Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор Запорізької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просить: - визнати незаконним та скасувати п. 5.9 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради Запорізької області пятого скликання № 17 від 31.03.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; - визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 911782 на земельну ділянку площею 0,0942га., виданого на імя [PERSON] для індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул.Курортна, 100-в в м.Бердянськ; - зобовязати [PERSON] повернути земельну ділянку вартістю 90846,48 грн., площею 0,0942га., кадастровий номер 2310400000:07:002:0110, яка знаходиться по вул.Курортна, 100-в в м.Бердянськ Запорізької області, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯК № 911782, виданому [PERSON], територіальній громаді міста Бердянська. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за результатами прокурорської перевірки встановлено, що п. 5.9 рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.10 року затверджено проект відведення земельних ділянок та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0942га., розташовану по вул.Курортна, 100-в в м.Бердянськ Запорізької області для індивідуального дачного будівництва. На підставі вказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК № 911782. Прокурор зазначає, що відведення земельної ділянки погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, про що зазначено у проектній документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. В порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України проектна документація із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обовязкової державної експертизи, як це передбачено ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Крім того, у звязку з виявленням чисельних порушень вимог земельного та містобудівного законодавства, позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки 01.06.10 року та 22.03.11 року були відкликані управлінням Держкомзему у м.Бердянську та управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради, відповідно. Вказує, що згідно схеми місцезнаходження виділеної земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою, остання знаходиться в межах міста Бердянська в межах визначеної ст. 88 Водного кодексу України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, що суперечить ст.ст. 85, 90 Водного кодексу України, ст. 59 Земельного кодексу України і підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 08.05.13 року, матеріалами землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Також, у затвердженому оскаржуваним рішенням ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Крім цього, при затвердженні оскаржуваним рішенням ради проекту землеустрою були порушені вимоги містобудівного законодавства, оскільки забудова та використання території населених пунктів повинні відповідати Генеральному плану відповідного населеного пункту. За даними Генерального плану міста Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.09 року, за адресою виділеної [PERSON] земельної ділянки передбачено розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку, що підтверджується листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 12.12.14 року. Зазначає, що відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». Прокурор вважає, що [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку по вул.Курортна, 100-в в м.Бердянськ та земельна ділянка підлягає поверненню територіальній громаді м.Бердянська. В судове засідання прокурор надав заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за відсутності. Не заперечує на вирішенні справи заочно. Бердянська міська рада в судове засідання представника не направила. Повідомлена. До суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заперечують в частині визнання рішення незаконним та його скасування. [PERSON] в судове засідання не зявився. На адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання направлено копію позовної заяви з додатками та повістку-виклик. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Справу розглянуто за відсутності відповідачів за згоди позивача заочно. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням вісімдесятої сесії Бердянської міської ради пятого скликання № 17 від 31 березня 2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», передана у приватну власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,0942га. для індивідуального дачного будівництва, з присвоєнням поштової адреси: вул.Курортна,100в. На підставі вказаного рішення за [PERSON] проведено державну реєстрацію державного акту на право власності серії ЯК № 911782 на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер 2310400000:07:002:0110). Відповідно до даних Виконавчого комітету Бердянської міської ради, викладених у листі від 12.12.14 року № 04-7928/37, цільове призначення земельної ділянки по вул.Курортна, 100-в в м.Бердянськ згідно з Генеральним планом м.Бердянськ територія оздоровчих установ та установ відпочинку. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом ст.ст. 116, 118, 125 Земельного кодексу України право власності громадянина на земельну ділянку виникає на підставі державного акту про право власності, який видається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого врядування в межах їх повноважень, прийнятим за результатами розгляду відповідного клопотання (заяви) фізичної особи та землевпорядної документації щодо конкретної земельної ділянки, узгодженої контролюючими службами. Згідно ст.ст. 50, 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів. До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, обєктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних обєктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших обєктів стаціонарної рекреації. Виходячи з положень ст. 19 ЗК України землі житлової та громадської забудови та землі рекреаційного призначення за основним цільовим призначенням відносяться до різних категорій. Частинами 1 та 2 ст. 20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин мав право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 року № 677, та Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.02 року № 502 (постанова втратила чинність 20.02.13 року). Відповідно до зазначеного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.02 року № 502 (постанова втратила чинність 20.02.13 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, проект відведення земельної ділянки у разі зміни її цільового призначення погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної державної адміністрації для прийняття рішення. Сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту. Рішення сільської, селищної, міської ради або відповідного органу виконавчої влади про зміну цільового призначення земельної ділянки є підставою для оформлення громадянину або юридичній особі державного акта на право власності на земельну ділянку із зміненим цільовим призначенням. Виходячи з положень ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною. Надані сторонами докази не містять даних про те, що стосовно спірної земельної ділянки Бердянською міською радою приймалися рішення щодо зміни її цільового призначення з категорії землі рекреаційного призначення на землю забудови з дотриманням вказаного Порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення Бердянською міською радою при прийнятті рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки вимог чинного законодавства, у тому числі ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення підлягають обовязковій державній експертизі. Всупереч вказаним вимогам Закону та ч. 9 ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обовязкова державна експертиза землевпорядної документації при виділенні земельної ділянки по вул.Курортна, 100-в в м.Бердянську не проводилась. Оскільки набуття відповідачем [PERSON] у власність спірної земельної ділянки відбулося з порушенням ст.ст. 116, 118 ЗК України, тому наявні правові підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на спірну земельну ділянку. Крім цього, земельна ділянка, яка надана [PERSON], розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря на відстані 528 метрів від урізу води, що підтверджено схемою земельної ділянки, виконаною ПП «Азовгеопроект». Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Згідно вимог ст. 88 Водного кодексу України, чинної на момент виникнення даних правовідносин, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва військових та інших оборонних обєктів, обєктів, що виробляють енергію за рахунок використання енергії вітру, сонці та хвиль, обєктів постачання, розподілу, передачі (транспортування) енергії, а також санаторіїв, дитячих оздоровчих таборів та інших лікувально-оздоровчих закладів з обовязковим централізованим водопостачанням і каналізацією, гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved