Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

В вересні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Свої вимоги мотивував тим, що йому та відповідачам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд (29/50 часток - позивачу, по 21/100 частці - відповідачкам). Порядок користування земельною ділянкою площею 662,5 кв.м., на якій розташований житловий будинок, що належать сторонам, не визначено, добровільно дійти згоди щодо її використання вони не можуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою з визначенням її меж, яка розташована в [ADDRESS], загальною площею 662,5 кв.м., у відповідності до 29/50 часток позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги. Просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-009 від 17.02.2015 р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги визнали в повному обсязі. Судом встановлено наступне. Відповідно до Договору дарування від 26.06.2014 р., посвідченого ПН ММНО Власовою С.Я., [PERSON] на праві власності належить 29/50 часток житлового будинку № 120 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.02.2005 р. [PERSON] та [PERSON] належить право власності на 21/50 часток домобудівлі [ADDRESS]. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Міської Ради депутатів трудящих від 08.02.1955 р. було затверджено передачу землекористувачам за адресою [ADDRESS], земельної ділянки площею 663 кв.м. Враховуючи положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, із виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда; на земельну ділянку, що перевищує ці розміри (зокрема ту, яка необхідна для їх обслуговування), право власності виникає на загальних підставах та у порядку, визначених чинним законодавством. За правилами ст.ст. 88, 120 ЗК України землекористувач має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. У володіння і користування виділяється земельна ділянка, яка відповідає належній частці землекористувача у житловому будинку на час виникнення спільної часткової власності. При цьому акти цивільного законодавства не ставлять реалізацію права на виділення земельної ділянки в залежність від наявності реального поділу між співвласниками житлового будинку. Разом з тим добровільно дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, що розташована за вищезазначеною адресою, сторони не можуть. По даній справі судом було призначено та проведено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної площі спірної земельної ділянки станом на теперішній час, а також можливих варіантів розподілу земельної ділянки. Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-009, виконаною експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області 17.02.2015 р., визначено Варіант користування спірною земельною ділянкою за порядком користування, що склався на теперішній час. Враховуючи щільність забудови земельної ділянки, протягом тривалого часу склавшийся порядок користування, внутрішнє розподілення земельної ділянки існуючою огорожею, та приймаючи до уваги побажання співвласників, експертом було визначено лише один варіант розподілу земельної ділянки. Також експертом було визначено, що фактична площа спірної земельної ділянки по вищезазначеній адресі складає 648, 65 кв.м. Судом сторонам, відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України, були роз'яснені положення ст.174 ЦПК України. Проти постановлення рішення про задоволення заявлених позивачем вимог відповідачі не заперечував. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити, оскільки, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.ч.3,4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову, ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, без дослідження доказів по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки позов не суперечить закону не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved