Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Просить, усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] - шляхом позбавлення права користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] . На обгрунтування позову представник позивача вказав, що 16 травня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір №040-2008-1518, відповідно до п.1.1 якого [PERSON] було надано кредит в сумі 100000 дол. США, строком до 10 травня 2025 року. 16 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язання в іпотеку банку, було передано предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 112,5 кв.м., житловою площею 61,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер 6810100000:02:006:0156, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В зв`язку, із не виконанням належним чином [PERSON] своїх зобов`язання за кредитним договором, ПАТ «Універсал Банк», було подано позовну заяву про стягнення заборгованності до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. В рамках судового розгляду справи №2-5972/10 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було задоволено позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованності на користь позивача в розмірі 781310,91 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки. На виконання рішення суду було видано виконавчи лист, що був в подальшому пред`явлено на примусове виконання до Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції. В рамках подальшого примусового виконання ВП №23764920, було описано та арештовано нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок загальною площею112,5 кв.м., житловою площею 61,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер 6810100000:02:006:0156, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , з метою проведення процедури її реалізації відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з дотриманням положень Закону України «Про іпотеку» та погашення заборгованності за виконавчим листом №2-5972/10 від 18.11.2010 року. 17.09.2012 року та 24.10.2012 року ПП «СП Юстиція» проведено прилюдні торги по реалізації описаного та арештованого майна. Прилюдні торги не відбулись у зв`язку із відсутністю заяв про участь у торгах. 06.11.2012 року державним виконавцем відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент направлення повідомлення), запропоновано стягувачеві - залишити нереалізоване майно в рахунок часткового погашення заборгованності, 16.11.2012 року позивач шляхомнаправлення на адресу виконавчої службу заяви - підтвердив своє бажання, щодо залишення за собою не реалізованого майна. 18.06.2013 року державним виконавцем Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції - Гаврісовим С.В., складено постанову про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу та акту пропередачу майна стягувачеву в рахунок погашення боргу. 01 лютого 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Пруняк В.І. було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 112, 5 кв.м., житловою площею 61,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 1000 кв.м., кадастровий номер 6810100000:02:006:0156, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за позивачем та видано два свідоцтва №75 та №76, номери записів про право власності:13075308 та 13075603 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (інформаційна довідка №200396360 від 14.02.2020 р.). Згідно даних будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають за адресою: [ADDRESS] , встановлено інформацію про осіб зареєстрованих у житловому будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказані особи зареєстровані за адресою місцезнаходження нерухомого майна, що належить на праві власності позивачу, однак на даний момент жодних правових підстав для цього не мають, а відтак підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позову. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки, до суду не направили відзив на позов. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що акціонерне товариство «Універсал Банк» набуло право власності на предмет іпотеки - будинок [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №200396360 від 14.02.2020 р.). У вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які на теперішній час продовжують користуватись означеною квартирою. Попереднім власником квартири була [PERSON] , в якої право власності на житловий будинок припинилось 01 лютого 2016 року, в зв`язку із зверненням стягнення в примусовому порядку в рамках ВП №23764920 на предмет іпотеки, шляхом опису та арешту та подальшому реалізації через процедуру прилюдних торгів, результати яких є чинними. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме дружина, діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Аналіз норм закону дозволяє стверджувати, що виникнення у членів сім`ї власника житла права на користування цим житлом є похідним від виникнення у власника права власності на житло, а відтак - припинення права власності особи на житло припиняє право членів його сім`ї на користування цим житлом. Іншими словами, право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідачі втратили право на проживання у квартирі з моменту переходу права власності на житло до нового власника - АТ «Універсал Банк», яке відбулося 01.02.2016 року. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 Житлового Кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що припинення права користування житлом у колишнього власника - тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом, тому наявні правові підстави для виселення відповідачів. Право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він е відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Чекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, окрім встановлення факту щодо переходу такого права до іпотекодержателя, з`ясуванню підлягають обставини, що підтверджують: 1) факт надсилання іпотекодержателем іпотекодавцеві вимоги про усунення порушень, 2) факт отримання іпотекодавцем вказаної вимоги, а також 3) докази того, що завершився 30-денний строк з моменту отримання іпотекодавцем зазначеної вимоги. Судом встановлено, що рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за іпотеко держателем прийнято у відповідності до вимог Закону, а тому суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved