Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 930,99 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 серпня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н., відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначає, що свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору банк виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 28.01.2020 року становить 44 930,99 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28 916,23 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 0,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 0,00 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в порядку ст. 625 ЦК України у розмірі 6 086,73 грн., заборгованості за пенею у розмірі 7 312,27 грн., заборгованості за комісією у розмірі 0,00 грн., та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 2 115,76 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2020 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 05 травня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Відповідач зазначає, що надана позивачем на підтвердження вимог анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку не містить відомостей про оформлення нею кредитного договору на суму 8 000 грн., оскільки відповідна графа із бажаним кредитним лімітом не заповнена, та не надано доказів того, що вона погодилася на умови кредитування які зазначені у позові. Також надана банком анкета-заява не містить жодних відомостей про видачу кредитної картки, її виду, строку дії та обраних банківських послуг окрім особистого підпису та даних. Відповідач вказує, що звертаючись до АТ КБ «Приватбанк» 26.08.2010 року вона заповнювала вказану анкету-заяву з метою отримання картки для отримання послуг банківського рахунку. Зазначає, що позивачем на підтвердження позовних вимог не надано підписаних нею Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду», також відсутній належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт отримання кредитних коштів. Відповідь на відзив на позов позивачем у визначений термін не надано. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 серпня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 8 000 грн., при цьому положеннями договору передбачено можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору, у зв`язку з чим банк використав своє право зміни умов договору, а саме зміни розміру відсоткової ставки. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Кредитний договір між сторонами укладений 26.08.2010 року шляхом підписання відповідачем анкети-заяви позичальника, додатками до якої є Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умови і правила надання банківських послуг (надалі по тексту - кредитний договір). За нормою ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем 26.08.2010 року, та роздруківку із сайту АТ «ПриватБанк» Умов та Правил надання банківських послуг. В даному випадку долучені до позову Умови та Правила надання банківських послуг суд до уваги прийняти не може, оскільки вони не містять підпису відповідача, як сторони правочину, до того ж Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин з 26.08.2010 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Отже, Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.08.2010 року, тому відсутні підстави вважати, що позивач та відповідач обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати змінної відсоткової ставки та підвищених процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг надані позивачем роздруківки Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. До того ж додані до позову Умови та правила надання банківських послуг не містять пунктів 2.1.1.2.10., 2.1.1.2.12., 2.1.1.3.1, на які йдеться посилання в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог стосовно змін розміру відсоткової ставки та відповідальності за прострочення сплати кредитних коштів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Позивачем заявлена до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 28.01.2020 року у розмірі 44 930,99 грн., що включає: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 28 916,23 грн.; нарахування згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 6 086,73 грн. за відсотками на прострочений кредит; пеню у розмірі 7 312,27 грн.; штрафи у розмірі 500,00 грн. та у розмірі 2 115,76 грн. При вирішенні спору суд також враховує наступні обставини. Заперечуючи проти позову, [PERSON] зазначає про те, що 26.08.2010 року вона заповнювала анкету-заяву банку з метою отримання картки для отримання послуг банківського рахунку, заявлену до стягнення ціну позову не визнає. Суд приймає до уваги той факт, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаній відповідачем, у графі «Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» відсутні відомості про розмір кредитного ліміту наданого [PERSON] . Також матеріали справи не містять доказів про розмір виданих позивачем відповідачу кредитних коштів на виконання умов договору, строку кредитування, відсутня виписка по картковому рахунку на підтвердження отримання відповідачем кредиту. За відсутності вказаних умов договору суд позбавлений можливості перевірити складений позивачем розрахунок заборгованості із застосуванням відомостей про умови кредитування, зазначені у довідці з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». До того ж, у вказаній довідці зазначено про те, що сплата пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка нараховується за базовою процентною ставкою 30 за кожний день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, що нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше; та сплата штрафу за порушення строків платежів по будь якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Отже, виходячи зі змісту позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» окремо пред`явило вимоги до [PERSON] про стягнення пені за прострочення зобов`язання у розмірі 7 312,27 грн., а також штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) та 2 115,76 грн. (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та постановах Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі № 755/11168/15-ц, від 06.09.2018 року у справі № 0417/10430/2012, від 12.09.2018 року у справі № 647/1133/15-ц, від 20.09.2018 року у справі № 712/12031/15-ц, від 26.09.2018 року у справі № 711/8798/2012, від 03.10.2018 року у справі № 366/1358/16-ц, від 10.10.2018 року у справі № 278/2615/15-ц. За викладених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: dismissed