Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

В березні 2017 року позивачка з подальшими уточненнями звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила провести поділ сумісного нажитого під час шлюбу майна. Просила виділити їй кровать двоспальну, вартістю 2100 грн, матрац Велам, вартістю 100 грн, телевізор Панасонік, вартістю 7000 грн, холодільник Індезіт, вартістю 8000 грн., пральну машинку Канди, вартістю 7900 грн, миючий пилосмог , вартістю 3346 грн, кухонний гарнітур, вартістю 14000 грн, кухонну плиту, вартістю 5000 грн, мойку, вартістю 1200 грн, витяжку, вартістю 3800 грн, шафу Росава, вартістю 4000 грн, дошку Євмінова, вартістю 3000 грн, олюстру в коридорі , вартістю 6000 грн. Крім того в квартирі відповідача на спільні кошти збудована прибудова і загальна вартість майна рухомого та витрат на будівництво складає 118 279 грн, отже просить виділити їй у власність рухомого майна згідно переліку на загальну суму 58 346 грн та сплатит компенсацію у суму 739 грн 50 коп. Інше майно залишити у власності відповідача. У судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала в повному обсязі, просили про його задволення. Зазначила, що все майно є в наявності в квартирі позивача, а вартість його визначена нею станом на час розгляду справи. Відповідач в судових засіданнях вимоги позову не визнав, вказавши, що частина з вказаного майна взагалі відсутня ( в тому числі поламана за давністю експлуатації пральна машинка Канді, кухонна витяжка ) , частина є його дошлюбним майном ( телевізор, дошка Євмінова, посуд Цептер) будівництво не є капітальним, а лише навісом , є самовільним і будувалося на його особисті кошти. Крім того, позивачка двічі вивозила свої речі після розірвання шлюбних відносин, отже вони домовилися про розподіл майна, тому не зрозуміло, яким чином вона через декілька років вирішила звернутися до суду з цим позовом. Також зазначив, що значна частина спільного майна залишилася у попередній квартирі, яку вона продала , проте він не отримав за це жодної компенсації. Вислухав пояснення сторін , допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, сторони з 27 жовтня 2001 року по 21 березня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі . Матеріалами справи підтверджується, що в період шлюбу сторони придбали: - холодильник ЛдЖі, вартістю 2600 грн.; - пилосмог ЛдЖі миючий, вартістю 1346 грн., - варочну поверхню, вартістю 1375 грн та витяжку вартістю 1067 грн, - тюль та гардини, вартістю 4415 грн, жалюзі, вартістю 450 грн. Що стосується шафи Росава, то отримувачем цих меблів зазначена інша особа, отже суд не може прийняти до уваги квитанцію про його придбання від 23.12.2009 року . Відповідач в судовому засіданні визнав, що у нього в квартирі [ADDRESS] залишилося кровать двоспальна та матрац Велам, вартістю 100 грн, поламана пральна машинка Канди, миючий пилосмог , вбудований кухонний гарнітур з кухонною плитою та мойкою та поламаною витяжкою , люстра в коридорі , двері від кладової розсувні, дві телевізійні антени, люста в кімнаті, кухні та невелиукі у ванній кімнаті . Також позивачка визнала, що вже забрала спільного майна у складі тюль та гардини, жалюзі, люстру одну, крісло, меблеву стінку , плаский телевізор, старий холодильник та тахту ( останні є дошлюбним майном). 19 листопада 2015 року в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON], отримаоа від [PERSON] 361 304 грн.( евівалент 15 200 доларів США) в якості компенсації за належну їй на праві спільної власності 1\\2 частини квартири [ADDRESS] Допитані в якості свідків подруга позивачкаи [PERSON] та дільничний інспектор поліції Шеремет В.С, підтвердили, що позивачка дійсно вивозила певні речі з квартири відповідача, але самі дорогі речі залишилася у [PERSON] і він відмовився їх надати. При цьому працівник поліції підтвердив, що дійсно підтвердив, що був викликаний для підтримання громадського порядку, коли [PERSON], вивозила свої речі та меблі з квартири по [ADDRESS], проте які саме це були речі - не пам'ятає. Згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя , доки не доказано інше кимось із подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Але обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав. Жодних доказів того, коли, ким , в якому обсязі , за яку вартість, яку кількість будівельних матеріалів та витрат на проведення робіт з будівництва самовільної прибудови до вищевкзаної квартири, позивачка суду не надалаі навіть на такі не посилалася. Відповідно до положень ст. 70 СК, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини і чоловіка є рівними, за рішенням суду частка майна може бути збільшена, якщо з дружиною або чоловіком проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, є недостатнім для їх розвитку. Відповідно до п.п. 22 - 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СКУ, ч. 3 ст. 368 ЦКУ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦКУ можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, в тому числі грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. За аткого, суд вважає за необхідне виділити позивачці у власність пилосмог миючий LG VC 9156WA , вартістю 1346 грн., витяжку білу Garda WH, вартістю 1067 грн. та люстру в коридорі - як половину вартості того майна, докази на придбання якого виееріод шлюбу та за яку вартість, вона надала до суду. Що стосується вартості спільного майна, вказаного позивачкою у позовній заяві та поясненнях, то жодних доказів цієї вартості вона суду не надала, а її пояснення , що вона визначила їх вартість на сьогодняшній день за середніми цінами - взагалі нічим не підтверджені, отже не можуть бути прийняті судом до уваги. При цьому, суд вважає, що залишення ввідповідачеві кухонного гарнітуру та кроваті є правомірним - оскільки кухонні меблі вироблялися на замовлення саме під розміріи приміщення кухні квартири, яка за згодою позивачки залишилася у його власності. А щодо кроваті з матрацом - то з обставин , пояснених свідками, вббачається, що сторони дійшли добровільної згоди щодо розподілу спільних меблів при вивезенні [PERSON] частини меблів самостійно. Щодо іншого рухомого майна , зазначеного у позовній заяві, то жодних доказів як наявності цього майна в натурі, так і придбання цього майна в період шлюбу саме сторонами, та їх вартість позивачка суду не надала, отже у задоволенні цих вимог щодо визнання рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації його вартості слід відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 60, 63, 68, 70 СК України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України , суд дійшов висновку, що поділу в натурі підлягає вищезаначене рухоме майно, докази на підтвердження якого надали сторони у судове засідання, а саме, враховуючи принцип рівності часток подружжя, слід виділити у власність [PERSON] пилосмог миючий LG , вартістю 1346 грн., витяжку білу , вартістю 1067 грн. та люстру в коридорі. Враховуючи недоведеність вартості спільного майна, що підлягає поділу між сторонами, з відповідача на користь позивачки стягненню компенсація не підлягає. За такого , позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. ст. 81 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 33 грн. судового збору пропорційно до задволених позовних вимог ( 3013 грн : 59139, 5 грн х 640 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial