Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 12 вересня 2014 року Муніципалітетом Іпсонасу району Лімасол, Кіпр між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та спільних поглядів на організацію сімейного життя, втрати поваги один до одного. Тому позивач переконана, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, у зв'язку з цим просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача [PERSON] надала через канцелярію суду заяву, якою просила проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до пред'явленого позову не повідомив. Проте, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12 вересня 2014 року Муніципалітетом Іпсонасу району Лімасол, Кіпр між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб та його письмовим перекладом (а.с.4-7) та копією свідоцтва про народження, виданого на ім'я [PERSON] (а.с.8). У відповідності до ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами країни, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, в той час як [PERSON] є громадянином України, тому, у розумінні ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони не мають спільного особистого закону. В той же час місцем проживання сторін є територія України. Так, [PERSON] проживає в [ADDRESS], що підтверджується довідкою (випискою з погосподарської книги про склад сім'ї) від 23 лютого 2017 року, виданої Вишеньківською сільською радою Бориспільського району (а.с.13) та відповідними відмітками в тимчасовій посвідці на постійне проживання (а.с.14), а [PERSON] проживає в [ADDRESS], що підтверджуться довідкою, виданою Радивилівською міською радою (а.с.26). Зважаючи на це, до правових наслідків припинення шлюбу підлягають застосуванню норми СК України. У відповідності до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач не може жити однією сім'єю з відповідачем. Відновлювати відносини не бажає. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси позивача. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір. Пред'явлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved