Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Балтська міська рада Одеської області звернулася до Балтського районного суду Одеської області із заявою про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого 28.07.1997 року, відумерлою та передачу у комунальну власність територіальної громади Балтської міської ради Одеської області житлового будинку, розташованого на території Балтської міської ради Одеської області по вул.. Дюбомирська, 408 в м. Балта Одеської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час проведення інвентаризації земельних ділянок та обєктів нерухомого майна, розташованих на території м. Балта Одеської області, Балтською міською радою Одеської області було виявлено будинок, власник якого помер понад 20 років. В ході перевірки встановлено, що власником будинку, розташованого по вул.. Любомирська (колишня Котовського) 408, є [PERSON], відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою від 10.10.1968 року, посвідченого Балтською держнотконторою, р-р № 3357. Відповідно до інформації наданої Відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] помер 28.07.1997 року, актовий запис про смерть 232 від 29.07.1997 року. Після смерті [PERSON] спадщина ніким не прийнята, спадкоємці за заповітом і за законом на спадкове майно відсутні. Враховуючи, що спадкове майно ніким за призначенням не використовується,\~ втрачає свою цінність, тому Балтська міська рада Одеської області просить суд визнати спадщину відумерлою та передати її у комунальну власність територіальній громаді.\~ Представник Балтської міської ради Одеської області в судове засідання не зявився, однак надав заяву, в якій заявлені вимоги підтримує та просить суд розглядати справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був власником житлового будинку, розташованого по вул.. Любомирській, 408, в м. Балта Одеської області. (а.с. 4) Згідно актового запису про смерть № 232 від 29.07.1997 року, складеного Балтським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 28.07.1997 року. (а.с. 18) Після смерті [PERSON], 28.07.1997 року відкрилася спадщина на належне йому майно, яке ніким не прийнято. Зігдно довідки Кодимської державної нотаріальної контори № 604/01-16 від 13.04.2018 року після смерті [PERSON], померлого 28.07.1997 року, спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася (а.с. 23). Звертаючись із заявою про визнання спадщини відумерлою, заявник посилається на норму статті 1277 ЦК України (в ред. 2003 року) Положення ст. 1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року (ст. 5 Прикінцкевих та перехідних положень ЦК України). У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, а саме відповідні норми ЦК Української РСР. Згідно пункту 1 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року, ін. законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Нормами ЦК УРСР (в ред.. 1963 року) не передбачено визнання спадщини відумерлою. Норми ЦК УРСР( в ред. 1963 року) містять поняття безхазяйного майна, зокрема статтею 137 цього Кодексу визначено, що майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави. Заява про\~визнання майна\~безхазяйним в\~порядку ст.\~137\~ЦК УРСР\~не заявлялася. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі вище викладеного, ст. 1277 ЦК України, ст. 137 ЦК УРСР, ст. ст. 13, 80, 95, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed