Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], фізичної особи-підприємця (надалі - ФОП) [PERSON] про стягнення 9600,00 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що 18.01.2011 між [PERSON] та [PERSON], фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір про наміри, за умовами якого [PERSON] зобов'язувалася продати позивачу нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу в строк до 18.03.2011 року. Згідно п. 2.1. договору про наміри, підтверджуючи намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості, з метою забезпечення його укладення, в момент підписання договору, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла гарантійну суму, яка складає 3970,00 гривень, що складає еквівалент 500 доларів США, яка була передана на зберігання ФОП [PERSON] В подальшому, відповідний договір купівлі-продажу до 18.03.2011 року з позивачем укладено не було з причин залежних від [PERSON], а саме у зв'язку з перебуванням вищевказаного майна під численними арештами виконавчої служби по іпотеці та інших зобов'язаннях [PERSON] Протягом часу з 18.01.2011 року по 18.03.2011 року [PERSON] не вживала заходів щодо зняття арештів з майна та розрахунку з кредиторами. В зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна в строк до 18.03.2011 року не був укладений із [PERSON], гарантійну суму коштів позивачу не повернуто до теперішнього часу та на підставі п. 5.1 договору про наміри, позивач просив стягнути на його користь з ФОП [PERSON] 4800,35 грн. гарантійного внеску, а з [PERSON] 4800,35 грн. неустойки. До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] подав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути на його користь з [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] по 16300,00 грн. з кожного, зокрема, 15000,00 моральної шкоди, 8000,00 грн. упущеної вигоди, 4800,00 грн. гарантійного внеску та 4800,00 грн. неустойки. Вказана заява позивача була прийнята судом до розгляду ухвалою суду від 05.06.2014 року (а.с. 68). В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. Суду пояснила, що дійсно 18.01.2011 року між сторонами був укладений в простій письмовій формі договір про наміри купівлі-продажу в строк до 18.03.2011 року нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. При цьому позивач передав [PERSON] гарантійну суму в розмірі 500 доларів США, які відповідачка [PERSON] не передавала на зберігання ФОП [PERSON], а залишила її в себе та витратила на отримання відповідних довідок для оформлення договору купівлі-продажу. Підтвердила пояснення позивача про те, що спірне приміщення було не тільки в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а на нього також державною виконавчою службою було накладено ще декілька арештів по боргах [PERSON] перед іншими банками та особами. Пояснила, що договір купівлі-продажу не був укладений в строк до 18.03.2011 року через те, що [PERSON] дізнавшись, що дане спірне майно виставлене виконавчою службою для реалізації на прилюдні торги, відмовився укладати договір купівлі-продажу, пояснивши, що на прилюдних торгах він придбає його значно за меншу суму. І в квітні 2011 року дружина позивача [PERSON] придбала з прилюдних торгів дане майно, але в подальшому рішенням суду ці прилюдні торги були визнані судом такими, що не відбулися, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Тому заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач ФОП [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити. Підтвердив пояснення представника відповідачки [PERSON] щодо обставин і умов укладення договору про наміри від 18.01.2001 року та відмову позивача укладати договір купівлі-продажу. Також пояснив, що відповідачка [PERSON] не передавала йому на зберігання отриману від позивача гарантійну суму в розмірі 500 доларів США, а залишила ці кошти собі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що за змістом наданого суду тексту договору про наміри від 18.01.2011, укладеного в простій письмовій формі між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем), фізичною особою - підприємцем [PERSON] (виконавцем) було укладено договір про наміри, за умовами якого [PERSON] зобов'язувалася продати позивачу нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу в строк до 18.03.2011 року. На підтвердження наміру укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості в майбутньому, з метою забезпечення його укладення, згідно п. 2.1 договору про наміри від 18.01.2011 року, [PERSON] сплатив [PERSON] 3970,00 грн., що еквівалентно 500 доларів США, а [PERSON] передала вказані кошти на зберігання ФОП [PERSON] При цьому вказана сума коштів була визначена сторонами як гарантійна сума. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] на виконання умов договору про наміри від 18.01.2011 року сплатив гарантійну суму в розмірі 500 доларів США і у випадку укладення договору купівлі-продажу дана сума коштів повинна була бути зарахована як частина сплати коштів за вказаний вище об'єкт нерухомості. Пунктом 5.1. договору про наміри від 18.01.2011 року передбачено, що у разі не укладення договору купівлі-продажу в строк не пізніше 18.03.2011 року з причини залежної від продавця [PERSON], виконавець ФОП [PERSON] зобов'язується повернути гарантійну суму, а також покупець [PERSON] зобов'язується виплатити покупцеві неустойку в розмірі гарантійної суми. В пункті 5.2. договору про наміри від 18.01.2011 року вказано, що у разі укладення договору купівлі-продажу відповідно до умов цього договору гарантійна сума передається продавцю [PERSON] та зараховується як частина виплати за об'єкт нерухомості. Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] в строк до 18.03.2011 року укладений не був, оскільки позивач [PERSON] виявив, що крім іпотечного обтяження на дане приміщення державною виконавчою службою були накладені численні арешти за боргами [PERSON] перед іншими банками та особами (а.с. 9). Однак відповідно до умов договору про наміри від 18.01.2011 року ні ФОП [PERSON], ні [PERSON] сплачену [PERSON] гарантійну суму в розмірі 500 доларів США та неустойку в розмірі гарантійної суми до теперішнього часу позивачу не повернули. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, якою встановлена свобода договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Позивач [PERSON] в судовому засіданні обґрунтовував позовні вимоги з посиланням на те, що договір про наміри від 18.01.2011 року є попереднім договором купівлі-продажу нежитлового приміщення. За змістом ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно, і попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення має бути нотаріально посвідчений. Частиною 4 ст. 635 ЦК України передбачено, що договір про наміри (протокол про наміри), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважаються попереднім договором. Проаналізувавши зміст та форму договору про наміри від 18.01.2011 року суд вважає, що зазначений договір про наміри такого волевиявлення сторін не містить, тому у суду не має підстав вважати його попереднім. Сторони по справі,

Outcome: partial