Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилалася на те, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 19 серпня 2005 року. Відповідачі є членами сім`ї колишнього власника [PERSON] . На неодноразові звернення позивача відмовляються добровільно виселитися та знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 317, 319, 385 ЦК України позивач просила: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS] та виселити їх з вказаного жилого приміщення. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, правом на подання письмового відзиву на позов не скористалися. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України судом розглянуто справу в заочному порядку. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19 серпня 2005 року між [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] , та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с. 6). З Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої станом на 17 жовтня 2019 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право\~володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначений правовий висновок\~відповідає постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14. З врахуванням вищезазначеного, після укладення 19 серпня 2005 року договору купівлі продажу житлового будинку, відповідачі як члени сім`ї колишнього власника є такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням та підлягають виселенню.

Outcome: approved