Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (по тексту - АТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 01.12.2010 року в загальній сумі, що складає 16152, 56 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 01.12.2010 року виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 09.09.2020 року її заборгованість перед банком становить 16152 грн. 56 коп., яку в добровільному порядку не сплатила, та, яка включає заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 11476, 53 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 763, 86 грн., пеня в сумі 3912, 17 грн. Вказує і на ту обставину, що відповідач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», яке в подальшому змінило повне та скорочене найменування на АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 01.12.2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 2000, 00 грн. Як вважає позивач, оскільки [PERSON] своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг, то у зв`язку з невиконанням нею свого обов`язку щодо своєчасної та повної оплати коштів є законні підстави стягнути заборгованість у заявленому вище розмірі. У частині встановлення та зміни кредитного ліміту позивач вказує, що слід керуватися п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання 02.03.2021 року не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася в установленому порядку, відзиву та клопотань, пов`язаних з судовим розглядом не подавав. У відповідності до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд проходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви [PERSON] (на момент підписання [PERSON] ) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.12.2010 року позивач надав її кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до довідок АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що банком відповідачу було видано на підставі підписаного кредитного договору б/н від 01.12.2010 року чотири кредитні картки та встановлено розмір кредитного ліміту, який з 500, 00 грн. спочатку зменшено до 300, 00 грн., потім - збільшено до 2000, 00 грн., далі - зменшено до 2000, 00 грн., а потім - збільшено до 9000, 00 грн., а станом на 30.09.2019 року - 0, 00 грн. Згідно наданих позивачем розрахунів [PERSON] станом на 09.09.2020 року перед останнім має заборгованість за договором №б/н від 01.12.2010 року в загальному розмірі, що складає 16152, 56 грн., що включає, в тому числі: -заборгованість за тілом кредиту в сумі 11476, 53 грн., в тому числі: 0, 00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 11476, 53 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; -заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 763, 86 грн.; -пеня - 3912, 12 грн. Разом з тим, не ставлячи під сумнів право позивача, як кредитора на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог щодо стягнення 16152, 56 грн., яка складається зі складових заборгованості, що вказані вище, суд виходить з наступного. Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд констатує, що в анкеті-заяві позичальника-відповідача від 01.12.2010 року процентна ставка не визначена. Крім того, у ній відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимогу про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, тобто суми, яку фактично отримав в борг позичальник, стягнути заборгованість за нарахованою пенею, що складає 3912, 17 грн. АТ КБ «Приватбанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором послався на Тарифи банку та Умови та правила надання банківських послуг, які були надані [PERSON] для ознайомлення у письмовій формі, що на думку позивача підтверджується підписаною анкетою-заявою позичальника-відповідача від 01.12.2010 року. Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких підтверджень того, що саме з наданими позивачем Витягами з Тарифів та Умов та Правил було ознайомлено відповідача, яка при цьому погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 01.12.2010 року. Крім того, надані позивачем роздруківки витягів Тарифів банку та Умов та правил надання банківських послуг належним доказом по своїй суті бути не можуть, оскільки повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що вказував у своїй постанові Верховний Суд України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15), і що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві [PERSON] , в тому числі домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом у відповідному розмірі, а також розміру та порядку нарахування пені, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17), яка в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені в сумі 3912, 17 грн. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає наявними підстави стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11476, 53 грн. Відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тим самим, оскільки позичальником не виконані зобов`язання щодо повернення кредиту, з нього на користь позивача підлягають стягненню також і проценти згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, виходячи із розміру 3 процентів річних за період з 01.02.2020 року по 09.09.2020 року, а не 86,4 відсотка річних згідно з п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписувались. Суд вказує, що три проценти річних за період з 01.02.2020 року по 09.09.2020 року (в межах заявлених позивачем вимог) складають 209 грн. 40 коп. (11476 грн. 53 коп. х 0, 03 : 365 х 222). Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 11476, 53 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 209, 40 грн., що всього складають 11685, 93 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 1520, 58 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial