Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В березні 2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» (нині АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №VIK0G100001421 від 07.06.2007 у сумі 163297,00 дол США що за курсом 24,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.02.2015 становить 4074260, 16 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № VIK0G100001421 від 07.06.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 40000,00 дол США на термін до 05.06.2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення норм закону та умов кредитного договору зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, чим допустив заборгованість, яка станом на 09.02.2015 року становить 163297,00 дол. США, з яких 32489,20 дол США - заборгованість за кредитом, 29501,16 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом, 6171,55 дол США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 77349, 50 дол США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору - 10,02 дол США - штраф фіксована частина, 7775,57 дол США - штраф процентна складова. Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором № VIK0G100001421 від 07.06.2007 року, яка станом на 09.02.2015 року складалася з: 32489,20 дол. США - заборгованість за кредитом; 39501,16 дол. США - заборгованість по процентами за користування кредитом; 6171,55 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 77349,50 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 10,02 дол. США - штраф (фіксована частина); 7775,57 дол. США - штраф (процентна складова), а всього на загальну суму 163297,00 дол. США, що за курсом 24,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.02.2015 року складає 4074260,16 грн (чотири мільйони сімдесят чотири тисячі двісті шістдесят гривень 16 копійок), а також витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 3654,00 грн. (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири гривні 00 копійок). 08 січня 2020 року адвокат Федоров Ю.А. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд вище вказаного заочного рішення суду. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2020 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року. Заяву адвоката [PERSON] - адвоката Федорова Ю.А. залишено без руху. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2020 року скасовано заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено цивільну справу за позовом за правилами загального позовного провадження. 16 грудня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» через канцелярію суду подав до суду уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості, відповідно до якої зазначає, у зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] станом на 29.09.2020 року має заборгованість 322194,44 доларів США, яка складається з наступного: 32489,19 (долар США) заборгованість за кредитом; 59208,31 (долар США) заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом; 11536,95 (долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом; 218959,99 (долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки законодавцем не передбачено обов`язок вимагати від боржника повернення усієї суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 103234,35 доларів США, що за курсом 28,30 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.09.2020 року складає 2921534,93 грн за кредитним договором №VIK0G100001421 від 07.06.2007 року, яка складається з наступного: 32489,19 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 59208,31 дол США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 11536, 95 дол США заборгованість із комісії за користування кредитом. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 24.12.2020 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву. Частково задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Федорова Ю.А. про витребування доказів: від АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо погашення відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором №VIK0G100001421 від 07.06.2007 року, а саме: щодо суми коштів, зарахованих банком на погашення кредиту (прострочена, поточна); суми коштів, зарахованих банком на погашення процентів за користування кредитом (прострочені, поточні); суми коштів, зарахованих банком на погашення комісії; суми коштів, зарахованих банком на погашення пені; суми коштів, зарахованих банком на погашення штрафів (фіксована частина, процентна складова) та надати копії первинних документів, виписки по рахунку на підтвердження вказаних обставин, яку надати в строк до 15 січня 2021 року; оригіналу, або належним чином засвідченої копії угоди та супровідних/ супутніх документів, які стосуються звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок в [ADDRESS] за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.11.2013 (справа №132/860/13-ц); оригіналу, або належним чином засвідченої копії угоди та супровідних/ супутніх документів, які стосуються звернення стягнення на предмет іпотеки земельних ділянок в [ADDRESS] кадастровий номер 05216101100:01:041:006, 05216101100:01:041:0069 за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10.02.2015 (справа №132/3864/14-ц). Витребувано з архіву Калинівського районного суду Вінницької області справу №132/860/13-ц за позовом ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, та справу №132/3864/14-ц за позовом ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, для огляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 19.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 19.02.2021 представником відповідача подано відзив на уточнену позовну заяву, в якій зазначав, що позивач уже звертався до відповідача з тим самим позовом та з тих саме підстав у 2011 році та крім того задовольнив свої вимоги звернувши стягнення на майно відповідача, а саме рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04.11.2011 року у справі № 2-1271/11 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № VIK0G100001421 від 07.06.2007 року та стягнуто 19155,91 дол США. За повідомленням Калинівського районного суду Вінницької області дана цивільна справа була знищена за закінченням строку зберігання. Оскільки інших кредитних договорів у позивача немає, має місце повторне звернення стягнення одного і того ж боргу, що суперечить ст. 61 Конституції України. Крім того в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем укладено договір іпотеки № VIK0G100001421. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.11.2013 (справа №132/860/13-ц) було звернуто стягнення на будинок в [ADDRESS] що належав відповідачу на праві власності шляхом його продажу та встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його реалізації 252500,00 грн, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 31602,00 дол США. Також рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 10.02.2015 року (справа №132/3864/14-ц) було окремо звернуто стягнення на земельні ділянки (кадастровий номер 05216101100:01:041:006, 05216101100:01:041:0069) на яких знаходився будинок також шляхом продажу, але початкова ціна встановлена на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Обставини продажу вказаних об`єктів, ціна за яку вони були продані відповідач невідомі. Отже, заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута та позивач повністю задовольнив свої вимоги кредитора, а тому для повторного звернення з позовом до [PERSON] відсутні правові підстави. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних відповідно до ст. 1048 ЦК, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України, яка в даному випадку надійшла відповідачеві не пізніше 14.10.2011 року. При цьому позивач не довів що ним було дотримано законодавство щодо видачі споживчих кредитів, чинного на той час та надав необґрунтований розрахунок суми заборгованості, що ставить під сумнів законність кредитного договору. Оскільки фактично представник відповідача отримав копію уточненої позовної заяви лише 26.01.2021, тобто 15-денний строк для подачі відзиву було встановлено до 10.02.2021, однак для подання обґрунтованого відзиву необхідно було ознайомитися із витребуваними судом документами, відповідач вимушено пропустив строк для подачі відзиву, у зв`язку з чим просив визнати причини пропуску строку на подання відзиву поважними. 06.04.2021 представником відповідача адвокатом Федоровим Ю.А. подано заяву, в якій останній просив відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з пропуском строку звернення до суду щодо пред`явлення вимог по кредитному договору. Також у заяві про перегляд заочного рішення представник позивача заявив про застосування строку позовної давності передбаченого ч.4 ст. 267 ЦК України. 20.05.2021 АТ КБ «Приват Банк» подано відповідь на відзив з клопотанням про продовження процесуального строку на його подання, яке обґрунтовував тим, що строк на подання відповіді на відзив було пропущено з підстав поширення коронавірусної хвороби (COVID-19). У відповіді на відзив зазначено, що посилання відповідача на справу №2-1271/11 є безпідставним, оскільки ухвалене рішення суду стосується іншого предмета спору (іншого договору), що підтверджується копією позовної заяви. Щодо раніше ухваленого рішення про звернення стягнення на заставне майно, то станом на сьогоднішній день предмет іпотеки було реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, однак раніше винесене рішення не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором і права позивача звернутися з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки строк дії договору встановлено до 05.06.2027 року, між сторонами не укладалися додаткові угоди щодо зміни строку виконання зобов`язання, а тому і строк виконання зобов`язання змінений не був. Банком на виконання положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію щодо кредитного договору. Згідно з доданою випискою по рахунку позичальника, яка є первинним документом, не вбачається і відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином. В судове засідання 20.09.2021 представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений завчасно та належним чином. 20.09.2021 за вх №ЕП-2377/21 представник позивача Савіхіна А.М. подала заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю представника банку, який супроводжує справу. В судовому засіданні 17.06.2021 представник позивача Молодецький О.С. позовну заяву з урахуванням уточнених позовних вимог підтримав, просив її задовольнити, з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Федоров Ю.А. проти задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки заборгованість за кредитним договором станом на день звернення до суду погашена. Суд розглянувши клопотання представника позивача про відкладення судового засідання, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на стадію судового розгляду, те, що представнику позивача завчасно було відомо про наступну дату судового розгляду, будь-яких поважних причин неявки в судове засідання представник позивача не навів та доказів на підтвердження своїх доводів не надав. Крім іншого, позивач є юридичною особою, у штаті якого функціонує юридичний відділ, в зв`язку з чим останній необмежений можливістю забезпечити представництво своїх інтересів у суді виключно одним представником. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлені фактичні обставини справи та правовідносини сторін. 07.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № VIK0G100001421 згідно з п.7.1 якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07 червня 2007 року по 05 червня 2027 року включно у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 48000,00 дол. США на купівлю нерухомості в сумі 40000 дол США, а також у розмірі 8000 дол США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «9» по «14» число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти щомісячний платіж у сумі 525,09 дол США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди. Забезпеченням виконання зобов`язання за даним договором виступає іпотека житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також всі інші застави, поруки надані банку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором (п.7.3 Договору). Відповідно до п.3.3 договору кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно з п.п.2.2.9, 2.38 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії, по кредиту, далі- простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частини суми що залишилася ( у т.ч. сума надана позичальником понад суму щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом, якщо інше не передбачене п.6.8, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі кредиту. Відповідно до п.2.3.3 договору при виникненні порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами договору банк на власний розсуд має право зокрема змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно з ст. 212,611,651 ЦК України щодо зобов`язань строк виконанням яких не настав вважається, що строк настав у визначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати зобов`язання за договором. Згідно зі ст. 212 ЦК України порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,45% на місяць. Згідно з п. 2.1.3 кредитного договору відповідно до договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п.2.2.7 договору і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно з договорів страхування. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі №2-1271/11 від 04.11.2011, яке набуло законної сили 05.12.2011 з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 19155,91 дол США (еквівалент в гривнях 152 877,57 грн) та вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі. З оглянутої судом цивільної справи № 132/860/13-ц встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 07.06.2007 року укладено договір іпотеки № VIK0G100001421, згідно з яким іпотекою забезпечуються виконання зобов`язань іпотекодавцем за кредитними договорами від 07.06.2007 року № VIK0G100001421 та №VIK0G200001421 укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем по поверненню кредиту наданого у виді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 60000 дол США на строк з 07.06.2007 року по 05.06.2027 року, а саме цілий житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 63,2 кв.м. по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,1028 га на якій розташований предмет іпотеки. 11.03.2013 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 63,2 кв.м. по [ADDRESS] . Також з матеріалів даної справи встановлено, що 25.01.2013 року за №30.1.0.0/2-034 ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав [PERSON] вимогу, за змістом якої відповідно до укладеного договору № VIK0G100001421 від 07.06.2007 року [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 50000 дол США, в забезпечення виконання зобов`язань за яким укладено договір іпотеки нерухомого майна. У зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором прострочена заборгованість [PERSON] складає 72208,84 дол США. Згідно із ст.ст. 1054, 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позичку частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних йому процентів. Враховуючи вищевикладене ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає від [PERSON] повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Також цією вимогою попереджено позичальника, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, банк зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки. Згідно з реєстром поштових відправлень вказана вимога направлена на адресу [PERSON] 29.01.2013 (а.с. №132/860/13-ц 14-16). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у справі №132/860/13-ц від 20.11.2013 позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIK01G00001421 від 07.06.2007 року в розмірі 113870,80 дол США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.03.2013 складає 909827,68 грн звернуто стягнення на будинок загальною площею 62,20 кв.м., житловою 35,8 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № VIK0G100001421 від 07.06.2007) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-якими способами з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформленням та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 252500,00 грн. Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , малолітнього [PERSON] які зареєстровані та проживають в житловому будинку, розташованому за адресою [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному підрозділі державної міграційної служби. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. З матеріалів оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 132/3864/14-ц встановлено, що 12.12.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від № VIK01G00001421 від 07.06.2007 року в розмірі 113870,80 дол США. До даного позову додано заяву на видачу готівки №2 від 08.06.2007 року для зарахування на рахунок №16024800030771 40000 дол США, також вимогу про дострокове повернення кредиту від 25.01.2013 року. Так, рішенням Калинівського районного суду Вінницької області 10.02.2015 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIK0G100001421 від 07.06.2007 року, в розмірі 113870,80 (Долар США) звернуто стягнення на земельні ділянки кадастровий номер 0521610100:01:041:0068, 0521610100:01:041:0069, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належать на праві приватної власності [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на земельну ділянку у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановити початкову ціну вартості реалізації предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктам оціночної діяльності. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 40000 дол США підтверджено матеріалами справи , зокрема випискою по рахунку та видатковим ордером №2 від 08.06.2007, і сторонами не заперечується. Згідно з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 24.12.2020 року за № 28.01.2020 №154566-ВБ предмет іпотеки було реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIK01G00001421 від 07.06.2007 року. Кошти від реалізації направлено на погашення заборгованості, на підтвердження чого надано виписку по кредитному рахунку № [NUMBER] . Водночас запитувані судом угоди та супровідні/супутні документи в архіві банку не виявлено. Так, як вбачається з виписки по рахунку за 11.12.2014 року на рахунок № [NUMBER] було зараховано 35406,15 дол США , з яких 41,47 дол США на пеню погашення заборгованості по пені за кредитом, 956,11 дол США погашення заборгованості за кредитом, 1180,00 дол США погашення комісії, 7237,84 пеня за кредитним договором, 7310,27 дол США - погашення відсотків за кредитним договором, 18680,45 дол США - погашення пені за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша та третя статті 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України». У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зазначено, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 Справа № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), що підтверджено також у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 383/869/14. Отже, ПАТ КБ «Приват Банк» пред`явивши вимогу [PERSON] про дострокове повернення кредиту, яку направило фактично 29.01.2013, використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, комісії та штрафних санкцій нарахованих на день повернення кредиту. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, комісії та штрафних санкцій нарахованих на день повернення кредиту, а тому проценти, пеня, комісія нараховані банком після 28.02.2013 року стягненню не підлягають. З цих підстав не приймаються до уваги доводи позивача про те, що ухвалені попередні рішення суду не припиняють дію кредитного договору і не позбавляють кредитора права звернутися з позовом про стягнення заборгованості по процентам, пені, неустойці, штрафам, а відтак продовження нарахування банком заборгованості за даними платежами після спливу даного строку є безпідставним. При цьому представником відповідача в заяві про перегляд заочного судового рішення на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України подано заяву про застосування строків позовної давності щодо пені та процентів за користування кредитом, що не суперечить вимогам законодавства та узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданої позивачем, останній раз [PERSON] погашав заборгованість за відсотками 10.10.2008 року у сумі 566,54 дол США, позивач звернувся до суду з позовом 04.03.2015 року, станом на 04.03.2012 розмір заборгованості за відсотками становив 18447,15 дол США, а станом на березень 2013 року нараховано розмір процентів у розмірі 23625,06 дол США, а тому з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, такий розмір обраховується за період з 04.03.2012 (нарахованих за три роки перед зверненням до суду) по 28.02.2013 ( змінений банком строк кредитування) і становить 5177,91 дол США (23625,06 дол США - 18447, 15 дол США). Розмір нарахованої комісії з 04.03.2012 по 29.02.2013 становить 961,89 дол США (4247, 95 дол США - 3286,15 дол США). Щодо заборгованості за пенею, то у зв`язку із зміною банком строків платежів зокрема і щодо пені з 28.02.2013, з цього часу право нарахування пені у позивача відсутнє. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати пеню за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення пені за період з 28.02.2013 позовна давність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними, а також не підлягає стягненню пеня, нарахована більше ніж на 12 місяців перед зверненням до суду, тобто за період до 04.03.2014 року, оскільки відповідачем подана відповідна заява про застосування строку позовної давності. Так, як уже було встановлено, на час звернення до суду з даним позовом 04.03.2015 на погашення заборгованості [PERSON] 11.12.2014 було зараховано 35406,15 дол США, що відображено у виписці по рахунку, які крім погашення заборгованості за тілом кредиту були зараховані на погашення процентів, пені та комісії, які після 28.02.2013 не підлягали нарахуванню та відтак і стягненню. Так, згідно з розрахунком заборгованості станом 11.12.2014 на погашення заборгованості по кредиту (поточному та простроченому) було зараховано 7930,57 дол США. ( 40 419, 77 дол США - 7930, 57 дол США = 32489,20 дол США - залишок заборгованості за тілом кредиту станом на 11.12.2014 року). Отже, з урахуванням того, що станом на 28.02.2013 розмір нарахованих процентів до сплати становив 5177,91 дол США , а по комісії 961,89 дол США, з урахуванням суми 35406,15 дол США внесеної на погашення заборгованості 11.12.2014, непогашена сума за тілом кредиту становила 11 153, 32 дол США. Крім іншого, як вбачається з виписки по рахунку за період з 2015 по 2020 рік на погашення пені за кредитом було зараховано 1402, 16 дол США, що з урахуванням обставин встановлених вище, також підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту, відтак заборгованість за тілом кредиту становить 9751,16 доларів США. Отже, станом на день звернення з позовом 04.03.2015 заборгованість по комісії та процентам за кредитним договором, яка була нарахована на день зміни банком строків платежів 28.02.2013, а також з урахуванням строків позовної давності за цими платежами, була погашена. При цьому не приймаються до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач не мав права на повторне звернення з даним позовом з підстав, що рішенням Калиінвського районного суду Вінницької області від 04.11.2011 року у справі № 2-1271/11 уже було стягнуто з [PERSON] заборгованість за цим же кредитним договором у сумі 19155,91 США, а відтак ще з 04.11.2011 повинні були бути припиненні будь-які нарахування, оскільки як встановлено судом у даному рішенні, на яке посилається представник відповідача, предметом кредитного договору від 07.06.2007 року були грошові кошти в сумі 10000 дол США. При цьому в даному рішенні відсутні посилання на номер кредитного договору. Відтак обставини і предмет кредитних правовідносин, щодо яких вирішувалося питання Калинівським районним судом Вінницької області від 04.11.2011 року у справі № 2-1271/11 не є тотожним обставинам та предмету кредитних правовідносин за договором №VIK0G100001421 від 07.06.2007, а саме щодо зобов`язань відповідача повернути кредитні кошти в сумі 40000 дол США. Також матеріалами справи не підтверджено, що станом на день звернення до суду заборгованість [PERSON] за кредитним договором повністю погашена за рахунок зокрема реалізації предметів іпотеки. Судом встановлено, що до звернення до суду з позовом були прийняті судові рішення за позовами банку щодо звернення стягнення предмет іпотеки - житловий будинок по [ADDRESS] та земельні ділянки. Також позивачем підтверджено, що предмет іпотеки було реалізовано, а кошти направлені на погашення кредитної заборгованості, при цьому будь-яких договорів чи інших документів, у яких зафіксовано факт реалізації предмету іпотеки, з яких можна було б встановити дату та ціну продажу не надано. Водночас, позивачем надано виписку по рахунку [PERSON] в якій відображено рух коштів, з якої виходить суд при встановлені обставин справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, допустимості, достатності та достовірності, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №VIK0G100001421 від 07.06.2007 залишається непогашеною в повному обсязі, доказів які б спростовували такі висновки судом під час розгляду справи не здобуто. Проте, з урахуванням встановлених судом обставин, такий розмір заборгованості становить 9751,16 доларів США за тілом кредиту. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Виходячи з чого, суд встановив, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення, а саме у сумі 9751,16 доларів США , що за офіційним курсом 26,7028 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.09.2021 (день ухвалення судового рішення) становить 260393,02 гривень (двісті шістдесят тисяч триста дев`яносто три гривні, 02 коп.). Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі N 925/1049/13, де зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд у мотивувальній частині рішення наводить розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір відповідно до платіжного доручення від 17.02.2015 на суму 3654,00 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 345,14 гривень. Враховуючи зроблену представником відповідача заяву від 06.04.2021 року, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч.8 ст.141, п.5 ч. 7 ст. 265, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто до 27.09.2021 року.

Outcome: partial