Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03.02.2016 станом на 20.09.2020 у розмірі 16\~035, 81 грн. та судові витрати у розмірі 2 102, 00 грн. судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 03.02.2016. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському\~сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», та Витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви. Позивач зазначає, що відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети заяви, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Як вказує позивач заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 4 000, 00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Як зазначає позивач, Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20.09.2020 має заборгованість 16\~035, 81 грн. яка складається з наступного: 10\~826, 57 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 10\~826, 57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 678, 00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 4\~531, 24 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0, 00 грн. нарахованої пені; 0, 00 грн. нарахованої комісії. 11.01.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та, враховуючи малозначність даного спору, постановлено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу у його відсутності та у порядку спрощеного провадження. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8\~ст.178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення по справі.\~ У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.\~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. 03 лютого 2016 року [PERSON] підписала Анкету-заяву (далі - Анкета-заява) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до Анкети-заяви, [PERSON] погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Як убачається із Анкети-заяви [PERSON] ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, взірець договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. [PERSON] зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. У подальшому 29 січня 2018 року, відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому містяться: основні умови кредитування; інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту; додаткова інформація тощо. У результаті підписаної Анкети-заяви та паспорта споживчого кредиту, відповідач отримала у користування картковий рахунок із встановленим початковим кредитним лімітом в розмірі 0,00\~грн., який у подальшому, як випливає з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, був збільшений до 4\~000,00грн. Зі змісту позову та наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості слідує, що в результаті неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов укладеного договору станом на 20.09.2020 остання має заборгованість в розмірі 16\~035, 81 грн. яка складається з наступного: 10\~826, 57 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 10\~826,\~57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0, 00грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 678, 00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 4\~531, 24 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 0, 00 грн. нарахованої пені; 0, 00 грн. нарахованої комісії. Вирішуючи даний спір про стягнення з [PERSON] 10\~826, 57 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 678, 00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним Частиною 2 статті 1054\~ЦК\~України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст.1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 1056-1\~ЦК\~України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з ч.1 ст.\~633\~ЦК\~України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього\~Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи прийняті та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій\~статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. У законі, як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК\~України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При дослідженні наданих в обґрунтування позову письмових доказів, судом встановлено, що Анкета-заява, підписана позичальником 03.02.2016, не містить жодних умов кредитування в ПриватБанку, натомість містить тільки анкетні відомості позичальника. Водночас суд констатує, що ця заява не містить переліку послуг, які [PERSON] бажала отримати від банку. Із анкети-заяви неможливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було спрямоване волевиявлення [PERSON] . Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на: прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки, порядок нарахування відсотків, домовленості сторін про розмір відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, порядку нарахування неустойки. У наданому до позовної заяви Паспорті споживчого кредиту від 29.01.2018 містяться тарифи щодо двох типів кредитних продуктів - «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», що містить різні відсоткові ставки для таких карт. У той же час позивачем не доведено, яку саме картку отримала відповідач [PERSON] із даного переліку, який стосується видів карт «Універсальна». При цьому підписана [PERSON] . Анкета-заява не містить умов про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою договору про надання банківських послуг. Окрім того, як випливає із застереження, викладеного у Паспорті споживчого кредиту, інформація про загальну вартість кредиту є орієнтовною, а також те, що використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту інформація щодо умов кредитування надана 29.01.2018 та зберігає чинність і є актуальною до 13.02.2018. Тобто 15 днів - а саме у межах зазначеного в ньому пільгового періоду, де процентна ставка відповідно складає 0,01% річних. Таким чином, Паспорт споживчого кредиту не може розцінюватись судом як погоджені сторонами умови договору про надання банківських послуг. Відтак інформація щодо істотних умов кредитування, викладена в паспорті споживчого кредиту, не може братись судом за основу при розрахунку наявної заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем АТ КБ «ПриватБанк». Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), просив стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Позивач обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.02.2016, послався на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт». Витягом з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, базова процентна ставка в місяць, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомилася і погодилася саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальності у вигляді пені за неналежне виконання зобов`язання. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.02.2016) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.10.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату конкретного розміру відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності за невиконання чи неналежне виконання відповідачем зобов`язань, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи наведене, суд вважає, що Паспорт споживчого кредиту, Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати, як частину договору, укладеного між сторонами 03.02.2016 шляхом підписання Анкети - заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність боржника у вигляді пені за неналежне виконання зобов`язання. Перевіряючи правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту судом встановлено, що починаючи з 01.08.2018 з відповідача почали списуватись суми коштів у формі відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 %. Списання вказаних сум мало місце до 01.06.2019 включно. Дані суми, як випливає з виписки та розрахунку заборгованості наявних у матеріалах справи, позивачем включено у суму, яку він просить стягнути з відповідача та відносить до тіла кредиту в розмірі 10\~826, 57 грн. При цьому, пред`являючи цей позов, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за прострочені відсотки у розмірі 678, 00 грн. Окрім того до тіла кредиту віднесено також пеню у розмірі 652, 50 грн. нараховану 01.07.2019. Відтак, враховуючи висновок суду щодо неузгодження з відповідачем ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та відповідальність боржника у вигляді пені за неналежне виконання чи невиконання зобов`язання, суд приходить до переконання, що нараховані позивачем суми боргу у формі списаних відсотків за використання кредитного ліміту та включені до заборгованості за тілом кредиту, та пеня за прострочку кредитом, не підлягають стягненню, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі наведеного суд вбачає за доцільне перерахувати заборгованість за тілом кредиту, виключивши з неї стягнення заборгованості за відсотками за використання кредитного ліміту та пені. Отже розмір заборгованості за тілом кредиту складає 5\~902, 20 грн. (10\~826, 57- 4\~924, 37= 5\~902,\~20 грн.). Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК\~України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК\~України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону\~№1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Окрім того, суд констатує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.02.2016 у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в межах кредитного ліміту у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК\~України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до переконання, що прохальні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача [PERSON] фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 5\~902, 20 грн. Що ж стосується вимоги позивача про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~625\~ЦК\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем самостійно нарахована заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.\~625\~ЦК\~України\~із застосуванням\~відсоткової\~ставки\~ 84\~% у розмірі 4\~531, 24\~грн., який виник за період з 01.09.2019 по 01.03.2020 включно (згідно з наданим розрахунком заборгованості). Враховуючи вищезазначений висновок суду щодо неузгодження з відповідачем умов щодо відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язання, суд при розрахунку заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, не може керуватись відсотковою ставкою в розмірі визначеному позивачем 84 %, а вважає за необхідне взяти за основу процентну ставку, визначену законом - у розмірі три проценти\~річних від простроченої суми заборгованості. Відтак,\~враховуючи суму\~заборгованості за\~кредитом , яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, у розмірі 5\~902, 20 грн., сума трьох процентів річних за період користування вказаними коштами в межах пред`явленого у розрахунку заборгованості періоду (з 01.09.2019 по 01.03.2020 включно) становить 270, 29 грн. (5\~902, 20 х3%/365х182). Відповідно до ст.141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 809,\~06\~грн., виходячи із задоволення заявленої в позові суми на 38, 49 % (тобто 2102*38, 49 % = 809,\~06\~грн.).

Outcome: partial