Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

В березні 2018 року до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 серпня 2016 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. До шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що починаючи із 2016 року у них у сімї вникають суперечки через погану поведінку дружини. Відповідач часто залишала позивача з дітьми в с. Берестівка де вни проживають, вступила в контакт з особами які часто зловживають спиртними напоями. До неї неодноразово застосовувалися заходи виховного характеру, заслуховувалася на виконкомі Берестівської сільської ради та Баранівської громади, притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей. 14 жовтня відповідач залишила сімю, залишила дітей на позивача та поїхала з її слів у лікарню, але телефонувала до нього з різних телефонів та повідомляла, що знаходиться в м. Житомирі, то в смт Романів у знайомих. Оскільки позивачу не було відомо про місцезнаходження своєї дружини, він звернувся до Баранівського відділення поліції із даним іактом. Крім того, позивач неодноразово звертався до органу опіки та піклування Берестівської сільської ради про прийняття відповідних мір до відповідача. Відповідач отримувала грошову допомогу держави на утримання дітей, але не всі кошти витрачала на придбання продуктів харчування, одягу. Вихованням і утриманням малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] займається позивач і його мати [PERSON], яка працює. З огляду на викладене, позивач втратив повагу і любов до дружини і вважає, що примирення не відбудеться, вважає, що сімя розпалася і тому бажає розірвати шлюб із відповідачем, залишивши при цьому дітей на його утримання. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву в якій просив дану справу слухали без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, згідно довідки-телефонограми від 05.04.2018 року відповідач не заперечувала проти задоволення позову, справу просила розглядати без її участі. Крім того, просила змінити її шлюбне прізвище «Безпалюк» на дошлюбне «Коваль». Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.08.2016 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №138177 (а.с. 5). Згідно свідоцтв про народження серії 1-ТП №195421 та серії 1-ТП №232316, позивач є батьком, а відповідач матірю двох непонолітніх дітей, а саме: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6,7). На теперішній час подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач та відповідач не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Спір щодо поділу майна між позивачем та відповідачем відсутній. Отже, відповідно до ч.3\~ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 112 ч.2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Під час прийняття рішення суд враховує те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, а також те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Згідно ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, у відповідності до якої держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, з огляду на викладене, зважаючи на те, що відповідач визнає вказаний позов, діючи в інтересах дітей, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] доцільно залишити на виховання батька [PERSON] до їх повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved