Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

АТ «Вінницяобленерго» в особі СО «Замостянські електричні мережі» звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.05.2020 близько 10 год 00 хв в с. Зарванці по вул. Миру, 153, Вінницького району Вінницької області [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Форд Транзит», не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на опору електропередач № 9 повітряної лінії електропередач 0,4 кВ лінії № 1 від ТП-354. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди представниками національної поліції було складено адміністративний протокол за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.06.2020 у справі № 128/1375/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян на користь держави. У результаті вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди СО «Замостянські ЕМ» було завдано збитків у розмірі 4 475,08 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача 4475 грн 08 коп. в рахунок відшкодування завданих збитків та судовий збір 2102 грн. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 02.11.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд по даній справі неодноразово відкладався з поважних причин. В судове засідання 14.07.2021 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку. Представник позивача за довіреністю [PERSON] попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в заяві також зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача не заперечує. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з`являвся з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за останніми відомими адресами місця реєстрації та місця проживання: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 14.07.2021 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію представника позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 19.05.2020 директором СО «Замостянські ЕМ» Колубай М.В. було направлено заяву до начальника районного відділення поліції Вінницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області полковнику поліції Яворському О.Л., зі змісту якої вбачається, що 19 травня 2020 року о 11 год 07 хв диспетчер СО «Замостянські ЕМ» отримав повідомлення, що в [ADDRESS] транспортний засіб пошкодив опору електропередач (опора № 9, Л-1 від ТП № 354). Внаслідок даних дій СО «Замостянські ЕМ» було завдано збитків, розмір яких встановлюється. На підставі цього [PERSON] просив повідомити П.І.Б. та інші наявні дані особи, що вчинила дане правопорушення; прийняти його заяву про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 194-1 КК України; внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань; невідкладно розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства з підстави вчинення правопорушення, що має ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194-1 КК України, та встановити осіб, що вчинили дане правопорушення; повідомити його письмово у встановленому законом порядку і строки про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування (а.с. 6). 26.06.2020 директору СО «Замостянські ЕМ» Колубай М.В. було надано відповідь, зі змісту якої вбачається, що в ході розгляду повідомлення було встановлено, що пошкодив електроопору водій [PERSON] , в подальшому на останнього було складено протокол за ст. 124 КУпАП та направлено до Вінницького районного суду Вінницької області для прийняття рішення згідно з чинним законодавством. Також дані матеріали знаходились на розгляді у СВ Вінницького РВП якими було встановлено, що за відсутністю даних, які б могли вказувати на наявність кримінального правопорушення, внести відомості до ЄРДР неможливо та зазначили, що вирішення питання щодо отримання матеріальної компенсації розглядається в судовому порядку (а.с. 7). Факт того, що СО «Замостянські ЕМ» понесли збитки в розмірі 4475 грн 08 коп. внаслідок протиправних дій [PERSON] підтверджується актом приймання виконаних робіт та рахунком № 2203 (а.с. 8, 9). За статтею 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Відповідно до ст. 122-4 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Згідно зі ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166\~ЦК України необхідно довести: неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність шкоди (під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки\~ст. 22 ЦК України); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина друга статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). В пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята\~статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в п. 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007, в якому наголошується, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись, виходячи з обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (п. 33 рішення від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції»; п. п. 32-35 рішення від 07.03.2006 у справі «Донадзе проти Грузії»). Судом для огляду в судовому засіданні витребовувався адміністративний матеріал № 128/1375/20 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.06.2020 у справі № 128/1375/20 було визнано винним [PERSON] у вчиненні правопорушень, передбачений ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Вказана постанова набула законної сили 27.06.2020. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, матеріалами справи доведено, що відповідачем внаслідок ДТП було завдано СО «Замостянські ЕМ» збитків у розмірі 4475,08 грн. Доказів на спростування вини та, як наслідок, спростування заподіяння шкоди на заявлену суму відповідачем суду не надано. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування збитків є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки збитки, заподіяні відповідачем, до теперішнього часу у добровільному порядку не відшкодовані. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2102,00 грн.

Outcome: approved