Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 30.01.2006 року в розмірі 52829,90 грн., яка виникла станом на 14.07.2020 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.01.2006 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання послуг складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконує, в результаті чого станом на 14.07.2020 року виникла заборгованість в розмірі 52 829,90 грн., яка складається з: 38426,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 14403,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 03.02.2021 року відповідачем поданий відзив на позов про невизнання позову з тих підстав, що банк не мав права нараховувати відсотки за кредитом, оскільки їх розмір не узгоджений сторонами, а наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не є доказом встановлення відсоткової ставки за договором, строк дії кредиту визначений до січня 2013 року, продовдення строку кредиту з відповідачем погоджено не було, всі кошти відповідач Банку повернула, починаючи з 2013 року банк не впарві був встановлювати ліміти, нараховувати відсотки та штрафні санкції, а мав право скористатися лише ст.625 ЦК України, що відповідає практиці Верховного Суду, також просила застосувати строк позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника Банку. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та представника, просила винести рішення з врахуванням поданого відзиву. Представник відповідача судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 30.01.2006 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодилась з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. За цим договором відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується довідкою про умови кредитування, підписаною відповідачем, за умовами якої базова відсоткова ставка в місяць становить 3,0%. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконувала, в зв`язку з чим станом на 14.07.2020 року виникла заборгованість за простороченим кредитом в розмірі 38 426,52 грн. та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 14 403,38 грн.. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, на день розгляду справи, зі сторони відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за кредитом, відповідно до положень договору, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому звідповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за простороченим тілом кредита в розмірі 38426,52 грн. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що строк дії кредитного договору припинений в січні 2013 року, оскільки в заяві від 30.01.2006 року, підписаної відповідачем зазначено, що строк дії договору відповідає строку дії картки. З довідки Банку вбачається, що останній раз був здійснений перевипуск картки 02.03.2018 року зі строком дії - до січня 2022 року. Крім того, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувалася карткою після січня 2013 року, про що свідчать операції по перерахуванню відповідачем коштів з картки та, зокрема, поповнення рахунку відповідачем на 500 грн. 29.10.2019 року. Щодо стягнення відсотків за договором суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 1048 та частиною першою статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що строк кредитування станом на 14.07.2020 року не сплив, зі сторони відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за нарахованими відсотками відповідно до положень договору, тому суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простороченими відсотками в розмірі 14403,38 грн.він підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 829,90 грн., яка складається з: 38 426,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14 403,38 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом ст. ст. 261, 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки, як вбачається з виписки по рахунку, 29.10.2019 року відповідач здійснила останній платіж в сумі 500,00 грн. в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визнання нею свого боргу, а також, укладаючи кредитний договір, сторони узгодили, що строк кредитування відповідає строку дії кредитної картки, тобто діє до 31.01.2022 року, якою відповідач користувалася, позивач звернувся до суду з позовом 26.08.2020 року - в межах трирічного строку позовної давності, тому строк позовної давності не сплив, що є підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved