Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

В березні 2015 року заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту відповідності запису у правовстановлюючому документі посилаючись на те, що вона звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. У видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки у свідоцтві про смерть її матері значиться прізвище [PERSON], а у свідоцтві про народження заявника, в графі «мати» зазначено - [PERSON]; у правовстановлюючому документі про право власності на квартиру - [PERSON], тобто вбачається відмінність у написанні прізвища спадкодавці [PERSON] та спадкоємиці [PERSON] Тому просить суд встановити факт відповідності запису у правовстановлюючому документі, а саме: визнати, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, а дійсне прізвище є [PERSON]; дійсним прізвищем [PERSON] визнати прізвище [PERSON]; правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] визнати придбаною на ім`я [PERSON]. Заявник в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа ВДРАЦС Дарницького РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. Заінтересована особа Друга КДНК м. Києва до суду не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Другої київської державної нотаріальної контори, від 11 лютого 2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину гр. [PERSON], після померлої [PERSON], було відмовлено, оскільки вбачається відмінність в написанні прізвища спадкодавці [PERSON] та спадкоємиці [PERSON] (дошлюбне) та відмінність прізвищ в правовстановчому документі на майно (договір купівлі-продажу квартири) придбане на ім`я [PERSON].(а.с.8-9). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норм, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильного витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Мати заявника - [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Відповідно копії свідоцтва про народження [PERSON] її батьками являються: [PERSON] та [PERSON] (російською) (а.с.6). [PERSON] вступила у зареєстрований шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.7). У копії договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05 грудня 1996 року, прізвище покупця зазначено: [PERSON] (російською)(а.с. 9). Таким чином, розбіжність між написанням прізвища «[PERSON]» та «[PERSON]» могла виникнути при перекладі з російської на українську, оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] зазначено російською мовою її прізвище - «[PERSON]». Стосовно вимоги заявника щодо визнання правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] придбаною на їм`я [PERSON], то дана вимога також підлягає задоволенню. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON], остання змінила прізвище на «[PERSON]». Наступні документи, були заповнені російською мовою, тому виникла різниця у написанні прізвища «[PERSON]» та «[PERSON]». Отже, суд вважає встановленим факт, що: [PERSON],[INFO] та [PERSON] є однією і тією ж особою; дошлюбним прізвищем [PERSON] вважати «[PERSON]»; договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вважати укладеним на ім`я [PERSON], [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved