Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], по якій просив: - встановити факт проживання між [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з 10 жовтня 2006 року; - визнати спільною сумісною власністю набутою за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони проживали однією сім'єю з 10 жовтня 2006 р., від спільного проживання у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Проживали однією сім'єю [ADDRESS] разом з батьками [PERSON]. 25.03.2008 року сторонами за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] за 64361 грн. Право власності було зареєстровано за відповідачем, проте на час звернення до суду факт, що квартира була придбана за спільні кошти відповідач заперечує, тому позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2015 року відкрито провадження по даній справі та призначено судове засідання /т.1, а.с. 33/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.04.2015 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено; в порядку забезпечення позову накладено арешт (заборони на відчуження) на квартиру [ADDRESS] /т.1, а.с.35-36/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.05.2015 року справу призначено до розгляду /т.1, а.с. 48/. 08.07.2015 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], якою просила встановити факт сумісного проживання між нею та [PERSON] однією сім»єю; визнати спільною сумісною власністю, набутою на час проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] автомобіль Chevrolet Aveo, д.з [NUMBER]; визнати за [PERSON], право власності на ? частину автомобіля Chevrolet Aveo, д.з [NUMBER] /т.1,а.с. 79-80/. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що дійсно в період з 2006 року вони з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали разом та вели спільне господарство. В зазначений період часу ними було придбано автомобіль Chevrolet Aveo, д.з [NUMBER] за 60000 грн. На теперішній час [PERSON] забрав автомобіль і позивач по зустрічному позову не має змоги користуватись та розпоряджатись ним. Вважає даний автомобіль спільною сумісною власністю та таким, що підлягає розподілу, тому змушена звернутись до суду із зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя /т. 1, а.с. 79-80/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.07.2015 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна (автомобіля) та об'єднано в одне провадження з первісним позовом до спільного розгляду /т.1, а.с. 87/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.07.2015 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, в порядку забезпечення позову накладено арешт на автомобіль Chevrolet Aveo, д.з [NUMBER] /т.1, а.с.85-86/. 18.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору до [PERSON], яким просять визнати за ними право власності на ? частину квартири [ADDRESS] /т.1, а.с. 143-146/. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та їх донька [PERSON] почали проживати разом лише з вересня 2008 року, до цього часу сторони не жили разом, не вели спільно домашнє господарство, донька проживала разом з ними за адресою [ADDRESS]. У їх доньки не складалося особисте життя, тому батьки вважали за свій обов'язок забезпечити доньку окремим житлом та протягом тривалого часу збирали кошти на придбання квартири. 25.03.2008 року їх донька купила однокімнатну квартиру за свої кошти та за кошти батьків. [PERSON] та [PERSON] вказують, що надали своїй доньці половину коштів на придбання квартири в сумі 32000 грн. Вважають, підтвердженням того, що сторони не перебували у фактичних шлюбних відносинах і [PERSON] не бажав укладення шлюбу з [PERSON], є той факт, що і після народження дитини позивач не надав згоди на укладення шлюбу /т.1, а.с.143-146,158-159/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.02.2016 року прийнято позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири та об»єднано в одне провадження до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири, зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна /т.1, а.с. 158-159/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.02.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна залишено без розгляду /т.1, а.с.160/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.02.2016 року в задоволені клопотання представника [PERSON] про залучення [PERSON] в якості співвідповідача по позовній заяві третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири відмовлено; залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору по позовній заяві третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири /т.1, а.с.161-162/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.02.2016 року в задоволенні клопотання представника [PERSON] про залучення [PERSON], [PERSON] в якості третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору по позовній заяві [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовлено /т.1, а.с. 163-164/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2016 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на ? частину квартири від 11.07.2016 р. Зазначеною заявою [PERSON] просив встановити факт проживання між [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю з 10.10.2006 року; визнати спільною сумісною власністю набутою за час проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування зазначив, що по тексту поданого в березні 2015 року позову не вірно викладені обставини його обґрунтування, а саме при описанні предмета доказування, для доведення факту проживання позивача та відповідача однією сім»єю без реєстрації шлюбу на час придбання спірного майна. А саме, що з 10 жовтня 2006 року по 31.05.2010 року сторони спільно проживали за адресою батьків позивача по [ADDRESS], а з 01.06.2010 року по травень 2016 року за адресою спірної квартири по [ADDRESS] /т.2, а.с. 70, 72-73/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.09.2017 року прийнято відмову представника [PERSON] - [PERSON] від раніше визнаних обставин перебування [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, проживання разом з [PERSON] та веденням спільного господарства з 2006 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення фату проживання однією сім»єю, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину квартири, позовною заявою третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири. [PERSON] та її представник зазначали, що відмова від визнання раніше визнаних обставин обґрунтована помилкою у розумінні обставин, яка зумовлена різністю правових позицій [PERSON] з її попереднім представником та заперечення факту підписання зустрічної позовної заяви /т.2, а.с. 212/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.07.2017 року по справі призначено технічну експертизу та на час проведення експертизи провадження в справі зупинено. На вирішення експертів було поставлено питання: Чи виконані акти від 05 травня 2015 року з використанням одного і того ж печатного пристрою (принтера)? /т.2, а.с.216-217/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2018 року провадження по справі поновлено та призначено розгляд справи /т.3, а.с. 30/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.11.2018 року у прийнятті заяви відповідача [PERSON] про визнання позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири відмовлено /т.3, а.с.61/. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити, у задоволені позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме, що [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з вересня 2008 року, просили відмовити у задоволенні решти позовних вимог. Не заперечили проти задоволення позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що познайомилась з [PERSON] приблизно у 2000-2003 р., він на той час був одружений. Познайомились на роботі, коли позивач звільнився, а відповідач лише почала працювати. Згодом бачились на роботі, куди [PERSON] приходив до своїх друзів. Позивач з її батьками познайомився коли необхідно було зареєструватись у місті Кіровограді, так як існувала можливість отримати житло по місцю його роботи. Батьки погодились, так як відповідач була добре знайома з позивачем, на той час у них не було відносин, рідко бачились. При реєстрації позивача за місцем проживання батьків [PERSON] було зазначено, що він є зятем власника [PERSON], при цьому відповідач зазначала, що як би не було вказано, що [PERSON] є зятем, його б не прописали. З батьками [PERSON] познайомилась після того, коли він зареєструвався в квартирі її батьків. У 2003-2004 р. приходила до батьків позивача, він показував їй квартиру. Батьки [PERSON] спочатку проживали в селі, а потім переїхали у місто. В 2007 році зустрічалась з чоловіком на ім'я [PERSON], проте він був одружений. Вказала, що у 2006-2007 році проживала сама у батьків по [ADDRESS]. Після того, як вона завагітніла, позивач не зробив їй пропозицію укладення шлюбу. Почали проживати разом з 2008 року, коли вже була вагітна. Спочатку проживали у її батьків за адресою: [ADDRESS], потім у батьків позивача, тому що у її квартирі проводились ремонті роботи. У 2015 році зверталась до міліції з приводу крадіжки [PERSON] цінних речей, підписувала протокол допиту, давала пояснення. Вважає, що слідчий напевне помилився та зазначив, що вона проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2003 року. Також пояснювала, що позивач примушував її зробити на нього заповіт, погрожуючи, що відбере у неї дитину, проте нотаріусу про тиск з боку [PERSON] не повідомляла. Батьки позивача познайомились з батьками відповідача після народження дитини на хрещенні дитини. Разом з позивачем їздили на відпочинок в 2011 році в Крим, у 2012 році - в Єгипет. Обставини, зазначені у зустрічному позові були зазначені попереднім представником та не підписувались відповідачем. На придбання квартири практично всі кошти дали батьки відповідача, її особистих коштів була невелика частина. Представник третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири. Позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON], [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що познайомився з [PERSON] на святкуванні дня народження у її брата [PERSON] взимку 2007 році, провів її додому та вони почали зустрічатись. Раніше бачив [PERSON] на весіллі у її брата [PERSON], потім відносини не підтримували. В той час остання проживала в центрі, транспортного засобу не мала, працювала в магазині навпроти кінотеатру «Зоряний». Їх відносини продовжувались до травня 2008 року. Так як свідок був одружений, мав дитину трьох років, тому свої стосунки не афішували, не планували проживати разом та народжувати дітей. Орендували подобово квартиру по [ADDRESS], вартістю 250 грн. на добу декілька разів на тиждень. Приблизно в квітні 2008 року відповідач захотіла більш серйозних відносин, пропонувала жити разом, одружитись, так як є квартира. За вказаного, змушені були припинити свої відносини, так як свідок був одружений, крім того дружина почала підозрювати про їх стосунки. Зустрічали разом декілька свят, саме 8 березня, новорічні свята, Новий Рік 2008 року святкував разом з дружиною. Зі слів [PERSON] йому відомо, що її батьки купували квартиру на [ADDRESS], кількість кімнат невідома. Про [PERSON] йому нічого не було відомо. Свідок [PERSON], яка мешкає [ADDRESS], пояснила суду, що є пенсіонером та займається підприємницькою діяльністю з приводу надання в оренду власного нерухомого майна. [PERSON] та [PERSON], які були її першими клієнтами, винаймали квартиру подобово декілька разів на місяць за адресою: [ADDRESS], до літа 2008 року. Перший раз приходили після Нового Року, договір з ними не укладала. Зазначеною діяльністю свідок займалась неофіційно з агентством нерухомості, офіційно зареєструвала свою діяльність 12.03.2008 року. Зазначала, що [PERSON] дуже романтично відносився до [PERSON], у них були почуття, звичайно орендував квартиру та розраховувався сам, приходив з пакетами, готував вечерю. Зазвичай [PERSON] бачила вже коли приймала квартиру на наступний день, будь-яких інших осіб в зазначеній квартирі не бачила. Про те, що [PERSON] був одружений свідку не було відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є пенсіонером, проживає по [ADDRESS] з 2000 року на першому поверсі в одному під'їзді з [PERSON]. Коли вона переїхала у вказаний будинок у 2000 році, [PERSON] уже там проживав разом з батьками. Потім з 2006 року почала з ними проживати [PERSON], яку знав до цього син свідка, так як вони одного року народження. Проживали на п'ятому поверсі у чотирьохкімнатній квартирі батьків [PERSON] як подружжя, про їх офіційний статус свідку нічого невідомо. Приблизно через 2-3 роки народилась дитина. Після народження дитини, [PERSON] та [PERSON] залишали у неї на першому поверсі дитячу коляску, щоб кожного разу не піднімати її на п'ятий поверх. Згодом придбали однокімнатну квартиру та виїхали, приїздили лише в гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснила, що з 2004 року працює консьєржем по [ADDRESS]. На сьомому поверсі у її під'їзді по [ADDRESS], проживала [PERSON] та у 2007 році [PERSON] з [PERSON] приходили до бабусі. У суді розглядалась справа з приводу спору [PERSON] та її племінника щодо квартири, який вирішився на її користь, після чого [PERSON] купив квартиру у бабусі в 2008 році. Потім [PERSON] почав робити у вказаній квартирі ремонт на протязі 1,5 - 2 років, працював або сам, або наймав працівників, інколи приходила мама [PERSON], її брат, батько приходив дуже рідко, меблі завозив [PERSON]. У лютому 2009 році у них народилась дитина, переїхали проживати в будинок [ADDRESS] влітку 2010 року. Згодом відповідач [PERSON] почала працювати. Почались сварки з [PERSON], з'явився інший чоловік та сторони припинили свої відносини. Вказує, що у [PERSON] були дуже тісні відносини з донькою, часто їздили на річку у вихідні, відпочивати на море кожний рік. На даний час спірну квартиру орендують. Як відомо свідку, сторони до 2007 року проживали по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою [PERSON] по [ADDRESS], мешкає в будинку приблизно з 90-х років, проживає на п'ятому поверсі, тобто на одному поверсі з батьками [PERSON]. Бачила, що [PERSON] та [PERSON] почали зустрічатись десь з 2000 року, приходили до батьків. Свідок інколи заходила до квартири [PERSON] скористатись стаціонарним телефоном, та бачила, що [PERSON] почала проживати в квартирі з 2006 року. В лютому 2009 році у них народилась дитина. Інколи бачила як батько [PERSON] допомагав виходити [PERSON] вранці з коляскою на прогулянку з дитиною. Сторони часто гуляли з коляскою двох, на свята приходили гості, проживали в квартирі по [ADDRESS] приблизно до 2010 року. Свідку не було відомо про придбання квартири по [ADDRESS]. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін та представника третіх осіб з самостійними вимогами, покази свідків, дослідивши матеріали справи, а тому числі матеріали кримінального провадження №12015120020004248, матеріали перевірки УМВС України в Кіровоградській області за фактом заяви [PERSON] ЄО 13482 від 01.05.2015 р., приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири підлягає задоволенню, позовна заява третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. У ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 4 СК України, особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім'ї. У випадках, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу, сім'ю може створити особа, яка не досягла шлюбного віку. Сім'ю може створити особа, яка народила дитину, незалежно від віку. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1716, [PERSON] купила у [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] /т.1, а.с. 4-5/. Згідно п.2.1. даного договору продаж квартири вчиняється за узгодженою між сторонами ціною, яка становить 64631,00 грн. Зазначена ціна продажу відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам не підлягає. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Кіровоградської області 25.02.2009 року /т.1, а.с. 11/. В обґрунтування позовних вимог про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири [PERSON] зазначає, що проживав з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 10.10.2006 року спочатку за адресою його батьків по [ADDRESS], а з 01.06.2010 року за адресою: [ADDRESS]. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що вони з позивачем почали проживати однією сім»єю без реєстрації шлюбу лише з вересня 2008 року. Проте, факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 10 жовтня 2006 року, підтверджуються актом від 05.05.2015 року, складеного завбудинком [PERSON], підпис якої засвідчено начальником ОЖБК Нечипоренко Н.М. та завірено печатками ЖБК №15 та ОЖБК, згідно якого [PERSON], [INFO], постійно та спільно проживали однією сім»єю зі своєю цивільною дружиною [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], в період з жовтня 2006 року по 31.05.2010 року /т.1, а.с. 65/. Відповідно до акту від 05.05.2015 року, засвідченого завбудинком [ADDRESS], [PERSON], підпис якої засвідчено начальником КП «ЖЕО №4» та завірено печаткою КП «ЖЕО №4» [PERSON], [INFO] постійно та спільно проживає однією сім»єю зі своєю цивільною дружиною [PERSON], [INFO] та їх спільною донькою [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], в період з 01.06.2010 року /т.1, а.с. 64/. Представником відповідача та представником третіх осіб із самостійними вимогами ставилось під сумнів допустимість письмових доказів, а саме актів від 05.05.2015 року, складеного завбудинком [ADDRESS], [PERSON] та від 05.05.2015 року засвідченого зав будинком [PERSON] щодо постійного та спільного проживання однією сім»єю [PERSON] та [PERSON], за адресою: [ADDRESS], в період з жовтня 2006 року по 31.05.2010 року та за адресою: [ADDRESS] з 01.06.2010 року. Підставою були посилання, що зазначені акти складені одночасно та виконані на одному й тому ж печатному пристрої (принтері), що свідчить про те, що вони були складені позивачем [PERSON] та надані на підпис зазначеним посадовим особам. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.07.2017 року по справі призначено технічну експертизу. На вирішення експертів було поставлено питання: Чи виконані акти від 05 травня 2015 року з використанням одного і того ж печатного пристрою (принтера) /т.2, а.с.216-217/. Згідно висновку експерта Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №651/652/17-27 від 05.03.2018 року, акти від 05.05.2015 року виконані з використанням двох різних принтерів (печатних пристроїв) /т.3, а.с. 25-27/. Відповідно до ст. 78-80 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Будь-яких підтверджень, що зазначені акти від 05.05.2015 року є неналежними та недопустимими доказами суду не було надано. 07 травня 2015 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на норми ч. 2 ст. 405 ЦК України /т.1, а.с.222-224/. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.06.2015 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] /т.1, а.с.205/. Рішенням суду було встановлено, що [PERSON], [INFO], належить квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, посвідченого 20.01.2003 року Кіровоградською міською радою. За згодою позивача у квартирі було прописано [PERSON], який проживає разом з дружиною [PERSON]. При зверненні до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням [PERSON] була надана довідка № 979 від 07.05.2015 р. видана на ім'я [PERSON] та підписана начальником КП «ЖЕО № 1 КМР» Ковальовою С.М., в якій зазначається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрований - зять [PERSON], 1972 р.н. з 03.10.2003 року /т.1, а.с. 221/. Вказані докази підтверджують те, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] як член сім»ї власника та спростовують посилання [PERSON], що без зазначення позивача в статусі «зятя» неможлива б була його реєстрація, оскільки власник має право прописати будь-яку особу в належному йому на праві власності житлі. Крім того, 11.09.2008 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і, взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті заповідала [PERSON], [INFO] /т.1, а.с.16/. Посилання відповідача на наявність примусу з боку позивача щодо посвідчення вказаного заповіту не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. 01.05.2015 року [PERSON] звертався із заявою до Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області з приводу того, що його співмешканка [PERSON] викрала з кармана куртки грошові кошти в сумі 40 000 грн. З пояснень [PERSON] від 15.05.2015 року, наданих при розгляді даної заяви, вбачається, що [PERSON] є її колишнім співмешканцем та 30.04.2015 року вона вивезла всі його речі до його батьків. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №12015120020004248, 18.05.2015 року звернулася із заявою [PERSON] з приводу того, що в період часу з березня 2015 року по 29.04.2015 року, невідома особа, перебуваючи за адресою: [ADDRESS], викрала документи, гроші та золоті вироби. Постановою слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області Новак А.В. від 05.06.2015 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12015120020004248 від 18.05.2018 року за ознаками злочину кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, розпочатого за фактом таємного викрадення чужого майна (крадіжка) закрито у зв»язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] наявні сімейні правовідносини, так як останні на протязі 11 років проживали цивільним шлюбом разом за адресою [ADDRESS]. При розгляді вказаного кримінального провадження №12015120020004248 була допитана як потерпіла [PERSON], яка пояснила, що з 2003 року вона перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON], з яким в неї є спільна донька. В 2008-2009 році вона написала заповіт на свого цивільного чоловіка [PERSON] Так, 08.05.2015 року у зв»язку з сімейними конфліктами вона вирішила з чоловіком не проживати та подала до суду позовні заяви з приводу виселення чоловіка та сплати аліментів, саме в цей час виявила відсутність документів, коштів та золотих виробів. За вказаного, пояснення [PERSON], надані в судовому засіданні під час розгляду справи в суді щодо проживання однією сім»єю з [PERSON] з вересня 2008 року суттєво відрізняються від пояснень, наданих нею під час розгляду кримінального провадження №12015120020004248, при цьому остання була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, передбачену ст. 384 КК України. Факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 2006 року також біло підтверджено в судовому засіданні показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Покази ж свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні за клопотанням відповідача, суд оцінює критично, так як вони суперечать іншим зібраним та наявним в матеріалах справи доказам. Крім того, покази свідків [PERSON] та [PERSON] не виключають факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2006 року, так як їх пояснення не підтверджують того, що між [PERSON] та [PERSON] склалися усталені та постійні відносини, які б виключали можливість наявності у відповідача сімейних відносин з іншим чоловіком. В той же час, на підтвердження пояснень [PERSON] щодо проживання однією сім'єю з [PERSON] лише з вересня 2008 року суду не було надано жодних належних та допустимих доказів. Докази ж на які посилається позивач, щодо підтвердження факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період часу з 10 жовтня 2006 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і суд вважає їх достатніми для прийняття рішення щодо факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 10 жовтня 2006 року. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного суду від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. З роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 30 вказаної вище Постанови передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідністю взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. [PERSON] та [PERSON] під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10.10.2006 року до часу придбання спірної кватири 25.03.2008 року обидва працювали та отримували заробітну плату. За індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України загальна сума доходу [PERSON] становить за 2003 рік - 1367,47 грн.; за 2004 рік - 3440,74 грн.; за 2005 рік - 197,00 грн.; за 2006 рік - 4638,10 грн.; за 2007 рік - 6858,09 грн.; за 2008 рік - 6893,91 грн.; за 2009 рік - 5177,19 грн.; за 2010 рік - 10659,00 грн.; за 2011 рік - 11557,00 грн.; за 2012 рік - 17351,28 грн.; за 2013 рік - 31777,58 грн.; за 2014 рік - 33840,22 грн.; за 2015 рік - 53497,37 грн. /т.1, а.с.188-189/. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] працював в ВП Держенергонагляд у Дніпровському регіоні з 01.04.2006 року по 30.09.2015 року на посаді старшого державного інспектора з енергонагляду. За довідкою про доходи від 24.05.2016 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з січня по грудень 2006 року становить 17030,97 грн. /т.1, а.с.220/. За довідкою про доходи від 24.05.2016 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з січня по грудень 2007 року становить 29 118,75 грн. /т.1, а.с.219/. За довідкою про доходи від 24.05.2016 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з січня по грудень 2008 року становить 38252,03 грн. /т.1, а.с.218/. За довідкою про доходи від 24.05.2016 року, загальна сума доходу [PERSON] за період з січня по квітень 2009 року становить 15008,37 грн. /т.1, а.с. 217/. За вказаних обставин, суд приходить до висновку щодо визнання спільною сумісною власністю набутою за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка придбавалась для потреб сім'ї. При вирішенні питання щодо поділу майна та визначення часток сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру, суд враховує, що відповідачем у відповідності до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України не представлено суду жодних доказів та належних обґрунтувань, які б у відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України давали підстави для відмови у визнанні за позивачем права власності на ? частину спірної квартири, відступлення від засад рівності часток подружжя у спірному майні, а також, що внесок відповідача у придбання квартири за особисті кошти був більшим або повністю сплаченим за її кошти та кошти її батьків. Крім того, пояснення [PERSON], надані в судовому засіданні щодо сплати майже всієї суми вартості спірної квартири її батьками протирічать обґрунтуванню позовної заяви третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] та поясненням їх представника щодо внесення коштів в сумі ? частки вартості квартири. В зв'язку з вищезазначеним, слід визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. За вказаного, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, перебування у фактичних шлюбних відносинах, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири підлягають до задоволення у повному обсязі. Судом досліджувались інші докази та доводи сторони відповідача та представника третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на обґрунтування їх заперечень проти задоволення позовних вимог, їм дана правова оцінка, проте вони не спростували доводів позивача про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири, то суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.12.1981 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] /т.1, а.с.147/. На підтвердження обставин, вказаних у позові третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] та [PERSON] надано відомості про їх доходи. За індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України загальна сума доходу [PERSON] за 2000 рік становить 2813, 30 грн.; за 2001 рік - 3933,34 грн.; за 2002 рік - 4077,59 грн.; за 2003 рік - 1766,75 грн.; за 2004 рік - 1550,50 грн.; за 2005 рік - 1293,00 грн.; за 2006 рік - 1525,00 грн.; за 2007 рік - 5160,00 грн.; за 2008 рік - 15045,00 грн.; за 2009 рік - 17644,40 грн.; за 2010 рік - 20144,00 грн.; за 2011 рік - 21144,76 грн.; за 2012 рік - 5422,00 грн. /т.1, а.с.184-185/. За індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України загальна сума доходу [PERSON] становить за 2000 рік - 4568,57 грн.; за 2001 рік - 5755,21 грн.; за 2002 рік - 6562,16 грн.; за 2003 рік - 7114,36 грн.; за 2004 рік - 8526,35 грн.; за 2005 рік - 12160,11 грн.; за 2006 рік - 15716,01 грн.; за 2007 рік - 20704,57 грн.; за 2008 рік - 24382,52 грн.; за 2009 рік - 24143,32 грн.; за 2010 рік - 31336,44 грн.; за 2011 рік - 39317,89 грн.; за 2012 рік - 39560,54 грн.; за 2013 рік - 24656,84 грн. /т.1, а.с.186-187/. Однак, надані відомості не підтверджують придбання третіми особами, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] та [PERSON] частини квартири та внесення частини коштів у вказаному ними обсязі. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Треті особи із самосійними вимогами щодо предмета спору не були стороною договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1716, укладеного між [PERSON] та [PERSON], жодна частка спірної квартири за договором ними не придбавалась. Доводи [PERSON] та [PERSON] про вкладення ними особистих коштів у придбання спірного майна є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи. Цивільне процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін та доведеності ними належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами обставин на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Проте треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору таких доказів суду не надали і не довели факт набуття спірної квартири у спільну сумісну власність з [PERSON]. За вказаного, позовні вимоги третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири задоволенню не підлягають.

Outcome: approved