Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.03.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 11 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2017 року має заборгованість 105\~603,65 грн., яка складається з наступного: 6\~562,42 грн. заборгованість за кредитом; 89\~636,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~900 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5\~004,94 грн. штраф (процентна складова). У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 105\~603,65 грн., яка складається з наступного: 6\~562,42 грн. заборгованість за кредитом; 89\~636,29 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3\~900 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 5\~004,94 грн. штраф (процентна складова) та витрати банку по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. за рішенням суду. Заочним рішенням від 08.05.2018 позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором від 11.03.2011 року № б/н в сумі 100 098,71 грн., з яких: 6562,42 грн. заборгованість за тілом кредиту, 89 636,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 900 грн. - заборгованість з нарахованої пені, а також судовий збір в сумі 1 600 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Ухвалою від 05.06.2019 задоволено заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення суду та скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року у справі № 331/8391/17. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02 вересня 2019 року на 09 годину 00 хвилин. Ухвалою суду від 02.09.2019 призначено розгляд справи по суті на 02.12.2019 року на 09 год. 00 хв. 02.12.2019 року слухання справи відкладено на 09 квітня 2020 року на 09 год. 00 хв. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до його початку клопотання про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, у поданому до суду відзиві представник відповідачки вказав, що, по-перше, відповідач не погоджується із наявністю законодавчих підстав для нарахування та відповідно стягнення з неї відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних, адже при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (11.03.2011) розмір відсоткової ставки було встановлено на рівні 10 % річних. Разом з тим, як слід з розрахунку заборгованості, доданого до позову, із самого початку нараховував відсотки у розмірі 30% річних. Зазначає, що [PERSON] не отримувала від банку жодних повідомлень про зміну відсоткової ставки на її банківській картці. Посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17, та зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів повідомлення відповідачки про зміну відсоткової ставки. На противагу цьому позивачем до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення надано роздруківки оголошень на веб-сайті банку та витяг про надіслання на певний номер телефону на ім`я [PERSON] повідомлення про зміну відсоткової ставки за договором. Проте, зазначає, що банк повинен довести саме факт отримання боржником такого повідомлення про зміну відсоткової ставки, разом з тим, матеріали даної справи таких доказів не містять. Не містять матеріали справи й письмового підтвердження отримання [PERSON] будь-яких повідомлень під підпис, так само не містять матеріали справи й підтвердження належності номеру телефону, на який нібито було направлено смс-повідомлення про зміну відсоткової ставки, [PERSON] на час направлення такого смс-повідомлення. По-друге, [PERSON] також не погоджується із нарахуванням їй відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії платіжної картки. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 12.04.2019 №30.1.0.0/2-20171130/1831, яку надано банком до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення, термін дії платіжної картки, випущеної на ім`я [PERSON] складає до останнього дня 05.2016. Звідси, саме з цієї дати банк позбавлений права нараховувати відсотки за користування кредитом у зв`язку із закінченням терміну дії договору. По-третє, [PERSON] вважає, що банком пропущено встановлену законом трирічну позовну давність з огляду на наступне. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Так, банком до відзиву на заяву про перегляд заочного рішення було надано виписку із банківського рахунку [PERSON] , з якої слідує, що останню операцію за цією платіжною карткою було виконано [PERSON] 29.05.2014. Тобто, випискою із банківського рахунку підтверджено, що [PERSON] останній раз внесла черговий платіж в рахунок погашення заборгованості в травні 2014 року, що свідчить про те, що з моменту настання строку погашення чергового платежу, який в даному випадку припадає на червень 2014 року, у банку виникло право на звернення до суду із даним позовом. Звідси, позовна давність у даному випадку відраховується з червня 2014 року та відповідно спливає у червні 2017 року, проте, як вже зазначалось вище, банк звернувся до суду із позовом лише в грудні 2017 року, тобто після спливу трирічної позовної давності. По-четверте, відповідач заявляє про пропуск позивачем також й спеціальної позовної давності. В доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості наведено розрахунок пені за період з 11.03.2011 року по дату звернення до суду, але позивач звернувся до суду із даним позовом в грудні 2017 року, тобто наведений розрахунок виходить за межі спеціальної позовної давності, встановленої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. По-п`яте, відповідач також не погоджується із наявністю підстав для одночасного стягнення з неї неустойки у вигляді пені й штрафів, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. З наведених підстави просить в позові відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки Згідно до ст.\~1055\~ЦК України для кредитного договору обов`язкова письмова форма. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом встановлено, що 11.03.2011 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» та отримала кредит у розмірі 11400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Пам`ятка клієнта разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» а також «Тарифами банку», складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. На підтвердження умов кредитування, позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг. Відповідно до абзацу 5 п. 1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, за рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 р. № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Позивач зазначив, що у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. А відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2017 року має заборгованість 105 603,65 грн., яка складається з наступного: \~ \~ \~ \~6562,42 грн. - заборгованість за кредитом; 89 636,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900 - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 5004,94 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У статті 599\~ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.\~ст.\~610-612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.\~634\~ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. На підставі ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У Анкеті-заяві [PERSON] від 11.03.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена, при цьому розмір кредитного ліміту зазначено лише на рівні 1\~000 грн. (а.с. 7). Також, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Надана до матеріалів справи довідка про умови кредитування із використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду», як свідчить її зміст, видана до договору SAMDN50000041867402, проте обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на договір б/н від 11.03.2020. Крім того, дана довідка містить підпис, проте не містить розшифровки ПІБ особи, яка проставила цей підпис. Тому, суд не може прирівняти даний доказ до підписання Умов та Правил надання банківських послуг. Банк, звертаючись з позовом, просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.03.2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач по справі, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження 14-131цс19. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. При цьому, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11 березня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 562,42 грн., а також, у зв`язку з вищенаведеним, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення суми 89 636,29 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 3900 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 5 004,94 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 99,36 грн. (пропорційно задоволеним позовним вимогам (6,21 %).

Outcome: partial