Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

В березні 2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Краснокутської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. В уточненому позові [PERSON] вказав , що [INFO] померла його тітка [PERSON] , яка на праві приватної власності мала земельні ділянки площею 4,8489 га ріллі та 0,2079 га сіножаті , що знаходяться за межами населених пунктів на території Краснокутської селищної ради . Тітка на час смерті проживала з матір`ю позивача [PERSON] ,яка фактично прийняла спадщину . Мати померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаних земельних ділянок , яка належать [PERSON] ,відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач звернувся до Краснокутської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини , де заведена спадкова справа та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після матері , але земельну ділянку , що належить тітці , позивач не успадкував , оскільки постановою нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину ,так як відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та не підтверджено факт родинних відносин позивача з [PERSON] . Прохав визнати право власності на земельні ділянки в порядку спадкування . У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просить задовольнити . Представник відповідача у судове засідання не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував, прохав ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , на праві приватної власності мала земельну ділянку площею 5,0568 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області, колишнього КСП « Маяк» , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії XP №059442 від 06.07.1998 р. , з них земельна ділянка площею 4,8489 га ріллі та земельна ділянка площею 0,2079 га сіножаті. Відповідно до акту місця проживання від 27.05.2020 року, складеному депутатом Мурафської сільської ради Буцькою О.Й. та 2 свідків : сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] до дня смерті проживала у [PERSON] без реєстрації по [ADDRESS] , мали спільне майно та вели спільне господарство. Довідкою Мурафської сільської ради від 03.03.2020 р. підтверджується , що [PERSON] була зареєстрована на день смерті сама по [ADDRESS] . Заповіт по Мурафській сільській раді не посвідчувався. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.04.2007 р. , [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з вище вказаних земельних ділянок . У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтею 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичяґ спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно , причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення . [PERSON] є спадкоємцем по закону п`ятої черги. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджують матеріали справи та показання свідків [PERSON] та [PERSON] . За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини , тому вона є такою , що спадщину прийняла, відповідно до ст.1268 ЦК України, однак юридично не оформила. [PERSON] померла [INFO] в с.Мурафа , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з спірної земельної ділянки та земельної ділянки площею 4,3277 га, що знаходиться на території Мурафської сільської ради. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця … Позивач ,як спадкоємець першої черги , звернувся до Краснокутської ДНК та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] та успадкував земельну ділянку площею 4,3277 га . Однак , постановою нотаріуса Краснокутської ДНК від 25.03.2020 р., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та не підтверджено факт родинних відносин між позивачем та його тіткою. За загальними правилами ЦК України прийняття частини спадщини , свідчить про те, що спадкоємець прийняв її в цілому , тому оскільки мати позивача фактично прийняла спадщину після [PERSON] , проживаючи зі спадкодавцем в одному будинку на час смерті , а позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом , він має право успадкувати спірну земельну ділянку. Оголошенням в газеті « Промінь» від 26.03.2020 р. підтверджується , що Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я [PERSON] , втрачений . Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин... Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах , із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем по закону після померлої матері [PERSON] , до складу спадкового майна входить спірна земельна ділянка ,що знаходиться на території Краснокутської селищної ради та належить [PERSON] , яку фактично успадкувала [PERSON] , однак юридично не оформила. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дану земельну ділянку в судовому порядку, у позивача немає. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як суду надано достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших. На підставі викладеного та

Outcome: approved