Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

ВАТ НАСК «Оранта» в серпні 2013 року звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15 вересня 2009 року між [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 599811. 22 липня 2010 року стався страховий випадок (ДТП за участю відповідача, який керував застрахованим автомобілем), у результаті якого застрахованому у позивача автомобілю спричинені механічні пошкодження на суму 50 920 грн. Винним у ДТП згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2011 року є відповідач. Позивач зазначив, що, виконуючи свої договірні зобов'язання, виплатив страхувальнику на підставі розрахунку вказану суму коштів. У зв'язку з цим в позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, винного в заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з викладених ньому підстав. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, зазначив, що між сторонами склалися правовідносини передбачені ст. 993 ЦК України, коли зворотня вимога може існувати у вигляді суброгації. Просив застосувати строки позовної давності, які в цій справі сплили, оскільки ДТП сталося 22 липня 2010 року, а позов подано до суду тільки 20 серпня 2013 року. Надавав пояснення по суті справи і заперечував проти позову, в наступне судове засідання, будучи повідомленим про його проведення, не прибув. Причини неявки суду не відомі, а тому суд завершив розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, 15 вересня 2009 року між [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № 599811, відповідно до умов якого застраховано автомобіль «Ніссан» д.н.з. [NUMBER]. 22 липня 2010 року [PERSON], керуючи автомобілем «Сітроен» д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON], внаслідок чого автомобілю «Ніссан» завдано механічні ушкодження. Ці обставини підтверджуються ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2011 року. Таким чином, відповідач винний у заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншому транспортному засобу - автомобілю «Ніссан», який належить [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася в зв'язку з порушенням ним Правил дорожнього руху України. В цьому зв'язку, 26 липня 2010 року [PERSON] звернувся до ВАТ НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відповідно до умов договору добровільного страхування транспортного засобу № 599811, укладеного сторонами 15 вересня 2009 року, є страховим випадком. Згідно з дослідженням [NUMBER]_09.08-3 про оцінку майна від 09 серпня 2010 року вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] як власнику автомобіля «Ніссан» д.н.з. [NUMBER], складає 105 673 грн. 32 коп. 04 та 12 квітня 2012 року позивач, на підставі страхових актів №СТО-11-10885/1 від 01 вересня 2011 року та №СТО-11-10885/2 від 21 листопада 2011 року та розрахунку сум страхового відшкодування до них, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 50 920 грн., що підтверджується платіжними дорученням № 22431 від 04 квітня 2012 року та № 25008 від 12 квітня 2012 року, відомостями виплат страхового відшкодування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Згідно вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. За положенням зазначених норм права зворотня вимога може існувати у вигляді регресу (ст. 1191 ЦК України) або у вигляді суброгації (ст. 993 ЦК України). Пунктом 27 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лиш заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання заміняє собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-ІV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Згідно п. 2.13.4 загальних умов страхування Договору добровільного страхування транспортного засобу від 15 вересня 2009 року після виплати страхового відшкодування до страховика в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержали страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З поданих сторонами доказів та умов страхування Договору добровільного страхування транспортного засобу встановлено відсутність ознак того, що позивач придбав право на застраховане майно в наслідок відшкодування шкоди в цьому майні шляхом виплати страхової суми. Суд вважає, що змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» суброгація - це не тільки придбання прав, які раніше належали кредитору, внаслідок виконання особою - субрагентом обов'язків боржника у відповідності до цього кредитора, але й заміщення власником права в абсолютному - речовому правовідношенні. Проте, цих обставин у правовідносинах сторін у суді не встановлено. Оформлення договору суброгації або підписання суброгаційної форми, що передбачено вимогами закону суду не представлено. За змістом ч. 4 ст. 261 ЦК України за регресним зобов'язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. У зв'язку з цим з моменту виконання страховиком свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникає право пред'явити регресний позов до суду. Відповідно до ст. 27 Закону України від 07 березня 1996 року №85/96-ВР «Про страхування», ст. 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже відповідно до вищевказаних вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відтак, враховуючи викладене, пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Крім того суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved