Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

В березні 2018 позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08.11.2014 вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 01.08.2016 було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з матір`ю [PERSON] . Відповідач не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, зокрема, від матеріального забезпечення. У зв`язку з наведеним позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Разом з тим, у матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява про визнання позовних вимог. Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради в судове засідання не з`явився; в матеріалах справи міститься висновок служби у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 08.11.2014 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лубенського міськрайонного суду від 01.08.2016 розірвано (справа № 539/2048/16-ц). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 19.05.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області. Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON] є: [PERSON] , батько - [PERSON] . Разом з тим, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення посилається на те, що починаючи з моменту розірвання шлюбу і по даний час відповідач не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, зокрема, від матеріального забезпечення. Як вбачається із матеріалів справи, 25.08.2016 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було видано виконавчий лист, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.07.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, із довідки - розрахунку, виданої 17.01.2018 державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] по аліментах, станом на 17.01.2018 складає 47450,00 грн. Крім того, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідач [PERSON] бачив свою доньку лише декілька разів, спілкуватися з нею не бажає. Як вбачається із довідки Лубенського дошкільного навчального закладу № 5 «Зірочка», наявної в матеріалах справи, [PERSON] , [INFO] виховується в ДНЗ № 5 «Зірочка» з серпня 2017; вихованням доньки займається мама, приводить та забирає з садочка мама; батько дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує дитину в дитячому садочку. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Під час розгляду справи, судом не встановлено, що з боку позивача чинились перешкоди відповідачу у спілкуванні з донькою. Крім того, як вбачається із письмових заяв свідків, [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] протягом останніх двох років та жодного разу не бачила батька [PERSON] - [PERSON] , а також, щоб останній приїзжав до доньки, цікавився її життям та здоров`ям; [PERSON] не допомагає дитині матеріально, не дарує подарунків та не цікавиться дитиною взагалі; вихованням дитини займається мати [PERSON] [PERSON] у своїй заяві зазначила, що в період, коли дитина хворіла, [PERSON] не з`являвся до лікарні, не цікавився станом здоров`я та розвитком дитини; дитина на прогулянку виходить завжди разом з матір`ю [PERSON] , батька не бачила. [PERSON] зазначила, що є сусідкою [PERSON] та пояснила, що за період останніх двох років, вона бачила, що [PERSON] завжди гуляє з дитиною сама, без батька [PERSON] , батька дитини вона бачила лише один раз, допомоги на утримання дитини він не надає. Водночас, відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Разом з тим, як роз`яснено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Як вбачається із висновку служби у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради від 14.02.2018 № 0119/105 щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , служба у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] , по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] власноруч написав заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петутіною Ю.О. та зареєстровану в реєстрі за № 673, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] відомо про те, що [PERSON] звертається до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав на дитину [PERSON] , [INFO] ; позовні вимоги визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання доньки, нехтує батьківськими обов`язками, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її життям і здоров`ям, не піклується про доньку та не відвідує її. Вихованням та доглядом за дитиною займається виключно позивач. Разом з цим, суд не вбачає підстав для застосування положень, визначених ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, оскільки з відповідача на користь відповідача вже стягуються аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , що вчабається із наявного в матеріалах справи виконавчого листа по справі № 539/2081/16-ц. Враховуючи вищевикладене, а також ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по належному вихованню та утриманню своєї дитини, визнання відповідачем позову та згоду з позбавленням його батьківських прав, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, у зв`язку із цим суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: approved