Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Альфа-Банк» за договором кредиту № 800003902 від 23.05.2008 року в сумі 1175913,13 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 800003902-И від 23.05.2008 року, а саме: нерухоме майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , в особі законного представника [PERSON] , [INFO] , на підставі договору дарування, посвідченого 08.12.2017 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Недоступ Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 10-471, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 23.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 800003902, відповідно до умов якого банк на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надав позичальнику кредит в сумі 670572,00 грн., а останній зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним у сумі, строки та умовах, що передбачені вказаним договором. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за вищевказаним договором, 23.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 800003902-И, згідно умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, саме майнові права на об`єкт інвестування, будівництво якого не завершене та який стане власністю у майбутньому, що знаходиться в житловому будинку та який будується за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: 19 поверх, одна кімната, загальна проектна площа 57,8 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 05.08.2009 року іпотекодавець [PERSON] стала власником предмета іпотеки, зокрема квартири [ADDRESS] , яку без згоди іпотекодержателя відчужила [PERSON] , а у подальшому її власником стала [PERSON] Станом на 12.04.2017 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором становить 1175913,13 грн., з яких: 667068,98 грн. - заборгованість за кредитом; 508844,15 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Позивачем у відповідності до умов іпотечного договору іпотекодавцю та боржнику були надіслані іпотечні повідомлення по кредитному договору, однак вони у встановлені строки виконані не були. Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 01.08.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 15.02.2018 року розгляд справи вирішено продовжити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 07.06.2018 року справа прийнята до провадження суддею Савицьким О.А., розгляд якої вирішено продовжити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні судом задоволені клопотання сторони позивача, а саме залучено до участі у справі [PERSON] в особі законного представника [PERSON] як співвідповідача, а також залучено АТ «Альфа-Банк» як правонаступника позивача ПАТ «Альфа-Банк». Ухвалою від 23.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явився, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили та відзиву не подали. Третя особа в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з`явились, відзиву не подали, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 23.05.2008 року між ЗAT «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 800003902. Відповідно до п.2.1 кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в сумі 670572,00 грн. Згідно з п.2.2 кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлена у розмірі 17,25 % річних. Дата остаточного повернення кредиту - 23.05.2028 року. Судом встановлено, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальникові кредит. Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником у порядку передбаченому Додатком № 1. 23.05.2008 року з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за вищевказаним договором, між нею та ЗАТ «Альфа-Банк» був укладений іпотечний договір № 800003902-И, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою C.B. та зареєстрований в реєстрі за № 12983, згідно умов якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, саме майнові права на об`єкт інвестування, будівництво якого не завершене та який стане власністю у майбутньому, що знаходиться в житловому будинку та який будується за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: 19 поверх, одна кімната, загальна проектна площа 57,8 кв.м. Майнові права на об`єкт інвестування належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № 674Б/1-4В19 від 15.05.2008 року та договору про резервування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій № 337/1-4В19 від 15.05.2008 року. Відповідно до положень ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно зі ст. 1 вказаного Закону майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, об`єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них. Обтяження об`єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Відповідно до п.3.4 договору іпотеки, після будівництва об`єкта інвестування, оформлення та реєстрації права власності на нього у встановленому законодавством порядку, він залишається предметом іпотеки відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 05.08.2009 року іпотекодавець - [PERSON] стала власником предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1131С/КІ від 05.08.2009 року. Разом з тим, іпотекодавець [PERSON] без згоди іпотекодержателя відчужила предмет іпотеки [PERSON] на підставі договору дарування квартири, посвідченого 21.08.2012 року приватним нотаріусом КМНО Вагіною Ж.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 973. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 133726275 від 09.08.2018 року, власником квартири [ADDRESS] стала [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 08.12.2017 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Недоступ Л.Л. та зареєстрованим в реєстрі за № 10-471. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п.6.1 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків, зокрема у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору, а також у інших випадках, передбачених законодавством України. Судом встановлено, що іпотекодавцю та боржнику позивачем були надіслані іпотечні повідомлення по кредитному договору, в яких було зазначено про порушення позичальником зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів за умовами кредитного договору, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Однак, вказані іпотечні повідомлення виконані не були. З матеріалів справи вбачається, що станом на 12.04.2017 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором становить 1175913,13 грн., з яких: 667068,98 грн. - заборгованість за кредитом; 508844,15 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. У відповідності до п.6.1 договору іпотеки даний факт є іпотечним випадком. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, ч.1 ст. 611 ЦК України. Частиною 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Статтею 7 (ч.ч.1, 2) Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); - спосіб реалізації предмета іпотеки; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги правові позиції висловлені ВП ВС в постанові від 21.03.2018 року (справа № 245/3619/15-ц, провадження №14-11цс18), суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, при цьому судом не встановлено, що на зазначений предмет іпотеки поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 17638,70 грн., а саме по 8819,35 грн. з кожного.

Outcome: approved