Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~В березні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторони придбали майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, квартиру [ADDRESS] . Квартира була зареєстрована на відповідача. Майно було придбане в період перебування у шлюбі із відповідачем за спільні кошти та відповідно є спільною власністю подружжя. У зв`язку із неможливістю вирішити питання у позасудовому порядку та наявністю спору між ними, просить суд поділити спільне майно подружжя, а саме квартиру [ADDRESS] , та в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність кожному 1/2 частину квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Позивач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяви в яких просили розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач надала суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі. У встановлений законом строк відповідач надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, просила залишити за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки на користь позивача нею буде сплачено 1/2 частина вартості квартир у розмірі 15205,88 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.06.2018 року справу прийнято до провадження, розгляд справи здійснюється у спрощеному провадженні. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.10.2018 року зобов`язано [PERSON] надати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 07.09.2011 року №1798. 04.03.2019 року позивач надав суду заяву про зміну позовних вимог. Суд вважає, що дана заява підлягає поверненню позивачу, оскільки вона подана після\~початку першого\~судового засідання,\~як того\~вимагає п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~49\~ЦПК України.\~Клопотань про\~поновлення процесуального\~строку подачі\~заяви про\~зміну позовних\~вимог позивач\~не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У п. п. 1, 3\~ст. 129 Конституції України\~передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно\~із ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~визначено,\~що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2008 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. Даний факт сторони не оспорюють. У період шлюбу сторони придбали у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , жилою [ADDRESS] , згідно із договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області 07.09.2011 року, зареєстрований в реєстрі за №1798. Сторонами надано заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.10.2015 року та заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 28.05.2015 року, які набрали законної сили, про розірвання шлюбу. Суд бере до уваги, заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 28.05.2015 року, яке набрало законної сили та ухвалено до прийняття рішення Добропільським міськрайонним судом Донецької області. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 28.05.2015 року встановлено, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинено з жовтня 2013 року. З огляду на викладене, судом встановлено, що шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 28.05.2015 року, яке набрало законної сили, та шлюбні відносини між сторонами припинено з жовтня 2015 року. Згідно із ч. 1\~ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як роз`яснено у п. п. 23, 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). У відповідності до положень\~ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. ст.\~\~63,\~65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спорів\~\~про поділ майна подружжя є вирішення\~\~конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено , що під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] . В свою чергу відповідач в ході розгляду справи не заперечувала, що спірна квартира дійсно була придбана сторонами за спільні кошти у період зареєстрованого шлюбу. Крім того, учасники справи не дійшли згоди щодо залишення за [PERSON] 1/1 частки спірної квартири та сплати позивачу 1/2 частки її вартості, про свідчить заява позивача, в якій він наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із частинами другою та третьою\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами. Згідно з ч. 1\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу вимог\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та вважає за необхідне поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] , шляхом визнання права власності за кожним на 1/2 частину квартири. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved