Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 599247,89 грн., з яких 370418,00 грн. - сума основного боргу, 29633,44 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, 7854,89 грн. - 3% річних та інфляційне збільшення боргу в сумі 191341,56 грн. та вирішити питання по судовим витратам, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 05 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір займу, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 370418,00 грн. на строк до 05 вересня 2014 року без сплати відсотків. В той же час договором було передбачено, що в разі затримки повернення зазначених коштів, відповідач повинен сплатити позивачу також пеню за кожен календарний місяць прострочення платежу - 1% від суми основного зобов`язання. Стверджуючи, що відповідач свої зобов`язання не виконав, просить суд також застосувати наслідки ч.2 ст.625 ЦК України і стягнути з відповідача 3% річних та інфляційне збільшення боргу з урахуванням знецінення національної валюти (а.с.3-5, 28-30) Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених судом вище, окремо зазначав, що проти винесення заочного рішення не заперечує. В свою чергу, відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.20, 27, 50) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, а відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. 74 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення відповідно до положень ст. 221-227 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, серед яких можуть бути договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України) Відповідно до ч.1 ст.827 ЦК України за договором позики одна сторона безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні річ для користування протягом встановленого строку. Так, судовим розглядом встановлено, що 05 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір позики (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П., оригінал якого був наданий суду для дослідження в судовому засіданні, копія в матеріалах справи (а.с.6) Згідно умов Договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 370418,00 грн., в свою чергу відповідач взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти в строк до 05 вересня 2014 року. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України) Доводи представника позивача про те, що позивач грошові кошти передав відповідачу за Договором знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, зокрема, в п.2 Договору передбачено, що 370418,00 грн. передані відповідачу перед підписанням даного Договору. В той же час будь-яких належних і допустимих доказів виконання своїх зобов`язань відповідачем останній суду не представив. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України) Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України) В разі невиконання або виконання з порушенням умов, визначених в договорі (неналежне виконання) зобов`язання вважається порушеним і можуть наставати наслідки, передбачені законом, в тому числі сплата неустойки (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України) За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Зокрема, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Так, згідно п.9 Договору в разі прострочення виконання своїх зобов`язань, відповідач повинен сплатити позивачу 1% від суми основного зобов`язання за кожен календарний місяць прострочення платежу. Як зазначалося судом вище, відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився та своїм правом спростувати доводи позивача не скористався. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по основній сумі за Договором в розмірі 370418,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також ґрунтуються на вимогах діючого законодавства і вимоги по стягненню з відповідача на користь позивача пені в сумі 29633,44 грн., зважаючи на наданий позивачем розрахунок (за вісім місяців прострочення платежу) Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційного збільшення боргу, то слід зазначити, що застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України суд вважає також правильним. Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання основного зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За викладених вище судом обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, що відповідає 7854,89 грн. (370418/365*258/100*3) та інфляційного збільшення боргу в сумі 191341,56 грн. (з урахуванням сукупного індексу інфляції за період з 06.09.2014 по 21.05.2015 - 1,517) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження дослідженими доказами по справі. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати.

Outcome: approved