Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вищевказаним позовом, у якому зазначив, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 12.03.2007 було підписано анкету-заяву б.н., відповідно до якої відповідач отримала у кредит 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач кредитні зобов`язання належним чином не виконує, позивач просить стягнути з неї заборгованість у загальному розмірі 20051,14 грн., що складається з наступного: 6313,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4640,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 6741,93 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 924,76 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 931,01 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі у розмірі 1921,00 грн. У судовому засіданні представник позивача участі не брав, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його у часті, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судовому засіданні позов визнала в частині тіла кредиту і пояснила, що дійсно підписувала анкету-заяву у ПриватБанку і отримала картку з кредитним лімітом, однак кредитних договорів, Тарифів і Умов не підписувала. Позовні вимоги щодо нарахування пені, штрафів та інших сум не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Вважає дії банку по нарахуванню боргу як неправомірний спосіб отримання додаткового прибутку. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини і відповідні їм правовідносини. В матеріалах справи міститься заява до ПриватБанку, датована 12.03.2007 і заповнена на ім`я [PERSON] , в яку внесені відомості про заявника, однак через низьку якість друку вказаного документу, прочитати її зміст не можливо. До позовної заяви банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (російською мовою), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У відповідності до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] станом на 17.09.2019 має заборгованість за кредитом у загальному розмірі 20051,41 грн., що складається з: 6313,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4640,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 6741,93 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 924,76 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 931,01 грн. штраф (процентна складова). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що у разі порушення позичальником умов кредитного договору він повинен повернути кредиторові отриманий у користування кредит з нарахованими відсотками, а також відшкодувати кредиторові завдані збитки. Умови вчинення договорів визначені Главою 52 ЦК України. Так, за змістом ст. ст. 626-627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Стаття 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. (стаття 638 ЦК України). Стаття 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Таким чином, законодавець визначив, що для укладення кредитного договору між юридичною та фізичною особою сторони мають у письмовій формі (в тому числі за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем) досягти згоди щодо розміру кредиту, розміру і порядку нарахування процентів за його користування, строків користування кредитом та строків його повернення. Недосягнення такої згоди, як і недотримання вимог щодо форми, означає відсутність кредитного договору як повноцінного правочину. Вираженням згоди сторони з умовами договору є позначення, за яким можна ідентифікувати сторону договору і яке виражає її волевиявлення, зокрема підпис особи. Сторонами було укладено договір з надання банківських послуг, який складається з Заяви б.н. від 12.03.2007, що містить у собі анкетні данні позичальника; Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які визначають порядок користування банківською картою, строк дії договору, відповідальність сторін за порушення договору; а також Тарифів банку, якими визначено процентну ставку за користування кредитом, порядок і строки внесення щомісячних платежів, розміри пені. Вказані документи існують у таких формах: Заява складена у письмовій формі та приєднана до банківської справи відповідача; Умови та правила надання банківських послуг містяться на сайті банку в електронній формі за Веб-адресою: https://privatbank.ua/terms/, надані суду у простій друкованій формі окремо від анкети-заяви без підпису сторін договору; Тарифи банку також надані суду у простій друкованій формі окремо від анкети-заяви без підпису сторін договору. Таким чином, перелічені складові вищевказаного договору існують окремо один від одного, не поєднані фізично у спосіб, який би дав можливість пересвідчитись, що при укладанні договору Умови та правила а також Тарифи були саме такими, які надані суду разом з позовом (їх не зшито, не скріплено печаткою установи та підписами сторін тощо). Ані Тарифи, ані Умови не містять на собі підпису відповідача як її вільного і свідомого волевиявлення щодо погодження істотних умов кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Як визначено ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, зважаючи на зазначене вище, суд вважає, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг а також Тарифи, за умови невизнання їх відповідачем, не є достовірними доказами обставин, на які посилається АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові, оскільки не містять підпису клієнта і тим самим не дають суду змоги дійти висновку, що вказані Умови і Тарифи дійсно є складовими договору, який укладено між сторонами по справі 12.03.2007 у формі Заяви і що саме з цими документами ознайомлена і згодна [PERSON] . Крім того, за приписом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 справа №342/180/17 висловила правову позицію з-приводу застосування норм цивільного законодавства до кредитних правовідносин. Згідно з даною позицією надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не є належними доказами укладення кредитного договору між сторонами, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника. Також, Велика Палата Верховного Суду вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення про Договір приєднання (ст. 634 ЦК України), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з 2007 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81). Крім того, при укладенні договору (підписанні анкети-заяви) банком порушено положення Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів»; пункт 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, оскільки банком не проінформовано позичальника про дійсні умови кредитування, а пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, адже Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вирішила, що оскільки безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить істотних умов кредитного договору, то правомірність нарахувань кредитної заборгованості не доведена, а тому зазначені нарахування не підлягають стягненню з позичальника. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, суд з урахуванням вищевказаних положень законодавства та висновків ВПВС вважає, що укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір у формі анкети-заяви не містить істотних умов щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, порядку їх сплати, терміну дії договору і строку повернення кредиту, а також щодо неустойки. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи не містять підпису відповідача, а тому не є належним доказом того, що [PERSON] під час укладання кредитного договору була ознайомлена і згідна з даними Умовами і Тарифами. Відтак, оскільки [PERSON] не визнає вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а з боку банку наявні порушення законодавства при укладенні кредитного договору, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 6313,28 грн. по фактично отриманих у позику коштах (тіло кредиту) підлягають задоволенню, а в задоволенні решти вимог банку слід відмовити. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню понесені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial