Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тесту - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № б/н від 18.02.2011 року в розмірі 11291 грн 66 коп. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору від 18.02.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», викладених на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також інші витрати відповідно до умов, передбачених цим договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконувала. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 31.10.2019 року утворилась заборгованість 11291,66 грн, яка складається з: - 3662,06 грн - заборгованість за кредитом; - 5715,71 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 0,00 грн - заборгованість за комісією; - 900,00 грн - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умова та правил надання банківських послуг: -500,00 грн - штраф (фіксована частина); -513,89 грн - штраф (процентна складова). У зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить позов задовольнити в повному обсязі. Від представника позивача разом з позовом надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.5,44). Від відповідача до суду надійшла заява про часткове визнання позову, відповідно до якої вона просила стягнути з неї суму кредиту в розмірі 3662,06 грн, відсотки - 1451,11 грн, пеню - 900,00 грн, та проводити розгляд справи в її відсутності (а.с.62). Судом встановлено, що 18.02.2011 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем [PERSON] анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідки про умови кредитування (а.с.10,11). З тексту анкети-заяви вбачається, що відповідач своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення. Також відповідача повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та він зобов`язався виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку (а.с.12-35). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем, шляхом підписання заяви, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. Повно і всебічно дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог банку з наступних підстав. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17. Згідно довідки, з умовами якої погодилася відповідачка, передбачена базова процентна ставка в місяць - 2,5 %, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менш ніж 50 грн та не більше залишку заборгованості. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (а.с.11). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна давність має бути застосована до платежів, які передували трьом рокам до звернення позивача до суду з позовом про повернення заборгованості за кредитним договором. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 641/1750/16-ц (провадження № 61-1840св18), 07 серпня 2019 року у справі № 213/3310/14-ц (провадження № 61-18318св18), 10 липня 2019 року у справі № 758/8337/16-ц (провадження № 61-16830св18) тощо. З огляду на викладене, проценти за користування кредитом складають 3328,26 грн (непогашене тіло кредиту в сумі 3662, 06 грн х процентна ставка 0,083% в день (процентна ставка 2,5% в місяць/ 30 днів)/100 х кількість днів за три роки (1095). Від суми 3328,26 грн - 1877,04 грн (погашена відповідачем у спірний період сума процентів) = 1451,22 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 цього Кодексу). Суд не погоджується з нарахованою позивачем пенею і штрафом (процентною складовою), оскільки у відповідності до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у відповідності до вимог ч.1 ст. 417 ЦПК України має враховуватись судами першої інстанції під час нового розгляду справи. За таких обставин, підстави для стягнення з боржника на користь позивача штрафів в розмірі 500 грн (фіксована частина) та 513,89 грн (процентна складова) відсутні. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з наступного: 3662,06 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1451,22 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 900,00 грн - заборгованість за пенею. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (6013,28 грн х 1921 грн/11291,66 грн=1023,01 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial