Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з метою отримання кредитних послуг, 23 серпня 2011 року відповідачем було підписано заяву без номеру, відповідно до якої останньому надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який було збільшено до 11000,00 грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконує належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 16 червня 2021 року відповідач допустив прострочену заборгованість в сумі 14226,83 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 11549,12 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 2677,71 грн. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, позивач просить стягнути з відповідача на їх користь в примусовому порядку, наявну кредитну заборгованість та понесені по справі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, до позовної заяви долучив клопотання в якому вказав про розгляду справи за його відсутності, наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав. 23 серпня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який було збільшено до 11000,00 грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. Станом на 16 червня 2021 року загальна сума заборгованості [PERSON] складає 14226,83 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 11549,12 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 2677,71 грн. Згідно вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України слідує, що: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договори є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд погоджується з доводами позивача стосовно суми заборгованості та розрахунком, який був наданий до позовної заяви. Відповідачем, в свою чергу, заперечень або інших доводів та доказів стосовно суми боргу суду не надано, у зв`язку з чим, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході судового засідання і підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved