Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

В березні 2021 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання безвісно відсутнім, мотивуючи тим, що в ніч з 12.03.2020 року на 13.03.2020 року зник батько її дітей [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З того часу будь-який зв`язок з ним втрачено. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Вона та [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Вона одна утримує і виховує двох неповнолітніх синів та неповнолітню доньку і має право на отримання соціальної допомоги чи призначення пенсії при умові визнання чоловіка померлим або безвісно відсутнім. З [INFO] вона втратила будь-який зв`язок з ним та наразі існує кримінальне провадження стосовно зникнення [PERSON] . Тому, просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , безвісно відсутнім ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 29 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання безвісно відсутнім. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та справу призначено до розгляду в судове зсідання на 12 травня 2021 року ( а. с. 24 ). Розгляд справи двічі відкладався, останнього разу розгляд справи було відкладено на 08 липня 2021 року ( а. с. 30, 57 ). 12 травня 2021 року судом зроблено запити до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківська міська лікарня № 2, Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківська міська лікарня № 1, Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 ( а. с. 32-35 ). 10 червня 2021 року судом зроблено запити до Державної прикордонної служби України та Білоцерківського відділу поліції ГУНП у Київській області ( а. с. 58, 59 ). В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву, надала пояснення аналогічні викладені в ній, просила суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім. Заінтересована особа Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради в судове засідання свого представника не направила, 14.05.2021 року за вх. № 22074 судом отримано клопотання, в якому Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради просили суд проводити розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення заявника [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] безвісно відсутнім, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що місце проживання заявника [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 9223-1776254-2018. З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 12020110030001104 від 13.03.2020 року вбачається, що до чергової частини Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] , [INFO] зник безвісті [INFO] . Останній раз виходив на зв`язок 12.03.2020 року близько 23:00 годин, та повідомив, що знаходиться в дорозі додому, що за адресою: [ADDRESS] , зупинився через зламане дерево, яке перешкоджало йому дорогу, після чого на зв`язок не виходив. [PERSON] був на авто «Рендж Ровер Велар» білого кольору, д.н.з. [NUMBER] . Працює директором приватного підприємства ( а. с. 5 ). Встановлено, що заявник та [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про народження ( а. с. 9-11 ). З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 9223-1788528-2018 вбачається, що місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 8 ). Листом від 19.05.2021 року за вих. № 420 Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 повідомили, що остання не володіє інформацією щодо місця проживання ( перебування ) [PERSON] , [INFO] . Окрім того, повідомляють, що будинок [ADDRESS] , у якому було зареєстровано останнє відоме місце проживання [PERSON] , не обслуговується КП БМР ЖЕК № 1. Відповіддю від 24.05.2021 року за вих. № 175 Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради ЖЕК № 6 повідомило, що з 01.04.2016 року поквартирна картотека, в якій містяться відомості про реєстрацію місця проживання осіб була передана Управлінню адміністративних послуг Білоцерківської міської ради. Надати інформацію про реєстрацію громадянина [PERSON] , [INFO] , останнє місце реєстрації: [ADDRESS] КП БМР ЖЕК № 6 не має можливості, оскільки не володіє інформацією щодо реєстраційного обліку гр. [PERSON] . Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради листом від 17.05.2021 року за вих. № 15.1-11/1782 повідомило, що згідно з даними Реєстру Білоцерківської міської територіальної громади, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Надають Довідку про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] . 20 травня 2021 року за вх. № 23267 судом отримано лист КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» від 18.05.2021 року за вих. № 472, в якому повідомляють, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] в період з 01.03.2020 року по теперішній час за медичною допомогою КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» не звертався та на стаціонарному лікуванні не знаходився. На виконання запиту суду, КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2» 21.05.2021 року за вих. № 03-05/951 надала інформацію в тому, що гр. [PERSON] , [INFO] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] в період з 01.03.2020 року по 20.05.2021 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував. У частині третій статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Частиною 1 статті 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до імперативних положень ч. 5 та ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Судом з`ясовано, що заявнику необхідно визнання [PERSON] безвісно відсутнім для отримання соціальної допомоги дітям, позбавленим батьківського піклування. Таким чином, враховуючи відсутність відомостей протягом року за місцем останнього відомого місця проживання [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються, проте вважає за необхідне визнати [PERSON] безвісно відсутнім саме з 13 березня 2020 року, оскільки розшукову справу відносно [PERSON] було заведено 13.03.2020 року, останні відомості відносно зниклої особи. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved