Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

В березні 2019 року позивач звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 13.10.2016 року вони зареєструвала шлюб з відповідачем, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 2758, мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось, оскільки у них протилежні погляди на сімейне життя. Можливості зберегти сім`ю немає, подружні відносини припинились з кінця березня 2019 року, проживають окремо та не ведуть спільного господарства, примирення між ними неможливе, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.04.2019 року позовну заяву було передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 08.05.2019 року справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою від 13.05.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Під час підготовчого засідання позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. Просила позов задовольнити, шлюб укладений з відповідачем розірвати. Вказувала на те, що з кінця березня 2019 року сімейні відносини було припиненено, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Відповідач у свою чергу під час підготовчого засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав суду письмову заяву. Строк на примирення просив не надавати, оскільки у цьому немає сенсу. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 13.10.2016 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстицій в м. Києві, про що зроблений відповідний актовий запис за № 2758, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від вказаного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З наданих пояснень позивача та відповідача вбачається, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач на розірвання шлюбу згоден. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Разом з тим, згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки Відповідач визнав позов під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що Позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривні 20 копійок. Одночасно, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved