overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 27.02.2008 року було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у сторін дітей немає. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. З жовтня 2012 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання, не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовні вимоги не надав та не просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.02.2008 року, від шлюбу дітей не мають. Судом встановлено, що з жовтня 2012 року шлюбні стосунки між ними припиненні. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання зміни прізвища відповідачем судом не вирішувалось у зв'язку з його неявкою в судове засідання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частину заробітку /доходу/ відповідача щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та просив суд його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, перебування дітей на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання двох дітей, аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно від дня пред'явлення позову до суду, а саме : 20.03.2014 року до повноліття дітей але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2013р. було розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Після розлучення дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача ? частину заробітку /доходу/ відповідача щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що згоден сплачувати 15-20 % свого заробітку на місяць. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2001 року, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2013 року було розірвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісячно від дня пред'явлення позову до суду, а саме : 11.03.2014 року до повноліття дитини але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, який зареєстрований 11 червня 2011 року відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 1007. Позивач посилається на те, що [INFO] від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], який проживає з відповідачкою. Спільне життя з відповідачем у неї не склалося через різні характери та погляди на життя, в результаті чого протягом всього сімейного життя між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставав їхній син, що негативно впливало на його виховання та розвиток. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім'ї, відносини між ними поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Більше півтора місяця вони проживають окремо, кожен живе своїм життям, шлюб між ними існує лише формально. Строк для примирення, просить не надавати. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї стало неможливим та суперечить їхнім інтересам. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим їх задовольнити, оскільки матеріалами справи доведено, що спільне проживання і збереження сім'ї стало неможливим, шлюбні відносини припинені, шлюб між сторонами існує формально та суперечить їхнім інтересам. На підставі ст.ст. 110 ч. 1, 112, 114 ч.2, 115 ч.2, ч.3 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, який зареєстрований 29 червня 2002 року відділом РАГСу Хмільницького МУЮ, актовий запис № 78, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося через різні погляди на життя та ведення справ сім'ї, несумісність характерів на підставі чого між ними постійно виникають побутові сварки та скандали. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї стало неможливим та суперечить їхнім інтересам. Під час перебування в шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Згідно ухвали Хмільницького міськрайонного суду від 03 березня 2014 року було зупинено провадження по даній справі та надавався сторонам строк для примирення на чотири місяці. У наданий судом строк, примирення не наступило. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, з розірванням шлюбу погоджується, про що надав суду письмову заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, враховуючи заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, оскільки показами сторін та матеріалами справи доведено, що спільне проживання і збереження сім'ї стало неможливим, шлюбні відносини припинені, шлюб між ними існує формально та суперечить їхнім інтересам. На підставі ст.ст. 110 ч. 1, 112, 114 ч.2, 115 ч.2, ч.3 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

В березні 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є власниками та проживають в [ADDRESS], також за даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON]. З урахуванням того, що [PERSON] тривалий час не проживає в спірній квартирі, просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд за згоди представника позивачів, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м. Києва від 21.04.1994 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до договору дарування частини квартири від 29.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] як дарувальник подарував [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] (а.с.53). Отже квартири [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з довідки КП «ЖЕК «Михайлівська» № 53 від 15.01.2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Актами затвердженими комісією КП «ЖЕК «Михайлівська» від 12.08.2013 року, 10.10.2013 року, 03.02.2014 року (а.с.8-10) підтверджується, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що [PERSON] тривалий час не проживає в [ADDRESS], суд знаходить необхідним визнати його такий, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Тому вимога позивачів щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючи ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 169, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

В березні 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності за кожною на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що залишився після смерті [PERSON], яка померла [INFO] В обґрунтування позову зазначили, що є спадкоємцями за заповітом, але оформити свої спадкові права не мають можливості, оскільки при житті їх рідна бабка не зареєструвала своє право власності. Позивачі в судове засідання не з'явилися - про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, їх представники [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач повторно в судове засідання не прибула - про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, розглянувши заяви представників позивачів про розгляд справи у їх відсутність, встановивши, що відповідач вдруге не прибула в судове засідання, про причини своєї неявки не повідомила,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

В березні 2014 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON], є відповідно, сином та дружиною померлого [INFO] [PERSON]. Після смерті позивачами успадкована частина приміщення курника № 2А, загальною площею 798,30 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Зазначене приміщення розташовано на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,2736 га, кадастровий номер: 1822587001:03:000:0013 за тією ж адресою. Подавши заяву про подання спадщини, листом Третя Сумська державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з наявністю співвласника земельної ділянки [PERSON]. З огляду на викладене, позивачі просять суд визнати право власності на земельну ділянку. Позивач [PERSON] надав суду заяву, про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Позивач [PERSON] надала суду заяву, про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Від відповідача - [PERSON], надійшла заява, в якій відповідач просить справу розглядати у його відсутність та позовні вимоги визнає повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи що відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення та про можливість постановлення рішення в зв'язку з визнанням відповідачем позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В березні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та третьої особи Новоселицької міської ради про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності кожного співвласника квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що дана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Просили визначити за ними право на 1/7 частки кожному в даній квартирі. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала. Відповідачі, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних для суду причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 вересня 2003 року, виданого органом приватизації Новоселицької міської ради згідно розпорядження № 246 від 07 травня 2003 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в результаті приватизації стали співвласниками квартири [ADDRESS] і знаходиться у їхній спільній сумісній власності, у зв'язку із чим кожному з них належить по 1/7 частині вказаної квартири. На підставі ст. ст. 346, 368, 370, 372 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

В березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В позовній заяві вказувала, що з відповідачем проживала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24.05.2011 року за рішенням суду. Від спільного проживання має дитину сина [PERSON], [INFO] . Дитина проживає разом з нею, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно. Позивачка прохала суд стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку( доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку . Крім того позивачка прохала суд визначити місце проживання дитини з нею, оскільки вона хвилюється, що в майбутньому відповідач може порушувати домовленість між ними щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги і пояснила суду, що за домовленістю з відповідачем дитина проживає з нею в м. Полтава і навчається в школі. Відповідач приймає участь у вихованні дитини , але вона не впевнена що в майбутньому може виникнути питання про місце проживання дитини. Відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину визнав . Позовні вимоги про визначення місця проживання дитини не визнав, оскільки дитини проживає з позивачкою, він приймає участь у вихованні дитини, позивачка не перешкоджає бачитись йому з дитиною і спору між ними про місце проживання дитини не існує. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі Рішенням Кобеляцького районного суду від 24.05.2011 року шлюб між ними розірвано ( а.с. 9). Сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] ( а.с.8). Згідно довідки [PERSON] навчається в Полтавській загальноосвітній школі №34 ( а.с.10). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій сумі. Згідно ст.183 СК України частка заробітку, доходу матері , батька , яка буде стягуватися як аліменти на дитину , визначається судом. Оскільки дитина проживає з позивачкою , суд вважає стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони добровільно визначили місце проживання дитини з матір»ю . Дитина проживає з позивачкою, відповідач приймає участь у вихованні дитини, позивачка не перешкоджає йому в цьому. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка не надала суду доказів щодо наявності спору між нею і відповідачем про те, з ким повинна проживати дитина , тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказувала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29 вересня 2009 року у відділі РАЦС Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 1897, шлюб у обох перший. Від шлюбу є донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Спору про поділ майна немає. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, в квітні 2013 року вона покинула відповідача і разом з дитиною почала проживати окремо, з цього часу вони припинили подружні стосунки, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї були несумісність їх характерів та різні погляди на життя, що призвело до виникнення складних та напружених стосунків, між ними виникали конфлікти, вони втратили почуття взаємної любові та поваги. Подальше спільне проживання і збереження сім'ї та шлюбу з відповідачем буде суперечити її інтересам, примирення неможливе. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] з підстав, вказаних в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, на примирення не згодна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, згоден на розірвання шлюбу і пояснив, що сім'я дійсно розпалась з тих причин, на які вказує позивачка, з квітня 2013 року вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, на примирення не згоден, подальше збереження сім'ї та шлюбу буде суперечити його інтересам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що збереження сім'ї та шлюбу між сторонами стало неможливим. Сторони в квітні 2013 року припинили подружні стосунки, з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо в різних квартирах. Причиною розпаду сім'ї сторін були несумісність їх характерів та різні погляди на життя, що призвело до виникнення складних та напружених стосунків, між ними виникали конфлікти, вони втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, на примирення сторони не згідні, а тому суд вважає, що їх сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини, в зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Суд вважає, що малолітню доньку [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу зі згоди обох батьків належить залишити проживати з матір'ю [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved