Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

В березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13880 грн. 61 коп. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами у справі був укладений договір №10175/02-ДК від 01.12.2009 року про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною схемою. В свою чергу, 25.07.2013 року на підставі заяви про встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, банком (позивач) з відповідачем був укладений Додатковий договір №2, що є невід'ємною частиною договору №10175/02-ДК від 01.12.2009 року. (а.с. 3-6). Відповідно до п.1.1.4 Додаткового договору №2 від 25.07.2013 року, [PERSON] було відкрито кредитну лінію з лімітом в сумі 12000 грн. із зобов'язанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік, із строком дії, який дорівнює строку дії основного договору №10175/02-ДК від 01.12.2009 року. Однак, внаслідок порушення [PERSON] п.3.3 договору щодо своєчасної сплати кредитних платежів, станом на 05.12.2016 року у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 13880,61 грн., з яких 11708,61 грн. - тіло кредиту, 562,01 грн. - заборгованість по відсотках за кредитом, 1333,46 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 276,53 грн. - 3 відсотки річних. Наведені вище факти підтверджені доданими до позовної заяви банківськими виписками. Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини відсутності не повідомив. Відповідач в судове засідання також не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Про час та місце розгляду справи був належним чином сповіщений через засоби масової інформації - офіційне видання газету [INFO]. З огляду на наведене, суд розглядає справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, 01.12.2009 року між сторонами був укладений договір №10175/02-ДК про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною схемою. В свою чергу, 25.07.2013 року на підставі заяви про встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, банком (позивач) з відповідачем був укладений Додатковий договір №2, що є невід'ємною частиною договору №10175/02-ДК від 01.12.2009 року. (а.с. 3-6). Відповідно до п.1.1.4 Додаткового договору №2 від 25.07.2013 року, [PERSON] було відкрито кредитну лінію з лімітом в сумі 12000 грн. із зобов'язанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік, із строком дії, який дорівнює строку дії основного договору №10175/02-ДК від 01.12.2009 року. Однак, внаслідок порушення [PERSON] п.3.3 договору щодо своєчасної сплати кредитних платежів, станом на 05.12.2016 року у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 13880,61 грн., з яких 11708,61 грн. - тіло кредиту, 562,01 грн. - заборгованість по відсотках за кредитом, 1333,46 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 276,53 грн. - 3 відсотки річних. Наведені вище факти підтверджені доданими до позовної заяви банківськими виписками. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості за Додатковим договором №2 від 25.07.2013 року до договору №10175/02ДК від 01.12.2009 року, що укладені між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON], встановив, що станом на 05.12.2016 року у відповідача перед позивчаем утворилась заборгованість на загальну суму заборгованість перед позивачем в розмірі 13880,61 грн., з яких 11708,61 грн. - тіло кредиту, 562,01 грн. - заборгованість по відсотках за кредитом, 1333,46 грн. - інфляційне збільшення заборгованості, 276,53 грн. - 3% річних. (а.с. 8-16). Доказів зворотного чи/або доказів повного чи часткового погашення кредитної заборгованості відповідач суду не представив. При цьому, судом враховано приписи ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, згідно з якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори, зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ). В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року, до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ). Однак, як вбачається з положень зазначеного вище Закону, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. В той же час, нараховані позивачем, окрім основної заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитом, інфляційне збільшення заборгованості в сумі 1333 грн. 46 коп. та три відсотки річних від суми заборгованості в сумі 276 грн. 53 коп., штрафною санкцією або пенею в розумінні ст.549 ЦК України не являються. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційного збільшення заборгованості та трьох відсотків річних слід визнати обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. З огляду на викладене вище, позовні вимоги суд вважає доведеними. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 600 грн. судового збору.

Outcome: approved