Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Бритівська сільська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання укласти договір про відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки та стягнення плати за фактичне використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності. Збільшивши свої позовні вимоги Бритівська сільська рада просить суд: - зобов'язати [PERSON] укласти з Бритівською сільською радою договір про відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки загальною площею 0,25 га, яка розташована на території Бритівської сільської ради, в межах населеного пункту, в [ADDRESS] для обслуговування будівлі мийки та пилорами за користування землею з 2013 року по 2015 рік включно; - стягнути з [PERSON] на користь Бритівської сільської ради плату за фактичне використання земельної ділянки комунальної власності загальною площею 0,25 га, яка розташована на території Бритівської сільської ради, в межах населеного пункту, в [ADDRESS] на якій розташована належна йому на праві приватної власності будівля мийки та пилорами, за період користування землею з 2013 року по 2015 рік в сумі 21 082,82 гривень; - стягнути з [PERSON] на користь Бритівської сільської ради всі понесені позивачем судові витрати. Заявлені позовні вимоги Бритівська сільська рада обґрунтувала наступним. Рішенням Бритівської сільської ради від 22.08.2012 року № 381 - VІ [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, яка розташована на території Бритівської сільської ради, в межах населеного пункту, в [ADDRESS] та [ADDRESS] на умовах довгострокової оренди строком на 49 років, для обслуговування мийки та пилорами, які належать [PERSON] на праві приватної власності. Згодом, 02.10.2012 року між Бритівською сільською радою та [PERSON] було укладено Угоду про добровільне внесення плати за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету Бритівської сільської ради до укладення договору довгострокової оренди. Підставою для укладення такої угоди було рішення Бритівської сільської ради від 23.03.2011 року та те, що земельна ділянка, яка займана нерухомим майном [PERSON], перебуває у комунальній власності і є одним з основних джерел фінансових надходжень до місцевого бюджету села Бритівка. Тому, з метою недопущення бюджетних втрат, сторони добровільно уклали вказану Угоду, відповідно до п.1.1 якої, [PERSON] добровільно зобов'язався вносити плату за користування вищезазначеною земельною ділянкою в сумі 3244,50 грн. за 2012 рік. Плата за землю встановлювалася в найменшому розмірі за ставкою 3% від нормативно-грошової оцінки землі, що значно менше від ставки у 12%. Також, згідно п.3.4 Угоди [PERSON] зобов'язався протягом шести місяців з дня підписання угоди завершити розробку та погодження землевпорядної документації та укласти договір оренди земельної ділянки. Проте свого зобов'язання [PERSON] до цього часу не виконав. Плату за землю у встановленому розмірі за 2013, 2014 та 2015 роки не вносить та відмовляється від укладання договору. Бритівська сільська рада неодноразово надсилала листи [PERSON] з вимогою як найскоріше завершити відведення даної земельної ділянки та укласти договір оренди, і листи з вимогою внести плату за користування землею, але відповідних дій [PERSON] досі не вчинено. Борг за фактичне користування землею з 2013 року по 2015 рік складає 21 082,82 грн., що завдає збитки місцевому бюджету села, адже плата за землю є основним джерелом поповнення сільського бюджету. Рішенням Бритівської сільської ради від 16.07.2014 року № 638-VI було затверджене Положення про відшкодування втрат, від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки на території Бритівської сільської ради, яке є регуляторним актом тобто нормативно-правовим актом. Дане Положення визначає організаційно-правові засади і порядок справляння плати за використання земельних ділянок землекористувачами, які з моменту прийняття рішення сільської ради про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду і до часу видачі документа на право користування фактично використовують земельні ділянки для підприємницької або іншої діяльності без правовстановлюючих документів та/або для виконання раніше прийнятих рішень сільської ради про укладання договорів оренди з землекористувачами, які не виконані на момент прийняття даного Положення. В наслідок цього всі суб'єкти власники нерухомого майна розташованого в межах населених пунктів Бритівської сільської ради у яких ще не затверджено проекти відведення виділених їм земельних ділянок та/або не укладено відповідних договорів оренди з 2015 року уклали договори про відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки, як то встановлено Положенням. На думку позивача, небажання [PERSON] виконувати заявлені претензії, свідчить про його бездіяльність, яка є неправомірною та завдає матеріальну шкоду і порушує законні права позивача на отримання бюджетних надходжень від користування землями, що є його комунальною власністю. Представник позивача за довіреністю - Кішка В.В. у судовому засіданні повністю підтримав вимоги позовної заяви та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодився та просив відмовити у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Бритівської сільської ради від 22.08.2012 року № 381- VІ, яке наявне в матеріалах справи, відповідачу був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, яка розташована на території Бритівської сільської ради, в межах населеного пункту, в с. Бритівка, на умовах довгострокової оренди строком на 49 років, для обслуговування будівлі мийки [ADDRESS] та для обслуговування будівлі пилорами [ADDRESS]. 02 жовтня 2012 року між сторонами була укладена Угода на добровільне внесення плати за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району до укладення договору оренди земельної ділянки. Згідно з пунктом 1. вказаної Угоди, платник - позивач вносить плату за користування земельною ділянкою несільськогосподарського призначення 0,25 га, яка розташована на території Бритівської сільської ради, в межах населеного пункту [ADDRESS], для обслуговування будівлі мийки та для обслуговування будівлі пилорами, у сумі 3 244 грн. 50 коп за період починаючи з 01.07.2012 року по 01.01.2013 року. Вартість 1 кв.м. становить 86 грн. 52 коп. Ця угода набирає чинності з 01 липня 2012 року та діє до кінця року. Відповідно до пункту 3 вищезазначеної угоди, розмір орендної плати щорічно переглядається орендодавцем. Зміни або розірвання угоди можуть мати місце за погодженням сторін. У випадку укладення договору оренди на земельну ділянку в термін дії угоди, ця угода автоматично втрачає чинність. Платник, за цією угодою зобов'язується протягом шести місяців з дня підписання угоди завершити розробку і погодження землевпорядної документації та укласти договір оренди земельної ділянки. Враховуючи наявність даної Угоди та послідовність дій сторін, що і призвели до виникнення певних правовідносин, суд вважає за необхідне з першу розглянути та вирішити питання щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача плату за фактичне користування земельною ділянкою в розмірі 21 082,82 гривень, чи відмови в такому задоволенні. Нормативно-правові положення цивільного законодавство закріплюють принцип свободи договору, який втілено в право осіб вільно встановлювати свої права і обов'язки на основі договору та визначати будь-які умови договору, тобто у виборі контрагента, а також тієї або іншої «моделі», форми договірних зв'язків, що не суперечать законодавству. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Саме тому, враховуючи зміст заявлених позовних вимог, суд не може розглядати Угоду від 02.10.2012 року з позиції її дійсності або нікчемності, а щодо обґрунтованості вимоги про стягнення коштів за даною угодою, суд зазначає наступне. Пунктом 1.2 вказаної Угоди, сторони чітко встановили, що вона набирає чинності з 01.07.2012 року та діє до кінця року. Пункт 3.2: зміни або розірвання угоди можуть мати місце за погодженням сторін. З обставин справи, а саме з тверджень позивача, вбачається, що відповідач свій обов'язок по сплаті грошових коштів за даною Угодою на період 2012 року виконав, однак, не здійснює відповідну сплату за 2013-2015 роки та свідомо ігнорує вимоги і звернення позивача. Відповідно дост.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Проте, судом достеменно встановлено, що між сторонами 02.10.2012 року не укладався договір оренди земельної ділянки, навпроти, починаючи з 2013 року позивач постійно спонукає відповідача укласти такий договір, та тим самим законодавчо врегулювати відносини, що склалися між ними фактично. Позивач не наділений правом вимагати грошові кошти за договором який не був пролонгований та взагалі не відповідає встановленим законодавчим вимогам щодо договорів оренди нерухомих об'єктів комунальної власності. Тобто, вищезазначена Угода від 02.10.2012 року за своєю формою та змістом не відповідає жодній передбаченій законодавством формі договору оренди. ЇЇ умови виконувались сторонами на добровільних засадах, жодних орендних зобов'язань у сторін не виникло, що, відповідно, не може призвести до відповідальності однієї з сторін за невиконання договору - Угоди. Крім того, враховуючи терміни, які вказані в ній, «добровільність» її виконання завершилась 31.12.2012 року. Такі обставини свідчать про неправомірність та необґрунтованість заявленої вимоги. Згідно з ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання [PERSON] укласти з Бритівською сільською радою договір про відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки, суд, оцінивши всі представлені сторонами докази, встановивши обставини справи та характер правовідносин, що виникли між сторонами, приходить до наступних висновків. Статтею 152 ЗК України передбачена можливість захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За роз'ясненням Пленуму Верховного суду України в Постанові № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). Разом з тим звернувшись до суду з такою вимогою, позивач визначився зі способом захисту права - зобов'язати відповідача укласти договір про відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне використання земельної ділянки. Цивільне законодавство передбачає загальний принцип свободи договору (п.3ст. 3 ЦК України) і не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу як зобов'язання примусово укласти договір. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 6, 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору. За положеннямист.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно дост.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбаченихст.16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги Бритівської сільської ради є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в тому числі щодо стягнення судових витрат на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed