Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 67102,00 грн. В обґрунтування позову позивачка зазначала, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивача, в зв»язку із чим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.03.2013 року з відповідача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. В зв»зязку із тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, в зв»язку із чим станом на 01.08.2014 року в нього утворилася заборгованість у розмірі 17500 грн. На підставі викладеного, позивач та її представник просили позов задовольнити та розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову до суду не надійшло. Про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тому суд в порядку ст. 224 ЦПК України, за письмовою згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Представник Корабельного районного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріал справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості за аліментами з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.06.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 10.09.2013 року, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року, в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.09.2014 року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 17500 грн. Відповідач є працездатним, здоровим, на утриманні інших осіб не має, відповідно до ст.. 180 СК України зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, заборгованість не погашається ним до цього часу. Отже, підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченою ст.. 196 СК України відповідальності не вбачається. З огляду на це, суд бере до уваги розрахунок заборгованості по аліментам відповідача з нарахуванням неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за правилами ст. 196 СК України, тобто з урахуванням загальної кількості днів з 01 серпня 2012 року по 18 вересня 2014 року. Разом з тим, у відповідності до ст.7 , ч.2 ст.196 СК України,

Outcome: partial