Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діють законні представники [PERSON] та [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання незаконними та скасування наказу та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на підставі рішення сесії Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області від 27 грудня 2000 року йому надано у власність земельну ділянку площею 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства, якою він безперервно користується по сьогоднішній день. З метою здійснення державної реєстрації означеної земельної ділянки позивач звернувся із заявою до державного кадастрового реєстратора про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, яким за розглядом вказаної заяви було прийнято рішення про відмову у внесенні таких відомостей у зв`язку з перетином означеної земельної ділянки з іншою земельною ділянкою (кадастровий номер 6821587800:05:022:0052). Позивачем було з`ясовано, що означена земельна ділянка була передана у власність малолітньому [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області №22-4622-СГ від 27 липня 2018 року, про що державним реєстратором було внесено відомості до реєстру. Позивач вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 липня 2018 року №22-4622-СГ та рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень за [PERSON] , індексний номер 42376647 від 03 серпня 2018 року, є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушенням норм чинного законодавства. Ухвалою судді від 21 березня 2019 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.19). Ухвалою судді від 21 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив.(а.с.28). 03 червня 2019 року від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Так, відповідач вказав, що 06 жовтня 2017 року [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області в порядку ст.ст.118, 121 Земельного кодексу України із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, за результатами розгляду якої останньому було відмовлено, із посиланням на те, що така земельна ділянка перебуває у користуванні третіх осіб. 22 листопада 2017 року [PERSON] повторно звернувся до управління Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення тієї ж земельної ділянки у власність, проте у задоволенні такої заяви йому було знову відмовлено із тих же підстав. Вказану відмову було оскаржено в судовому порядку законними представниками [PERSON] , після чого відповідачем на виконання рішення суду було видано наказ від 27 липня 2018 року №22-4622-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким спірну земельну ділянку надано у власність [PERSON] (а.с.33-36). Крім того, 03 червня 2019 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Нагнибіди В.І. надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що сторона відповідача вимоги позову не визнає, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказує на те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що позивач є власником чи користувачем спірної земельної ділянки. [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації, яку було виготовлено його законними представниками, а тому він є законним власником даної земельної ділянки. Будь яких порушень з боку відповідача допущено не було. Позивач ні власником, ні користувачем спірної земельної ділянки не являється, тому вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог (а.с.49-54). 05 липня 2019 року надійшли відповіді на відзиви відповідачів Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області та [PERSON] , подані представником позивача адвокатом Остапчуком О.О., в яких останній звертає увагу на невідповідність аргументів, на які посилаються представники відповідачів чинному законодавству та вважає, що вони не спростовують обставини, викладені в позовній заяві (а.с.67-68,73). Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року було прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] про зміну предмету позову, в якій останній просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, визнати незаконним та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності №27334516 від 31 липня 2018 року (а.с. 107-109; 129-130). Крім того, цією ж ухвалою судом залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області. В судовому засіданні сторона позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідачів [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Представник відповідача Деражнянської РДА подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні позовних вимог покладаючись на думку суду. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, покладаючись при вирішенні спору на думку суду. Заслухавши пояснення учасників справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що на підставі рішення Новосілецької сільської ради від 27 грудня 2000 року [PERSON] надано в приватну власність земельну ділянку розміром 0,20 га, що підтверджується архівним витягом з рішення сесії, виданим архівним відділом Деражнянської РДА №04-06/402 від 23.07.2018 року (а.с.14). В січні 2019 року за зверненням позивача було виготовлено технічну документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (а.с.5-11). 17.01.2019 року [PERSON] звернувся із заявою до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, за наслідками розгляду якої, останній 28.01.2019 року відмовив у внесенні таких відомостей. Підставою для відмови слугувало те, що дана земельна ділянка перетинається із земельною ділянкою за кадастровим номером 6821587800:05:22:0052 площа співпадає на 100% (а.с.12). Згідно витягу із Державного реєстру прав власності на нерухоме майно номер запису про право власності 27334516 від 31.07.2018 року, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-4622-СГ від 27.07.2018 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 42376647. Так, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 6821587800:05:022:0052, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за адресою Новосілецька сільська рада Деражнянського району Хмельницької області (а.с.13). В силу положень ст. 6 Земельного кодексу України N 561-XII ( в редакції станом на 12.07.2000 року, яка була чинною на момент прийняття рішення Новосілецької сільської ради від 27.12.2000 року) громадяни України мають право на отримання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтями 22, 23 ЗК України N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Частиною першою статті 393 ЦК України встановлено, що правовий акт органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з ч. 1 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. В ході розгляду даного спору, судом не здобуто переконливих доказів того, що на підставі рішення сесії Новосілецької сільської ради від 27.12.2000року, землевпорядною організацією встановлювалися межі наданої позивачу земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому, позивач не отримував Державний акт про право власності на земельну ділянку, яка означена у згаданому рішенні сесії сільської ради. За таких обставин, суд позбавлений можливості ідентифікувати земельну ділянку, яка була передана у власність позивачу на підставі вказаного рішення сесії сільської ради та в подальшому ототожнювати її із земельною ділянкою на яку у 2019 році (через більше ніж вісімнадцять років) позивач виготовив технічну документацію та відповідно площа якої частково співпадає із земельною ділянкою, яка належить відповідачу [PERSON] . При цьому, посилання сторони позивача про передачу Новосілецькою сільською радою на підставі рішення сесії від 27.12.2000 року позивачу земельної ділянки у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року №15-92 є сумнівними з огляду на наступне. Так, у відповідності до ст. 1 вказаного Декрету, який діяв в період з 16.01.1993 до 04.10.2006 роки на сільські, селищні, міські Ради народних депутатів покладено обов`язок забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. В силу ст.2 Декрету передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до Декрету, наказом Державного комітету по земельних ресурсах №10 від 15.02.1993 року затверджено Порядок передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України (далі Порядок), який діяв до 06.03.2003 року. Так, згідно абз.2 п.1 Порядку передача громадянам України безплатно у приватну власність земельних ділянок, провадиться тільки один раз по кожному виду їх цільового використання, про що обов`язково робиться Радами народних депутатів відповідна відмітка у паспорті або документі який його замінює. Згідно п.4 Порядку відповідні Ради народних депутатів перевіряють обгрунтованість заяв громадян та матеріалів у місячний строк і приймають відповідне рішення. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі - Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність. В силу п. 5 Порядку встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) виконують землевпорядні органи за замовленням Рад народних депутатів. Після встановлення меж земельних ділянок, що передаються у приватну власність, громадяни одержують Державний акт на право приватної власності на землю, який видається і реєструється відповідною Радою народних депутатів. Статтями 56, 57, 67 ЗК України встановлено розміри земельних ділянок, що можуть бути переданні у приватну власність громадянам України. З огляду на зміст рішення сесії Новосілецької сільської ради від 27.12.2000 року, відомості про вид цільового використання земельної ділянки розміром 0,20га, яка передана у приватну власність позивачу, відсутні. З цього приводу сторона позивача стверджувала, що вказана земельна ділянка була передана йому для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до ч.1 ст. 56 ЗК України для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Як встановлено судом із погосподарської книги особовий рахунок №0319-4 [PERSON] за період 2011-2019р.р.в особистому користуванні останнього перебуває земля, загальною площею 0,64 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.99-101). Згідно додаткових відомостей означеного документа, [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на землю передано 0,4427га (а.с.100). Про те, що таку земельну ділянку позивач отримав додатково до уже наявної у нього землі, у суді підтвердила свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також у такий же спосіб набули земельні ділянки. Згідно із інформацією наданою Новосілецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області № 190 від 20.09.2019 року земельно-шнурові, земельно-кадастрові книги та будь-які інші земельно-кадастрові документи відсутні у зв`язку з тим, що вони не були передані попереднім керівництвом. Усі зміни щодо земельних ділянок громадян фіксуються в погосподарських книгах сільської ради (а.с.128). При цьому, у паспортному документі, який був виданий [PERSON] Деражнянським РВ УМВС України у Хмельницькій області 24 січня 1998 року відмітка про передачу йому у приватну власність земельної ділянки згідно з рішенням Новосілецької сільської ради від 27.12.2000 року також відсутня (а.с.15). Крім того, судом враховується, що означене рішення сесії Новосілецької сільської ради від 27.12.2000 року не містить посилань на Декрет КМУ від 26.12.1992 року №15-92 . З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами той факт, що останній протягом дії Декрету, а саме з 16.01.1993 року по 27.03.2001 року не користувався правом приватизувати земельну ділянку, зокрема передану для ведення особистого підсобного господарства у межах норм, визначених ЗК України N 561-XII, а відтак посилання на рішення сесії Новосілецької сільської ради від 27.12.2000 року як документ, який засвідчує право власності позивача на земельну ділянку є необгрунтованим. Також, з`ясовуючи підставність тверджень позивача щодо незаконної передачі у власність [PERSON] вищевказаної земельної ділянки, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 321 ч. 1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно п.8 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок, обтяжень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюється Державними земельними реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто обласного значення). Частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором який здійснює таку реєстрацію. Як вбачається із наявних в матеріалах справи документів, 06 жовтня 2017 року [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області була подана заява про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною загальною площею 2,0 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Літки Деражнянського району Хмельницької області (а.с.42). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 10 листопада 2017 року в наданні такого дозволу [PERSON] було відмовлено з посиланням на користування вказаною земельною ділянкою третіми особами (а.с.43). 22 листопада 2017 року [PERSON] повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення тієї ж земельної ділянки у власність, проте листом від 20 грудня 2017 року йому було відмовлено у задоволенні заяви із тих же підстав (а.с.44,45). Вказану відмову було оскаржено в судовому порядку законними представниками [PERSON] до Хмельницького окружного адміністративного суду та згідно з рішенням цього суду від 17 січня 2018 року визнано протиправними відмови у формі листів від 10 листопада 2017 № Б-27742/0-14808/6-17 та № Б-30865/0-16628/6-17 від 20 грудня 2017 року, скасовано відмову Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 20 грудня 2017 №Б-30865/0-16628/6-17 щодо розгляду заяви про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницькій області, а також зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницькій області. Вказане рішення вступило в законну силу 20.02.2018 року (а.с.150-152). Наказом Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 15 березня 2018 року №22-1388-СГ [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність (а.с.46). Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 липня 2018 року №22-4622-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 6821587800:05:022:0052) та безоплатно передано йому у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів Новосілецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (а.с.48). Право власності [PERSON] на означену земельну ділянку було зареєстроване державним реєстратором Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області Шевчуком В.Ю. 03 серпня 2018 року (а.с.13). Таким чином, докази у справі вказують на те, що [PERSON] правомірно володіє земельною ділянкою площею 2,0000 га, кадастровий номер 6821587800:05:022:0052, яка була йому надана у відповідності з вимогами закону та на підставі землевпорядної документації. Порушень закону при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки судом встановлено не було. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили, що він є власником спірної земельної ділянки площею 0,20га або ж правомірно такою користується, а тому відсутні підстави для визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області №22-4622-СГ від 27 липня 2018 року та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності №27334516 від 31 липня 2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] при зверненні до суду із даним позовом поніс судові витрати у виді судового збору в загальному розмірі 1536,80грн. Враховуючи, те що судом в цілому відмовлено у позові, який складається із двох вимог немайнового характеру, означену суму судового збору слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed