням сумою заподіяної шкоди та сумою страхового відшкодування, а також відмовив у стягненні моральної шкоди. На підставі наданих доказів та вимог закону суд стягнув з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду-500грн., відмовивши у його вимогах про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2308,08грн., що складається із наступного: 58,08грн.-оплата телеграми, 2000грн.- оплата правової допомоги, 250грн.-оплата посвідчення довіреності. Апеляційний суд вважає рішення таким, що підлягає частковому скасуванню та зміні з наступних підстав. Судом вірно встановлені обставини справи щодо часу, місця, учасників дорожньо-транспортної пригоди та належність автомобілю Тойота-Пріус [PERSON] (керував [PERSON]) і автомобілю ВАЗ-21099- [PERSON]. Обгрунтовано прийнятий до уваги доказ - постанова Амур-Нижньодніпровського суду від 12.09.2012. з адміністративної справи, згідно якої - винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнаний відповідач та притягнутий до адміністративної відповідальності. Встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «ВУСО», ліміт відповідальності за мінусом франшизи склав суму 49000грн., яка у відповідності до вимог стст.988, 1194 ЦК, ЗУ «Про страхування» була виплачена власнику автомобілю- [PERSON] Крім того, судом перевірений висновок автотоварознавчого дослідження від 31.08.2012. про визначення матеріальної шкоди, спричиненої [PERSON], згідно якого- вартість шкоди складає 207 886,43грн. Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду про критичне ставлення до зазначеного доказу, про неможливість встановлення дійсного розміру майнової шкоди та про відмову у задоволенні вимог [PERSON] з тих підстав, що вона не довела суму дійсної вартості матеріальної шкоди, оскільки не вказала розмір винагороди, яку отримала від продажу пошкодженого автомобілю, позбавила можливості провести судову товарознавчу експертизу, - оскільки такі висновки протирічать дійсним обставинам справи та вимогам закону. Статею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст.212 ЦПК України будь-який доказ нарівні з іншими доказами оцінюється судом за його внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. А тому невзяття судом до уваги доказу, яким визначений розмір матеріальної шкоди та сума якого іншими належними доказами не оспорена, - є необґрунтованим, протирічить закону. Є помилковим висновок суду про залежність питання задоволення позову [PERSON] від розміру винагороди, отриманої нею від продажу пошкодженого автомобілю, оскільки це самі по собі різні правовідносини між сторонами, мають ознаки окремих вимог з різних правових підстав і не повинні призводити до взаємозаліку сум по даній справі. Враховуючи зазначене, вимоги ст.ст. 988, 1166, 1194 ЦК, а також висновок автотоварознавчого дослідження експерта про розмір заподіяної позивачці шкоди, - є підстави для скасування в частині рішення районного суду та задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача різниці між загальною сумою шкоди та сумою, виплаченою страховою компанією, яка складає 158 886грн. Крім того, є незаконним, протирічить вимогам ч.1ст.1167 ЦК та підлягає скасуванню рішення в частині відмови у вимогах про стягнення на користь позивачки моральної шкоди. Враховуючи обставини справи, характер, тяжкість понесених нею як власницею ушкодженого авто переживань, принцип розумності, апеляційний суд вважає необхідним стягнути на її користь суму 1500грн. Така ж сума підлягає стягненню і на користь другого позивача-володільця, який зазнав легких тілесних ушкоджень при ДТП, в той час як судом сума моральної шкоди на його користь була занижена в результаті неповного врахування зазначених вище критеріїв, а тому рішення у даній частині повинне бути зміненим. Виходячи з того, що сума- 2308,08грн, пред*явлена до стягнення [PERSON] як матеріальна шкода, фактично такою не є, суд обгрунтовано відмовив у її стягненні. Рішення в цій частині повинне бути залишене без змін.

Outcome: partial