Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

В березні 2014 року прокурор звернувся до суду з позовом до відповідачів в інтересах позивачки, посилаючись на те, що постановою Новоселицького районного суду від 30 січня 2012 року були скасовані як незаконні рішення ІІІ сесії VІ скликання Черленівської сільської ради Новоселицького району від 06 квітня 2011 року № 48-3/11 та № 49-3/11 в частині відмови [PERSON] у наданні дозволу на розробку технічної документації земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] та надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації на вказану земельну ділянку. Не дочекавшись закінчення судового розгляду вказаної адміністративної справи, сесія Черленівської сільської ради 21 грудня 2011 року прийняло рішення за № 13-8/11 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі у власність [PERSON] спірної земельної ділянки площею 0.4543 га. Зважаючи на те, що була порушена процедура надання земельної ділянки у власність [PERSON], а також порушено право позивачки [PERSON] на приватизацію даної земельної ділянки, яка до цього знаходилась у її користуванні, просив визнати незаконним та скасувати рішення сільської ради № 13-8/11 від 21 грудня 2011 року, визнати недійсними свідоцтва про право власної на земельні ділянки та скасувати їх реєстрацію. В судовому засіданні прокурор підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачка [PERSON] позов також підтримала та пояснила суду, що приватизована відповідачем [PERSON] земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS] перебувала у її користуванні, тим самим рішенням сільської ради про надання земельної ділянки у власність відповідачу порушено її переважне право щодо приватизації земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що рішення ІІІ сесії VІ скликання Черленівської сільської ради Новоселицького району від 06 квітня 2011 року № 48-3/11 та № 49-3/11 були законними, а постанова суду, якою скасовані дані рішення, на даний час оскаржена у касаційному порядку, тому рішення сільської ради про надання земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] є законним. Представник Черленівської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву, в якій позов не визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Представник реєстраційної служби Новоселицького районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням VІІІ сесії VІ скликання Черленівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 21 грудня 2011 року № 13-8/11 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність відповідача [PERSON] земельну ділянку площею 0.4543 га, в тому числі 0,2500 га для обслуговування житлового будівництва, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та 0,2043 га для ведення особистого селянського господарства в с. Черленівка Новоселицького району. В подальшому 16 вересня 2013 року Державним кадастровим реєстратором відділу Держземагенства у Новоселицькому районі було проведено державну реєстрацію земельних ділянок, оформлені витяги з Державного земельного кадастру на підставі яких реєстраційною службою Новоселицького районного управління юстиції 04 листопада 2013 року були видані свідоцтва про право власності на земельну ділянку серії САК № 533818 і № 533819 та до державного реєстру речових прав на нерухоме майно була внесена інформація щодо об'єкта нерухомого майна. Таким чином, з наведеного слідує, що [PERSON] набув у власність земельну ділянку площею 0.4543 га, надану йому рішенням Черленівської сільської ради від 21 грудня 2011 року. Разом з тим, з погосподарських книг Черленівської сільської ради № 5 та № 9 з 1985 по 1991 роки вбачається, що у домоволодінні по [ADDRESS] була зареєстрована та проживала тільки позивачка [PERSON]. За даним господарством рахувалася земельна ділянка, яка перебувала у користуванні господарства в розмірі 0,42 га та житловий будинок, який перебував в особистій власності господарства. Вказана обставина свідчить про те, що земельна ділянка по [ADDRESS] знаходилась у користуванні позивачки, яка була власником житлового будинку, розташованого на даній земельній ділянці. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Статтею 116 Земельного кодексу України, в редакції діючої на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами (станом на 2011 рік) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За вказаних обставин, передача у власність [PERSON] земельної ділянки, яка фактично перебувала у користуванні позивачки [PERSON], без її вилучення у останньої, порушує права та законі інтереси позивачки щодо переважного права приватизації даної земельної ділянки. Аналогічне вбачається з постанови Новоселицького районного суду від 30 січня 2012 року, залишеною в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2012 року, якою були визнані незаконними та скасовані рішення ІІІ сесії VІ скликання Черленівської сільської ради Новоселицького району від 06 квітня 2011 року № 48-3/11 та № 49-3/11 в частині надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] та відмови [PERSON] у наданні дозволу на розробку технічної документації вказаної земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування і підлягають виконанню на всій території України. Статтею 118 Земельного кодексу України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, який передбачає надання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і тільки після отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) відповідний орган приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Частиною 2 статті 25 Закону України «Про землеустрій», серед видів документації із землеустрою передбачено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», в редакції діючої на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами (станом на 2011 рік), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Таким чином, надання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з послідуючим його виготовленням та затвердженням, є необхідними передумовами для надання земельної ділянки у власність. Визнання судом незаконним та скасування рішення Черленівської сільської ради про надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, свідчить про відсутність правових підстав для розробки технічної документації на дану ділянку з подальшим її затвердженням, а тому приймаючи рішення про затвердження такої технічної документації із землеустрою, сільською радою порушено порядок передачі земельної ділянки у власність. Оцінивши у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки, яка фактична знаходилась у користуванні позивачки [PERSON], із порушенням порядку розроблення та затвердження технічної документації на земельну ділянку, порушує права та законні інтереси позивачки, а тому рішення сільської ради є незаконним та підлягає скасуванню. Із урахуванням положень ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки слід визнати недійсними, а реєстрацію права власності скасувати. Доводи представника відповідача проти позову про відсутність порушень прав та інтересів позивачки при передачі земельної ділянки у власність позивачу, суд вважає безпідставними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та Черленівської сільської ради на користь держави слід стягнути судові витрати по справі у виді судового збору. На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст. 203, 216, 373 ЦК України, ст. 116, 118, 122, 152, 155 Земельного Кодексу України, ст.ст. 25, 50 Закону України «Про землеустрій», суд

Outcome: approved