Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнював, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь\~ заборгованість у розмірі\~22\~533,37 грн. за кредитним договором № б/н від 24.02.2010 року, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1762, 00 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.02.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банка. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань зі сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого у відповідача, станом на 04.07.2018 року, виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму\~22\~533,37 грн., у тому числі: -\~ 7470,48 грн. тіло кредиту; -\~ 1209,04 грн. нараховано процентів за користування кредитом; -\~ 12542,74 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил \~надання банківських послуг: - 250,00 грн. штраф (фіксована частина); -\~ 1061,11 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд\~ справи без його участі, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву не подавав, будь-яких заяв до суду не подавала, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою представника позивача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим\~статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав. Суд в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно пункту 1 частини 2\~статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1\~статті 202 Цивільного кодексу України\~передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частиною 1\~статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 1\~статті 626 Цивільного кодексу України\~передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до\~статті 205 Цивільного кодексу України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до норм\~статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При укладанні договору, сторони керувались\~частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі заяви відповідача № б/н від 24.02.2010 року, останній погодився, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і Банком договір. Розглянувши уточнену позовну заяву від 01.03.2019 року суд зазначає, що таку заяву суд оцінює як додаткові пояснення позивача по справі Акціонерного товариства [PERSON] банку «ПриватБанк», оскільки уточнена заява не містить уточнення змісту позовних вимог. Зміст заяви позичальника, надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту свідчить про те, що вони містять всі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені главою 71 Цивільного кодексу\~України. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідач не надав суду заперечень проти зазначених обставин і не оспорив договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі. Відповідач (позичальник) свої зобов'язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі - в тому числі заборгованість за кредитом, за відсотками. Відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове. Дані розрахунки виконані у відповідності до умов договору, і оскільки вони не оспорюються відповідачем, то приймаються судом як достовірні. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаним вище кредитним договором станом на 04.07.2018 року сума загальної заборгованості становить 22 533,37 грн., у тому числі: - 7470,48 грн. тіло кредиту; - 1209,04 грн. нараховано процентів за користування кредитом; - 12542,74 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 250,00 грн. штраф (фіксована частина); - 1061,11 грн. штраф (процентна складова). Невиконання відповідачем своїх зобовязань стало підставою для предявлення АТ КБ «ПриватБанк» даного позову. Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~Цивільного кодексу України\~про Договір позики, якщо інше не встановлено законодавством і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1048 Цивільного кодексу України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Відповідно до\~статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором . У відповідності до статей 525,\~526\~Цивільного кодексу\~України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 Цивільного кодексу України\~передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1\~статті 612 Цивільного кодексу України\~передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем доказів сплати коштів на користь позивача суду не надано, документів які б підтверджували наявність розбіжностей у сумі взаєморозрахунків, а також таких, які б спростовували здійснений позивачем розрахунок суми боргу, відповідачем суду також не надано, а тому, суд приходить до висновку, що факт наявності заборгованості за Договором від 24.02.2010 року по кредиту в розмірі\~ 7470,48 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі\~ 1209,04 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем, в порядку статей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України\~не спростований. Однак, що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 12\~542,74 грн., а також штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 1061,11 грн., суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність\~це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до частини 1\~статті 546 Цивільного кодексу України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною\~1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною\~2 статті 549\~Цивільного кодексу\~України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3\~статті 549 Цивільного кодексу України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, які передбачені договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Позивачем нараховано пеню та штраф у звязку з виникненням простроченої заборгованості за кредитом. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. На думку суду, позивачем, в порушення статті 61 Конституції України, неправомірно застосовано два види відповідальності за порушення умов кредитного договору у виді пені та штрафів, а тому вимога АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн. та штрафу (процентної складової) у розмірі 1061,11 грн. задоволенню не підлягає. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. Водночас, згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. З матеріалів справи вбачається, що нарахована позивачем неустойка є надто завищеною, перевищує загальний розмір боргу, що суперечить самій компенсаційній суті неустойки та засадам цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності та розумності. За встановлених обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише пеня та в розмірі, що є співмірним з розміром боргу, а саме 8 000 грн. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що станом на 04.07.2018 року сума загальної заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 24.02.2010 року становить 16\~679,52 грн. з яких: 7470,48 грн. заборгованість за кредитом; 1209,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 8000,00 грн. пеня, які підлягають стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк». На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених ними судових витрат у сумі 1304,26 грн., - пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial