Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2., 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань з поверненнях кредитних коштів та по сплаті відсотків та інших витрат і станом на 31.07.2019 має заборгованість перед позивачем - 292 454,19 грн., яку в добровільному порядку сплатити не бажає. Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 23.06.2008 в розмірі 121 410,63 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4527,17 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 116 883,46 грн. Ухвалою суду від 18.10.2019 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 05.11.2019 року [PERSON] в особі представника - адвоката Черкашина І.І. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки кредитний договір укладено 23.06.2018 року, при цьому позивач звернувся до суду з позовом лише 19.08.2019 року. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг не можуть бути застосовані до спірних правовідносин при вирішенні спору, оскільки вони не містять підпису відповідача. Посилаючись на вказані обставини, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити. 10.12.2019 АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відповідь на відзив, відповідно до якого просить позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач при укладенні договору та підписанні анкети-заяви була в повному обсязі повідомлена про умови кредитування, в тому числі і про розмір відсотків за користування грошовими коштами, тобто при укладенні угоди сторонами були обумовлені всі істотні умови договору. З виписки по рахунку боржника також вбачається, що відповідач активно використовувала кредитний рахунок, що підтверджує надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Щодо застосування строку позовної давності, відповідачем зазначено, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні і вона діє до останнього дня вказаного місяця. Строк дії випущеної відповідачу картки визначено до останнього дня 01.2016 року, при цьому позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 26.03.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності, що свідчить про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, скористалися своїм право на подання заяв про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи та ухвалити рішення за відсутності учасників справи, на підставі письмових доказів, які є в матеріалах справи, та з урахуванням їх пояснень, викладених у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 УК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ч. ч. 1-3 ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 18.06.2008 року відповідачем [PERSON] було подано заяву про отримання споживчого кредиту у формі кредитної карти з бажаним кредитним лімітом у сумі 2000,00 грн., з базовою процентною ставкою - 3 % на місяць (а.с.12). 23.06.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві є відмітка про те, що відповідач згодна з тим, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Із заяви від також встановлено, що остання отримала кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за № [NUMBER] з базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості та з датою відкриття рахунку - 23 червня 2008 року. Крім того, 23 червня 2008 року [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір мінімального щомісячного платежу на погашення тіла кредиту та відсотків - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. За порушення зобов`язань щодо своєчасного погашення заборгованості позичальником передбачена пеня, яка нараховується за кожен день прострочення та залежності від допущеного порушення як пеня (1) та пеня (2), а також штраф у випадку порушення строку платежу більш ніж на 120 днів у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 13). Отже, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та порядок сплати мінімального щомісячного платежу за договором, а тому доводи відповідача про те, що між сторонами не було досягнуто істотних умов кредитного договору, з урахуванням встановлених судом обставин та вимог чинного законодавства, є безпідставними. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.07.2019 становить 292 454 грн. 19 коп., із яких за тілом кредиту - 4527,17 грн., заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом - 282 326,71 грн.; за комісією - 5600,31 грн. (а.с.8-11). При цьому, Банк просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 121 410 грн. 63 коп., з яких заборгованість за кредитом 4 527 грн. 17 коп., заборгованість за процентами з 18.06.2008 року по 30.07.2018 року 116 883 грн. 46 коп. Із наданого Банком розрахунку також вбачається, що відповідач користувалась кредитною карткою, останній платіж був зроблений нею 26.07.2015 року в сумі 198,00 грн. До позовної заяви банком долучено також Умови та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 14-19), а до відповіді на відзив долучено накази про внесення змін до договірної бази по платіжним картам, договірну базу щодо споживчого кредиту та до депозитних договорів, а також роздруківка наказів про внесення зміни у тарифи по карткам «Універсальна» від 28.01.2013 року, яким вносилися зміни щодо алгоритму нарахування штрафних санкцій та сплати комісії та від 19.09.2013 року, яким внесено зміни у тарифи, зокрема, з 01.11.2013 року передбачено нарахування подвійних відсотків на всю суму заборгованості у разі виникнення прострочених зобов`язань. Судом встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг і зміни у тарифи не були підписані відповідачем, а отже за положеннями статей 207, 1055 ЦК України не можуть бути складовими договору, оскільки кредитний договір укладається лише у письмовій формі, підписаній сторонами. Суд у цих висновках враховує правову позицію, викладену у постанові ВП ВС від 03 липня 2019р. у справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19). Отже, умови договору між сторонами були узгоджені лише у анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування, які були підписані відповідачем 23.06.2008 року, а тому саме згідно з цими умовами Банку слід було нараховувати розмір заборгованості за кредитним договором. Крім того, суд звертає увагу, що згідно інформації Банку, термін дії картки, яка видана [PERSON] закінчився в останній день січня 2016 року, а тому подальше, після закінчення строку кредитування, нарахування позивачем відсотків є неправомірним Вказані висновки суду підтверджуються правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, у постановах ВС від 04.07.2018 року та від 31.10.2018 року. Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, суд зазначає, що передбачені статтею 625 ЦК України 3 % річних можуть застосовуватись, якщо договором не врегульовано нарахування іншого розміру відсотків після спливу строку кредитування. У цій справі з огляду на зміст підписаної анкети-заяви та зміст довідки про умови кредитування нарахування процентів після закінчення строку кредитування не передбачено, що виключає можливість нарахування відсотків за користування кредитним лімітом за умовами договору після закінчення строку кредитування - 31.01.2016 року, а положення статті 625 ЦК України банк в позовній заяві застосувати не просив. Відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування строку позовної давності у даному спорі, розглядаючи яку суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). На позовні вимоги Банку у цій справі розповсюджується загальний строк позовної давності щодо основного боргу. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В цих договірних відносинах строк виконання зобов`язання в цілому припадає на останній день строку дії картки. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», клієнт [PERSON] згідно кредитного договору від 23.06.2008 № б/н, отримала картки [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] , остання з них мала термін дії до 01.2016 року. При цьому, з позовом до суду Банк звернувся лише 09.10.2019 року (згідно поштового відправлення), тобто поза межами трирічного строку позовної давності, який в даному випадку закінчився 31 січня 2019 року. Відомостей про те, що відповідачем були вчинені дії, які свідчать про переривання строку позовної давності, зокрема, що позивач визнавала борг, матеріали справи не містять. У своїй відповіді на відзив ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки з позовом до суду Банк звернувся 26.03.2018 року, що не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку, що в задоволенні позову АТ «КБ «ПриватБанк» слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed