Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № TEMLGK00520056 від 30 липня 2007 року. В обґрунтування позовних вимог Банк посилається на те, що між сторонами 30 липня 2007 року було укладено кредитний договір № TEMLGK00520056, відповідно до якого позивачем було надано відповідачці кредит в розмірі 37 440,00 доларів США на термін до 29 липня 2037 року, і остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. [PERSON] свої зобов`язання по договору надання банківських послуг не виконала і станом на 01 вересня 2020 року внаслідок невиконання нею взятих на себе зобов`язань, сума заборгованості перед позивачем складає 115 475,13 доларів США, що складається з: 27\~475,49 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 24\~780,60 доларів США заборгованості за нарахованими відсотками; 5 587,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 57\~631,84 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки законодавством не передбачено вимагати з боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець, на свій розсуд може вимагати від боржника будьяку частину суми заборгованості за кредитом, тому Банк просить суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 27\~475,49 доларів США, що складається з заборгованості по тілу кредиту, а також понесені судові витрати в розмірі 11\~635,87 грн. судового збору. Ухвалою судді від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, одночасно з позовною заявою подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позовну заяву не надала суду. Тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. 06 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № TEMLGK00520056, відповідно до умов якого (розділ 7. Особливі умови) позивач зобов`язався надати відповідачці кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 30 липня 2007 року по 29 липня 2037 рік включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії (далі кредит) у розмірі 37 440,00 доларів США на наступні цілі: житло в кредит 28 800,00 доларів США (в гривневому співвідношенні 145 440,00 грн по курсу НБУ), а також в розмірі 8 640, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з 30 по 05 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 315,04 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Пунктом 7.4. договору передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп.1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1,67% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості за договором № TEMLGK00520056 від 30 липня 2007 року, укладеного між Банком та [PERSON] , кредитна заборгованість відповідачки за вказаним договором станом на 01 вересня 2020 року становить 115 475,13 доларів США та складається з: 27 475,49 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 24 780,60 доларів США заборгованості за нарахованими відсотками; 5 587,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 57 631,84 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки законодавством не передбачено вимагати з боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець, на свій розсуд може вимагати від боржника будьяку частину суми заборгованості за кредитом, а тому представник позивача просив суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 27 475,49 доларів США, що складається з заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Аналіз кредитного договору № TEMLGK00520056 від 30 липня 2007 року, зокрема, розділу 7. Особливі умови свідчить про те, що кошти за цим кредитним договором були отримані [PERSON] з метою придбання житла в кредит, а відтак кредитний договір № TEMLGK00520056 від 30 липня 2007 року є споживчим і на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15ц (провадження № 14680цс19) зробила висновок, що у договорах за участю фізичної особиспоживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України у вказаній редакції). Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів». Частина 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 203/1625/16ц (провадження № 6122626св19). Положеннями ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що була чинною до 10 червня 2017 року, передбачено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. В матеріалах справи відсутні будьякі відомості про направлення такого повідомлення та отримання чи неотримання його [PERSON] . В змісті позовної заяви представник позивача покликається на те, що заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов`язковість для спірних правовідносин. Отже, судом встановлено, що Банк всупереч вимогам ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не направлялося на адресу відповідачки повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту. За таких обставин суд вважає, що не пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, у АТ КБ «ПриватБанк» не виникло право дострокового повернення кредитних коштів по кредитному договору № TEMLGK00520056 від 30 липня 2007 року, строк дії якого закінчується у 2037 році, а тому підстави для задоволення такого позову відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed