Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту його спільного проживав з матірю [PERSON] з весни 2009 року до дня її смерті 01 березня 2011 року в квартирі [ADDRESS] та визнати за ним права власності у порядку спадкування за законом на вказану квартиру після смерті матері [PERSON] В подальшому уточнивши позов просив встановити факт належності договору-купівлі продажу квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON] - [PERSON], встановити факт його спільного проживав з матірю [PERSON] з весни 2009 року до дня її смерті 01 березня 2011 року в квартирі [ADDRESS] та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на вказану квартиру після смерті матері [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] була його матір'ю. 11 травня 1990 року матір уклала шлюб з відповідачем [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. 11 листопада 1995 року його матір на підставі договору купівлі-продажу набула право власності на квартиру [ADDRESS]. В договорі купівлі-продажу покупцем зазначена [PERSON], а не [PERSON], що на його думку свідчить про те, що придбана квартира є особистою приватною власністю матері. У спірній квартирі його матір постійно проживала з 15 грудня 1995 р. до 06 липня 2005 року потім переїхала жити до чоловіка [PERSON] до с. Введенка Чугуївського району Харківської область у будинок 10 по вул. Комсомольській де і зареєструвала своє місце проживання. В спірній квартирі залишився проживати він, його дружина [PERSON] та син [PERSON] В 2009 році [PERSON] перенесла інсульт і після проходження курсу лікування стан її здоровя не відновився, вона майже не говорила, не могла сама себе обслуговувати, працювати, готувати їжу для свого чоловіка та потребувала сторонньої допомоги та піклування. [PERSON] через свій похилий вік та відсутність певних зручностей у сільській садибі не міг надати належного догляду у зв'язку з чим він забрав матір у м. Харків до квартири [ADDRESS] де вона перенесла другий інсульт та 01 березня 2011 року померла. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], яка належала їй на праві особистої приватної власності, в якій по сьогоднішній день проживає та зареєстрований він. Заповіту матір не залишила, тому вважає спадкоємцем себе та її чоловіка - відповідача [PERSON], якій на спадщину не претендує. Він вважав, що прийняв спадщину оскільки, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і з заявою про прийняття спадщини до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, за останнім місцем реєстрації спадкодавця - місцем відкриття спадщини звернувся в 2015 році та отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24 грудня 2015 р. у зв'язку з пропуском строку. В судовому засіданні представники позов підтримали та просили його задовольнити, оскільки відповідач [PERSON] подав письмову заяву про визнання позову, що звільняє їх від доказування. Просили справу розглянути за відсутності відповідача та ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 20.05.2016 року подав письмову заяву про визнання первинного позову. В подальшому за уточненими позовами пояснень не надавав, на день ухвалення рішення в судове засідання не зявився про причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 26 серпня 1964 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. 11 травня 1990 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в зв'язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. 11 листопада 1995 року згідно до договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Девятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром № 2 - 5242 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Згідно до наданої фотокопії паспорта [PERSON] з 27.07.2005 р. зареєстрована [INFO] по вул. Комсомольській. Відповідно до довідки № 1312 виданої 11.12.2015 р. дільницею 51 КП Жилкомсервіс в квартирі [ADDRESS] з 11.06.2005 р. зареєстрований [PERSON] 01 березня 2011 року [PERSON] померла, про що 11.03.2011 року Введенською селищною радою Чугуївського району Харківської області видано свідоцтво про смерть. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що перед смертю [PERSON], за станом здоров'я близько 2 років жила у м. Харкові. В селі Введенка перебувала у літній період. Померла в с. Введенка куди її привезли за місяць до смерті. Її чоловік [PERSON] за віком та станом здоров'я не міг надавати догляду, [PERSON] була паралізована. Отже місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є с. Введенка Чугуївського району Харківської області. На підтвердження факту постійного проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2009 року по день смерті - 01.03.2011 р. позивачем надано акт від 06.01.2016 року про те, що остання впродовж 2011-2013 р.р., приблизно за 2 роки до смерті, проживала у спірний квартирі та довідку КЗОЗ Міська поліклініка № 9 про проживання [PERSON] з 2009 р. по лютий 2011 року за вищезазначеною адресою. (а.с. 14, 16) Вказані довідки суд не вважає належними доказами, оскільки в акті йдеться про її проживання в 2011-2013 р.р., в той час як вона померла в березні 2011 року, а надана лікарняна довідка не підтверджена витягами з історії хвороби. Таким чином суд доходить висновку, що померла [PERSON] та її син [PERSON] не проживали однією сім'єю на день смерті спадкодавця, що не може свідчити про прийняття позивачем спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивачем у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подано, і він не звернувся до суду з позовом про надання йому додаткового строку на прийняття спадщини, що передбачено ч. 3 ст. 1272 ЦК України, що не позбавляє його права в подальшому звернутися до суду з відповідним позовом. З матеріалів справи убачається, що спірна квартира придбана [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в той же час позивач вважає що квартира не є спільною власністю подружжя, оскільки придбана померлою на її дошлюбне прізвище. Крім того, відповідач якій постійно проживав і був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, що свідчить про прийняття ним спадщини, не був позбавлений права відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України в нотаріальній конторі надати заяви про включення [PERSON] до складу спадкоємців. [PERSON] є особою похилого віку [INFO], судом його особа при визнанні позову не перевірялась, після уточнення позову будь яких заяв не надавав, за таких обставин суд не може визнати заяву [PERSON] від 20.04.2016 р. як заяву про визнання позову. Суд також відмовляє [PERSON] у встановленні факту належності правовстановлюючого документа, оскільки належність [PERSON] договору купівлі-продажу квартири укладеного на її дошлюбне ім'я може бути підтверджено відповідними свідоцтвами, виданими органами ГАГС. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed