Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.03.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м.Києва за актовим записом №130. З обставин, викладених у позовній заяві (а.с.2,3) просила позов задовольнити. Позивач, належним чином повідомлена про місце і час судового розгляду, в судове засідання не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.28). Відповідач в судовому засіданні визнав позов, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії[NUMBER] від 11.01.2006 року, між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м.Києва за актовим записом №130 зареєстровано шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO](а.с.5,6). Ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Суд, враховуючи конкретні обставини справи, беручи до уваги беззаперечне визнання відповідачем заявлених позовних вимог в поданій до суду письмовій заяві, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, приходить до переконання про можливість її прийняття та необхідність задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Підстав для задоволення вимог про відшкодування в майбутньому витрат, пов'язаних із реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС не ґрунтується на нормах матеріального права, а відтак і не можуть бути задоволенні. Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн 60к. На підставі викладеного,

Outcome: partial