Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

В березні 2015 року позивач Вища кваліфікаційна комісія суддів України, в особі голови С.Ю. Козьякова, звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання ордеру недійсним та виселення без надання іншого жилого приміщення з квартири [ADDRESS]. При цьому позивач посилався на те, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України є постійно діючим органом у системі судоустрою України, утворена 16 вересня 2010 року. Відповідачку [PERSON] на підставі наказу Голови Комісії №187-к/тр від 14.07.2014 року зараховано до штату Комісії на посаду члена Комісії з 14.07.2014 року. 17 вересня 2014 року голова Комісії Самсін І. Л. звернувся до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації щодо затвердження спільного рішення житлово - побутової комісії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про надання упорядкованої службової двокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] та членам її сім'ї. Розпорядженням № 495 від 01 жовтня 2014 року Печерської районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON] та членам її сім'ї у складі: дочки [PERSON], онуки [PERSON] видано ордер на службову квартиру [ADDRESS] жилою площею 40,25 м2 у будинку [ADDRESS]. [PERSON] з членами сім'ї заселилися і проживають в спірному житловому приміщенні. 08 квітня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», що набрав чинності 11 квітня 2014 року. Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону з дня набрання ним чинності повноваження членів Вищої ради юстиції, крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою, та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припиняються. Таким чином, повноваження членів Комісії, утвореної 16 вересня 2010 року, припинені з дня набрання чинності Закону, а саме з 11 квітня 2014 року. Вчинення Комісією після цієї дати дій, зокрема надання службового жилого приміщення, є нелегітимним. В той же час, відповідачка добровільно звільнити раніше отриману службову квартиру відмовляється. У зв'язку із чим позивач просить Визнати ордер на службове жиле приміщення від 01 жовтня 2014 року №012878, виданий Печерською районною в місті Києві державною адміністрацію на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], недійсним та виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник вищої кваліфікаційної комісії суддів України позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах дочки, відповідачки [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні, надавши свої письмові заперечення та пояснивши суду, що вона на день набрання чинності Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» не була членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів, а була зарахована до штату тільки 14.07.2015 року. Отже, дія вказаного Закону на неї не розповсюджується. З 14 квітня 2014 р. Вищою кваліфікаційною комісією суддів України було видано цілу низку документів, у тому числі розпорядчого характеру, але позивач не оспорює ці документи, вважає їх легітимними, в тому числі рішення житлово-побутової комісії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України №316 щодо надання їй та її сім'ї квартири оскаржене не було. Крім того, вона є пенсіонером по старості, іншого житла для проживання не має, оскільки належна їй квартира в місті Донецьку розташована в районі аеропорту де протягом майже року тривають обстріли, внаслідок яких на сьогодні проживання в цій квартирі стало не можливим, в той же час в спірній квартирі зареєстрована та проживає її неповнолітня онука [PERSON] та з врахуванням інтересів дитини вона не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення. Виходячи із своїх заперечень, просила у позові відмовити повністю. Представник Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, надав свої письмові заперечення, пояснивши, що підстав для визнання ордеру недійсним не має та Печерська районна в місті Києві адміністрація при наданні ордеру відповідачам діяла в межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні виступила проти задоволення позову, виходячи та з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, зареєстрованої в спірному приміщенні, просила відмовити у позові. В судове засідання прокурор не з'явився, письмових висновків з приводу позовних вимог суду не надав. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, положеннями ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 08 квітня 2014 року позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Зазначену квартиру розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 134 від 18 березня 2014 року було включено до числа службових Комісії. Вища кваліфікаційна комісія суддів України є постійно діючим органом у системі судоустрою України, утворена 16 вересня 2010 року. Відповідно до статті 118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, передбачений нормами Житлового кодексу України та Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37. П.56 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення (затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, зі змінами і доповненнями) передбачено, що працівникам секретаріату Комісії та її членам на час виконання ними службових обов'язків може бути надано службові жилі приміщення. Відповідно до положень зазначених нормативно-правових актів наказом Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 04 квітня 2014 року № 19 затверджено Положення про порядок надання на час виконання службових обов'язків службового житла членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та працівникам секретаріату. Вказане Положення визначає механізм та особливості надання на час виконання службових обов'язків членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та працівникам секретаріату службового житла (пункт 1 Положення). Відповідач [PERSON] на підставі рішення XI чергового з'їзду суддів України від 22 лютого 2013 року «Про визначення черговості включення суддів до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на випадок вибуття одного або кількох членів зі складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» зарахована до штату Комісії з 14 липня 2014 року на посаду члена Комісії, наказом від 14 липня 2014 року № 187-к/тр. 17 вересня 2014 року Голова Комісії Самсін I.JI. звернувся з проханням до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про затвердження спільного рішення житлово-побутової комісії ВККСУ та Комісії щодо надання благоустроєної службової двокімнатної квартири №316 для [PERSON] та її сім'ї. Розпорядженням № 495 від 01 жовтня 2014 року Печерської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] та членам її сім'ї у складі: дочки [PERSON], онуки [PERSON] видано ордер на службову квартиру [ADDRESS] жилою площею 40,25 кв.м у будинку [ADDRESS]. [PERSON] разом з членами сім'ї заселилися і наразі проживають в спірному житловому приміщенні. Відповідно до норм Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37, та відповідно до Правил обліку членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та працівників секретаріату, яким може надаватися службове житло на час виконання ними службових обов'язків, затвердженого наказом Голови Комісії від 04.04.2014 № 19, [PERSON] подана заява, в якій надано зобов'язання звільнити службове житло у разі припинення виконання обов'язків членом Комісії [PERSON] Таким чином, відповідачі зобов'язались звільнити займану службову квартиру №316. 08 квітня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», що набрав чинності 11 квітня 2014 року. Пунктом 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення даного Закону передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом повноваження членів Вищої ради юстиції, крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою, та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припиняються. Вища рада юстиції та Вища кваліфікаційна комісія суддів України формуються відповідно до закону з урахуванням вимог, встановлених пунктом 4 цього розділу, у частині призначення членів Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з'їздом суддів України. Крім того, Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» частину першу статті 93-1 (припинення повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено пунктом 8 такого змісту: «8) якщо законом передбачене таке припинення». Таким чином, законодавець чітко визначив однією із підстав припинення повноважень члена Комісії, як припинення на підставі закону. Враховуючи викладене, повноваження членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України утвореної 16 вересня 2010 року були припинені на підставі пункту 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» та пункту 8 частини першої статті 93-1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції яка діяла до 28.03.2015). Про припинення повноважень членів Комісії та неможливість виконувати свої службові обов'язки свідчать зазначені у позові та додані до матеріалів справи листи Адміністрації Президента України від 28 квітня 2014 року № 02-01/1018 та від 20 жовтня 2014 року № 02-01/3032 про повернення матеріалів щодо переведення суддів, лист Голови Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 01-6/1 про повернення матеріалів стосовно обрання суддів та постанова Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2014 року у справі № 800/467/14, якою, зокрема, встановлено, що Комісія провівши засідання (24 вересня 2014 року) у старому складі з членів, повноваження яких було припинено Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» діяла не на підставі, поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить Конституції та законам України. Відповідно до статті 59 Житлового кодексу Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках, зокрема, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. За правилами ч. 1 ст. 117 Житлового кодексу України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Отже, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів втратила свої повноваження в зв'язку з прийняттям та набранням законної сили Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», у Голови комісії, житлово-побутової комісії ВККСУ не було правових підстав звертатись до Печерської районної у м.Києві державної адміністрації з приводу надання ордеру на службове приміщення [PERSON] та членам її сім'ї, Таким чином, з огляду на зазначене, відповідач [PERSON] розуміючи, що повноваження, членів Комісії припинено, що вона як член Комісії не зможе здійснювати службові обов'язки, що є єдиною підставою для отримання службового житла, діючи свідомо, всупереч законам України, неправомірно звернулася до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про надання їй та членам її сім'ї службового житла та в результаті чого отримала його. Виходячи з викладеного, суд вважає правомірними позовні вимоги позивача щодо визнання ордеру недійсним та виселення відповідача [PERSON] разом з членами її сім'ї Стосовно відповідача [PERSON] і забезпечення її прав та інтересів необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою статті 160 цього кодексу визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, забезпеченням належних умов проживання відповідача [PERSON] не може бути покладено на позивача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved