overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно, яке розташовано в с. Бояни Новоселицького району. Однак, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту, так як він був складений таємно, він не звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у зв'язку із чим пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Оскільки, про наявність заповіту дізнався нещодавно, просив суд надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю у три місяця. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги. Представник Боянської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Свідок [PERSON] показав суду, що після смерті [PERSON] він із своїм сином - позивачем у справі прибирали в будинку покійної та знайшли заповіт про існування якого вони не знали. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 08 січня 2016 року. Згідно заповіту, який був складений 01 листопада 1996 року та посвідчений секретарем Боянської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу все своє майно. Однак, спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, що підтверджується довідками нотаріальних контор Новоселицького району Чернівецької області, відповідно до яких спадкова справа після її смерті не відкривалася, а також довідкою Боянської сільської ради Новоселицького району № 765 від 21 березня 2017 року, з якої вбачається, що на час смерті спадкодавець [PERSON] проживала одна. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що після смерті [PERSON] спадщину ніхто не прийняв та відповідач позов визнав, а також те, що позивач дізнався про наявність заповіту на його користь після пропуску шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, суд вважає, що він з поважних причин не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тим самим пропустивши строк для її прийняття. За таких обставин, суд вважає за необхідне надати позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі ст.ст. 1268-1272 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та з вересня 2010 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідачки судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася без поважних для суду причин. Суд зі згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2002 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивач не бажає збереження сім'ї та наполягає на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, а тому шлюб має бути розірваний. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з вересня 2016 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 1989 року. Шлюб перший, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки між сторонами припинені, позивач не бажає збереження сімї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися із відповідачкою не бажає. \~\~\~\~\~ У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася та з листопада 2016 року сторони перестали підтримувати подружні відносини, оскільки дружина залишила сімю та виїхала в невідомому напрямку. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 травня 1990 року. Шлюб перший, від шлюбу мають семеро неповнолітніх дітей. На даний час шлюбні стосунки між сторонами припинені, позивач не бажає збереження сімї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися із відповідачкою не бажає. \~ З довідки Новоселицького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області № 528 від 30 січня 2017 року вбачається, що заява про зникнення [PERSON] внесено до ЄРДР та по даному факту проводиться досудове розслідування. На даний час [PERSON] оголошена у розшук. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння сторони з 2015 року перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачка позов визнала та пояснила, що не бажає зберегти сімю, оскільки подальший шлюб із позивачем є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року. Шлюб для обох перший. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідачки позов визнав та пояснив, що відповідачка не бажає зберегти сімю, оскільки подальший шлюб із позивачем є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2004 року. Шлюб для обох перший. Від шлюбу мають одну дитину [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сімю та наполягають на розірвання шлюбу, примиритися не бажають. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому просив суд розірвати шлюб, укладений 02 серпня 2003 року в [PERSON] сільській раді Полонського району, Хмельницької області, актовий запис № 3. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що від спільного шлюбу з відповідачкою мають двох неповнолітніх дітей: доньку, [PERSON], [INFO] та доньку, [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачкою не склалося, через відсутність взаєморозуміння, що привело до того, що в сім'ї часто виникали сварки та непорозуміння. Позивач в судове засідання не з'явився , заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій свої позовні вимоги він підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у її та відповідача відсутності, у якій позовні вимоги визнали у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 серпня 2003 року в [PERSON] сільській раді Полонського району, Хмельницької області, актовий запис № 3. Від шлюбних відносин сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку, [PERSON], [INFO] та доньку, [PERSON], [INFO]. Матеріалами справи встановлено, що сімейні відносини сторони не підтримують з січня 2017 року, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 14 серпня 2009 року вони з відповідачкою уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис № 446. Від шлюбу у них є дитина, син - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Позивач зазначає, що вони з відповідачкою не зійшлись характером та поглядами на життя, у зв*язку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. Окрім цього, фактичні сімейні відносини припинені у 2014 році, з цього часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Примирення з відповідачем вважає неможливим, дитина після розірвання шлюбу буде мешкати з відповідачкою. Спір про розподіл спільного майна у подружжя відсутній. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутністю, позов підтримав в повному обсязі, просив його задольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданного 14 серпня 2009 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 446, між [PERSON] та [PERSON] 14 серпня 2009 року було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO]. Батьками є [PERSON] та [PERSON]. Житловий та майновий спір у сторін відсутній, сумісного господарства не ведуть. Фактичні шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені у 2014 році. Таким чином, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Після розірвання шлюбу залишити за відповідачкою прізвище « [PERSON]». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачкою в 2014 році, в період якого мають сина, [INFO]. В обґрунтування вимог вказав, що між ним та відповідачкою постійно виникають конфлікти та суперечки через різні погляди на сімейні відносини, ведення спільного господарства та виховання сина, внаслідок чого з 2016 року фактично припинили шлюбні стосунки. Вважає, що збереження шлюбу неможливе та суперечить їхнім інтересам та інтересам їхнього сина. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримують. Відповідачка в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Встановлено, що з 21 вересня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, в період якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Через різного роду непорозуміння подружні стосунки між сторонами припинено з 2016 року. Відновлювати сімейні відносини сторони не мають бажання. За наданий судом строк сторони не примирились. Зазначені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожної сторони та їх дитини, тому, відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 27.12.2005 року , посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.12.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушила зобовязання за кредитним договором та станом на 31.01.2017 р. виникла заборгованість на суму 14498,08 грн.. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив задовольнити позов в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про слухання справи, до суду не зявилася. Суд дослідив документи, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 27.12.2005 року отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 31.01.2017 р. виникла заборгованість на суму 14498,08 грн., яка складається з наступного: 282,61 грн. заборгованість за кредитом; 9875,06 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3173,83 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківського послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 666,58 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком. Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача, на підставі ст.. 88 ЦПК України. Тому позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved