Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

В березні 2015 р. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги мотивували тим, що в 1999 р. вони придбали у відповідачів [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу житла на Миколаївській універсальній товарино-сировинній біржі. На теперішній час позивачі не має можливості розпоряджатися належним їм майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Посилаючись на вищевикладене, позивачі просять суд визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. Відповідно до заяви,позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення, просили про розгляд справи без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Миколаївської універсальної товарино-сировинної біржі в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Договору дарування за реєстровим № 4-3092 від 26.10.1994 р., зареєстрованого в ММБТІ за № 16488 від 28.04.1995 р. 13.04.1999 р. на Миколаївській універсальній товарно-сировинній був зареєстрований Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] - з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивачів порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу часток житлового будинку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: approved