Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, по якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до 07.10.2017 року, тобто до моменту досягнення дитиною трьох років. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вона проживала без реєстрації шлюбу з 27.04.2013 р. по 15.08.2016 р. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, але не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина на його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та на інші життєві потреби дитини. Відповідач не вважає за потрібне утримувати свого сина, на її неодноразові прохання та вимоги до відповідача про сплату аліменти на утримання його дитини, він не звертає уваги. На даний момент відповідач не працює, але він має періодичні заробітки та має можливість надавати допомогу на утримання своєї дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія І-ОЛ № 170311 виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції від 28.10.2014 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] /а.с.5/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України відповідач зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач від виконання свого батьківського обовязку ухиляється і матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. В силу ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з довідки від 09.08.2017 р. №Ек000000027 виданої ТОВ «Екостайл» [PERSON] з 16.06.2017 р. займає посаду економіст. Дохід за період з 16.06.2017 р. по 31.07.2017 р. становить 4800 грн. /а.с.52/. В судове засідання не були надані докази того, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідачу надавати дитині допомогу. Враховуючи, що відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не надав до суду відомості про наявний у нього дохід, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в заявленому позивачем розмірі. Приймаючи рішення про задоволення позову суд виходить з приписів статті 11 ЦПК України, та приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму, який встановлений законодавством України для дитини відповідного віку та що обовязок з утримання дитини покладений на обох батьків. На думку суду, за вказаних умов визначений розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, однією з обов'язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у чоловіка можливості надавати дружині, з якою проживає дитина матеріальну допомогу. Позивачем не доведено, а судом не встановлено факту наявності у відповідача такої можливості. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст. 84, 180-184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial