Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Боржник [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції в м.Києві Кудрявцева Д.В., в якій, з урахуванням уточнень від 21.02.2018 року, просить суд -визнати незаконними дії (бездіяльність) державного виконавця Кудрявцева Д.В. в частині несвоєчасного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про накладення арешту на майно та рахунки боржника учасникам виконавчого провадження неправомірними; -визнати дії державного виконавця в частині здійснення розрахунку аліментів без врахування фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилось стягнення неправомірними та такими, що не відповідають вимогам ст.195 СК України; -зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів з врахуванням фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилось їх стягнення; -визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 12.01.2018 року про арешт майна боржника. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що в провадженні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції в м.Києві знаходиться виконавче провадження №16606410 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.04.2001 року і до досягнення ним повноліття. Вказує на те, при вчиненні виконавчих дій, а саме накладення арешту на його майно та здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам, державним виконавцем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», чим порушено його права. В судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник стягувача залишила вирішення заявлених вимог на розсуд суду. Заслухавши учасників справи, дослідивши її матеріали судом встановлено наступне. Постановою Мінського районного суду м.Києва від 28.04.2001 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 17.04.2001 року в до досягнення дитиною повноліття. 03.05.2001 року на підставі вказаного судового рішення Мінським районним судом м.Києва видано виконавчий лист. 04.05.2001 року стягувачем подано виконавчий лист до органів державної виконавчої служби для його примусового виконання і 02.07.2001 року повернуто їй за її заявою 07.02.2008 року стягувачем повторно пред`явлено на виконання виконавчий лист. 18.02.2008 року відкрито виконавче провадження по виконанню даного виконавчого листа. 12.01.2018 року державним виконавцем Кудрявцевим Д.В. розраховано заборгованість по аліментам, згідно якої за період з квітня 2001 року по грудень 2017 року заборгованість склала - 113 012,67 грн. 15.06.2018 року державним виконавцем Браташовим А.В. здійснено розрахунок боргу станом на 01.06.2018 року і визначено її розмір - 111 197,67 грн. Перевіривши правильність здійсненого розрахунку суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.194 СК України (в редакції, що діяла станом на день здійснення розрахунку державним виконавцем Кудрявцевим Д.В.) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. В порушення вимог вказаної статті заборгованість по аліментам нарахована державним виконавцем з квітня 2001 року. Усуваючи порушення вимог Закону, суд вважає правильним зауважити про те, що розрахунок заборгованості по аліментам [PERSON] має бути здійснений за період з лютого 2005 року, тобто за три роки, що передували повторному пред`явленню виконавчого листа до виконання. Крім того, відповідно до ч.1 та 2 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. При здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам державним виконавцем не враховано те, що в період 4 кварталу 2006 року та 1 кварталу 2011 року боржник [PERSON] працював у фізичної особи-підприємця [PERSON] та отримував заробітну плату, розмір якої відображений у Відомостях з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. В інші періоди з лютого 2005 року і до першого кварталу 2018 року [PERSON] рахується фізичною особою-підприємцем, а тому розмір аліментів, які мали бути присуджені йому до стягнення у кожному місяці має бути визначений, виходячи із середньої заробітної плати працівника у м.Києві. Також, державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам не в повній мірі враховано надані боржником докази щодо перерахування ним коштів на користь стягувача (чеки, квитанції, тощо) в рахунок погашення аліментів. З цих підстав суд вважає неправомірними дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментам і вважає необхідним поновити права боржника, зобов`язавши державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] у виконавчому провадженні №16606410, починаючи з лютого 2005 року з урахуванням фактичного заробітку (доходу) в період 4 кварталу 2006 року та 1 кварталу 2011 року, врахувавши при цьому квитанції, чеки та інші платіжні документи про сплату ним грошових коштів на користь стягувача [PERSON] за період з 2008 року по 2016 рік. Після проведення перерахунку вчинити виконавчі дії, спрямовані на повне виконання постанови судді Мінського районного суду м.Києва від 28.04.2001 року у суворій відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Суд не знаходить підстав для задоволення скарги в іншій частині заявлених вимог, оскільки вважає, що дії та рішення державного виконавця прийняті у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на наступне. В скарзі боржник посилається на те, що державним виконавцем несвоєчасно направлено боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на майно. Згідно матеріалів виконавчого провадження, копію яких надано суду, постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.01.2018 року та постанови про накладення арешту на майно від 12.01.2018 року направлено боржнику в день їх винесення., про що свідчать наявні в матеріалах справи супровідні листи. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Порядок накладення арешту та вилучення майна (коштів) боржника, станом на 12.01.2018 року врегульовано ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», згідно ч.1 якої арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Також, згідно з ч.2 ст.71 цього ж Закону, за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці. На момент прийняття рішення про накладення арешту на майно боржника, державним виконавцем встановлено наявність заборгованості по їх оплаті, розмір якої, навіть з урахуванням зауважень суду, що викладені вище, перевищує тримісячний розмір аліментів, що надавало право державному виконавцю звернути стягнення на майно боржника. При цьому матеріальне становище платника аліментів, його сімейний стан, наявність інвалідності, факт реєстрації місця проживання його малолітніх дітей від іншого шлюбу в квартирі [ADDRESS] не обмежують право державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника для забезпечення реального виконання рішення суду. З цих підстав, доводи скарги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. За вказаних обставин, суд вважає правильним задовольнити заявлені у справі вимоги частково за підстав та у обсязі, що зазначені вище.

Outcome: partial