Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним. Відповідно до укладеного договору №б/н від 17.03.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язалась повертати отриманий кредит, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди. Свої зобов`язання позивач належним чином виконав, оскільки відповідачем не були виконані зобов`язання, встановлені Кредитним договором, АТ «КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, яка станом на 25.09.2018р. складає 20954,58грн., з яких: 5528,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5633,02 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;8318,67 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 974,03 грн. - штраф (процентна складова), а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Відповідно до п.3 прохальної частини позовної заяви, в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Ухвалою суду від 16.10.2018р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 02.11.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначає, що позивач надає недостовірний опис заборгованості, оскільки в позовній заяві зазначено взяття кредиту в розмірі 8500,00 грн., а в розрахунку заборгованості вказано суму 5528,86 грн. При цьому, відповідач зазначає, що за період 22.06.16-22.04.17 вона повернула в повному обсязі кредит разом з усіма відсотками та пенями, які банк не відобразив у розрахунку заборгованості. Кредитний договір між [PERSON] та банком не укладався 17.03.2014р. Про отримання кредиту на будь-яких умовах чи встановлення кредитного ліміту для щойно відкритого рахунку не йшлося ані в підписаній відповідачем заяві про відкриття рахунку, ані в заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Оскільки відповідач не підписувала та не погоджувалась на кредитування відкритого поточного рахунку згідно Умов і правил надання банківських послуг, в силу вимог закону про обов`язковість укладення кредитного договору в письмовій формі, підписання заяв про відкриття рахунку та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без досягнення згоди сторін щодо істотних умов кредитного договору та навіть без попередження про його укладення, не можу свідчити про існування будь-яких кредитних відносин та зобов`язань між відповідачем [PERSON] та банком. 02.11.2018р. [PERSON] подала зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору, в якому просить визнати договір, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] недійсним, стягнути з банку на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. та закрити всі відносини між [PERSON] та банком, і зобов`язати банк видати довідку,в якій зазначити, що [PERSON] не має жодних зобов`язань перед банком, щоб після рішення суду банк не погрожував донараховувати та достягувати відсотки. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовує тим, що відбулось порушення її прав, як споживача, відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки у неї відсутній примірник договору, відсутні чітко розписані регламентовані умови кредитування, відсутній узгоджений сторонами графік платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму, а зміни нарахування платежів змінюються в односторонньому порядку без узгодження з клієнтом і не підкріплюються жодним підписаним клієнтом договором. Крім того, договір споживчого кредиту був підписаний з порушенням принципу рівності сторін та змагальних засад цивільного законодавства. Ухвалою суду від 07.11.2018р. вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 лютого 2019р. зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 25.04.2019р. до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому представник АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. Ухвалою суду від 30.05.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні відповідач за основним позов [PERSON] підтримала зустрічний позов за викладеними в ньому обставинами та просила його задовольнити, в задоволенні первісного позову заперечувала, оскільки посилалась на необґрунтованість розрахунку заборгованості та, як наслідок, позовних вимог. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON] та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 17.03.2014 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №б/н (надалі Договір), шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.7). Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт банку зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором не виконує. Станом на 25.09.2018р. заборгованість відповідача складає 20954,58грн., з яких: 5528,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5633,02 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;8318,67 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 974,03 грн. - штраф (процентна складова),, відповідно до розрахунку заборгованості. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. За умовами п.п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг банк наділений правом змінювати кредитний ліміт. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 1056-1 ЦК України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Доказів того, що договором, укладеним між сторонами встановлена змінювана процентна ставка суду не надано. Умови укладеного договору не передбачають механізм зміни розміру процентів. Зокрема, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умови та правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, існували на день підписання відповідачем Анкети-заяви. При цьому суд звертає увагу, що в даній заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не визначено суму кредитного ліміту та в графі бажаний кредитний ліміт по платіжній карті «Універсальна» не визначений. Крім того, відсутня відмітка про вручення та ознайомлення зі змістом пам`ятки клієнта, яка містить Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 1 статті 1047 ЦК України встановлює, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено , що договір укладено з волевиявленням сторін, сторони мали повний обсяг цивільної дієздатності. Свобода договору і принцип публічності не порушені, однак не було визначено істотних умов договору - розмір кредитного ліміту та відсутні докази про вручення та ознайомлення зі змістом пам`ятки клієнта, яка містить Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. З огляду на викладене та враховуючи ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживача», суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] в частині визнання договору недійсним, підлягає задоволенню. В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] , суд відмовляє через необґрунтованість, оскільки останньою не доведено порушення її прав. Враховуючи задоволення вимог [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, суд не вбачає підстав для задоволення основного позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,801 грн. Щодо стягнення понесених [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. суд відмовляє в їх стягненні, оскілки останньою не надано переліку наданих послуг та їх сплати. На підставі викладеного та

Outcome: partial