Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та третьої особи про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 23 червня 1999 року вона з своїм чоловіком [PERSON] надали відповідачу позику в розмірі 5800 доларів США, які остання зобовязалася повернути в строк до дванадцяти місяців. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надала відповідну розписку. В 2000 році відповідач повернула частину позичених коштів на загальну суму 1500 доларів США. Однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманої позики по сьогоднішній день не виконала. У звязку з тим, що відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просила стягнути з відповідача в примусовому порядку частину неповернутої суми позики в розмірі 4300 доларів США. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити заявлені вимоги. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України.\~\~\~ Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] надали відповідачу [PERSON] позику в сумі 5800 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою останньої від 23 червня 1999 року. В 2000 році відповідач частково повернула позивачу суму позики на загальну суму 1500 доларів США За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 18 вересня 2012 року за № 6-63цс13. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст.\~214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із розяснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У звязку з тим, що відповідач не повертає позивачу частину отриманої нею позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з неї на користь позивача в примусовому порядку позики в сумі 4300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 22 травня 2017 року становить 113348 гривень (4300 х 26,36 = 113348). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 1156 гривень. На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 526, 530, 533, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

Outcome: approved