Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором б/н від 18.09.2014 року у розмірі 13850,69 гривень та судові витрати у розмірі 2102,00 гривень. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.09.2014 [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 18.09.2014 б/н. При підписанні анкети - заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач [PERSON] отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до розміру 4000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та у межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за договором не виконала, так як в процесі користування кредитним рахунком не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором, відповідач станом 26.10.2020 року має заборгованість у розмірі 13850,69 грн., з яких: 9210,89 грн. заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 9210,89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 675,80 грн. -заборгованість за простроченими відсотками, 3964,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.. Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2021 року розгляд справи відкладено до 14.04.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до вимог ч.ч.6, 10 ст.187 ЦПК України судом було надіслано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Згідно отриманої судом інформації відповідач з 21.10.2019 року знята з реєстрації в с.Синів Рівненської області. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України- шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалася та не повідомила суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини Як вбачається з матеріалів справи 18.09.2014 між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої відповідач отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором, відповідач станом на 26.10.2020, згідно поданого розрахунку, має заборгованість у розмірі 13850,69 грн., з яких: 9210,89 грн. заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 9210,89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 675,80 грн. -заборгованість за простроченими відсотками, 3964,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Оскільки позивач заявив позов у сфері договірних правовідносин, то суд застосовує норми права, що регулюють такі правовідносини і конкретний вид договору, і бере до уваги приписи процесуального закону щодо належних способів доказування. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до положень ст.ст. 1048, 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині 1 статті 1049 зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1, 2 ст. 628 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 ст. 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Позивачем до позовної заяви було додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ Як убачається з довідок АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитних карток та про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , останній 08.10.2017 року було надано кредитну карту № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до жовтня 2021 року та по якій відбулись наступні зміни кредитного ліміту: 08.10.2017 - старт карткового рахунку № [NUMBER] ; 13.12.2017 - встановлення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 4 000 гривень.; 15.12.2018 - зменшення кредитного ліміту, кредитний ліміт 0,00 гривень. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач посилаючись на положення ч. 1 ст.634 ЦК України зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При цьому, Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» відповідачем [PERSON] не підписувалися, а копію кредитного договору № Б/Н позивач взагалі не надав. Суд вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/та додані до позовної заяви змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 вересня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тому, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19) У вказаній копії Анкети-заяви, наданій банком, не зазначено розмір встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку наданому відповідачу, немає вказівки на який період, які саме кредитні картки видавалися та під які відсотки. З урахуванням вищезгаданої позиції Великої Палати Верховного Суду, яка стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 вересня 2014 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутній бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Таким чином, позивач не довів самого факту укладення з відповідачем кредитного договору (або іншого договору, в межах якого сторони домовились про кредитування) і його істотних умов, зокрема про розмір кредиту, строки його повернення, порядок внесення змін, сплату заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, відтак не доведено і обов`язок відповідача сплачувати відповідні проценти та штрафні санкції, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] 675,80 грн. заборгованості за простроченими відсотками та 3964,00 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, задоволенню не підлягають. При цьому суд звертає увагу на наступне. Як доказ укладення договору кредиту з відповідачем і видачі йому кредитних коштів та наявності заборгованості - позивач надав розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.10.2020 року, складає 13850,69 грн., з яких: 9210,89 грн. заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 9210,89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 675,80 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 3964,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625. Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За вказаних обставин, суд прийшов переконання, що порушене право позивача, підлягає захисту, шляхом задоволення позову частково, а саме - стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів - заборгованості за кредитом у розмірі 9210,89. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1397,83 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог.

Outcome: partial