Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та трьох відсотків річних від простроченої суми за кредитним договором №DN81AR02000218 від 27.12.2007 у розмірі 197 821, 59 гривня. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.12.2007 відповідач та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали кредитний договір №DN81AR02000218 від 27.12.2007. Згідно договору Банк надав відповідачу кредит у розмірі 230 411 гривень терміном до 26.12.2014. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за договором не виконав. 26.10.2014 банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.05.2015 з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором. Винесення рішення судом не свідчить про припинення договірних відносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена заборгованість становить 120 183, 53 гривні. Строк за який потрібно стягнути заборгованість, а саме інфляційні нарахування з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми починається після дати настання терміну повернення кредиту до 02.07.2021. Відповідач за період з 27.10.2014 по 02.07.2021 має заборгованість у розмірі 197 821, 59 гривня, яка складається з наступного: -173 728, 91 гривень - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; -24 092, 68 гривні - три відсотки річних від простроченої суми. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованості та судовий збір. Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Оскільки відповідач з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач [PERSON] уклали договір №DN81AR02000218 від 27.12.2007, відповідно до якого останній отримав кредит розмірі 230 411 гривень терміном до 26.12.2014. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.01.2015 позов ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DN81AR02000218 від 27.12.2007 у розмірі 336 268, 44 гривень та судовий збір у розмірі 3 362, 28 гривні. Як вбачається з позову прострочена сума заборгованості складає - 120 183, 53 гривні. Згідно розрахунку за період з 27.10.2014 до 02.07.2021 має заборгованість у розмірі 197 821, 59 гривня, яка складається з наступного: -173 728, 91 гривень - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; -24 092, 68 гривні - три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такі правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 05.11.2011 року від 04.11.2011 року, від 30.03.2016 року, від 06.07.2016 року № 6-1946 цс 15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань; грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Враховуючи вищезазначене, а також те, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.01.2015 з відповідача було стягнуто суму боргу за кредитним договором №DN81AR02000218 від 27.12.2007, те, що відповідачем доказів погашення заборгованості суду не надано, відтак суд вважає правомірним нарахування позивачем сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Враховуючи все вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved