Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Романівської селищної ради Романівського району Житомирської області, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на майновий пай з пайового фонду майна СТОВ «Прогрес» в розмірі 4576,00 грн, що належали його бабі - [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі і на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , яку він прийняв за заповітом. Спадщину за законом після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняв її син [PERSON] (батько позивача), який помер [INFO] , однак не оформив своїх спадкових прав. Також позивач вказав, що він являється спадкоємцем [PERSON] , однак, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний майновий пай, що позбавляє його права як спадкоємця за законом отримати спадкове майно. В судове засідання учасники справи, які були належним чином повідомлені про час і місце його проведення, не з`явилися. Позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності. Романівська селищна рада Романівського району Житомирської області при прийнятті рішення у даній справі покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом регламентоване статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), згідно частини 1 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтями 524, 534, 548 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкуванням є перехід належного спадкодавцю майна або його частини до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, до складу спадщини входять лише ті права та обов`язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Згідно статті 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Дії, що свідчать про прийняття спадщини визначені статтею 549 ЦК УРСР 1963 року. Зокрема, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В статті 529 ЦК УРСР 1963 року зазначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 2 травня 1996 року. Позивач є внуком померлої [PERSON] , що встановлено рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 березня 2009 року (справа № 2о-15/2009р.). З постанови державного нотаріуса Романівської державної нотаріальної контори Назарця Д.В. від 13 червня 2019 року вбачається, що спадкоємець [PERSON] за законом - [PERSON] , який помер [INFO] , фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, однак не оформив своїх спадкових прав. Також вказано, що 15 квітня 1997 року позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу № 54/1997. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2014 року встановлено, що [PERSON] з 1 березня 1930 року була членом колгоспу імені Ілліча (Дзержинського району Житомирської області (СГАП «Прогрес») та працювала в даному колгоспі до 1 січня 1950 року, не виключалась із списку співвласників. Вказані обставини на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/43-с від 12 травня 2014 року з урахуванням зазначеного записи особового імені [PERSON] та [PERSON] у документах, наданих для експертизи (пенсійне посвідчення, свідоцтво про смерть), є ідентичними. Розбіжності між документальними записами виникли внаслідок фіксації в різних документах офіційного особового імені [PERSON] та варіантної форми [PERSON] . З довідки виконавчого комітету Романівської селищної ради Романівського району Житомирської області від 9 лютого 2018 року № 106/02-19 вбачається, що згідно списку осіб, які мають право на майновий пай члена СТОВ «Прогрес», що був розташований в смт. Романів Житомирської області, [PERSON] (згідно запису за № 338 списку - [PERSON] мала право на вказану вище частку майна (пай) як член даного сільськогосподарського товариства у вартісному розмірі 4576,00 грн. Також вказано про відсутність інформації щодо видачі [PERSON] свідоцтва на право власності на майновий пай члена СТОВ «Прогрес» та щодо переходу права власності шляхом відчуження або переоформлення на цей майновий пай. Постановою державного нотаріуса Романівської державної нотаріальної контори Назарця Д.В. від 13 червня 2019 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майновий пай члена СТОВ «Прогрес» у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» передбачено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки право на майновий пай в пайовому фонді майна СТОВ «Прогрес» смт. Романів Житомирської області [PERSON] набула за життя, тому це право перейшло до її спадкоємця за законом [PERSON] .

Outcome: approved