Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

В березні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 12 червня 2004 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,32 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка належала померлій на підставі державного акту на земельну ділянку серії ІІ-ЧВ № 006451, виданого 10 липня 2001 року на підставі рішення ХХІІ сесії ХХІІІ скликання [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 23 травня 2001 року. Спадщину за заповітом вона прийняла своєчасно. Однак, оскільки оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку був втрачений померлою, нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім цього, при оформлені вказаного державного акту помилково було записано імя власника «Еуфрозіна» замість «Єфрозіна», що не співпадає з її імям в свідоцтві про смерть, тому виникла необхідність у встановлені юридичного факту належності померлій державного акту. Просила суд встановити юридичний факт належності померлій державного акта, а також визнати за нею право на спадщину на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавці. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] 12 червня 2004 року відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,32 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яка належала померлій на підставі державного акту на земельну ділянку серії ІІ-ЧВ № 006451, виданого 10 липня 2001 року на підставі рішення ХХІІ сесії ХХІІІ скликання [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 23 травня 2001 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту, який був складений 204 квітня 2004 року та посвідчений секретарем Припрутської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла все своє майно позивачці [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2015 року встановлено факт постійного проживання позивачки [PERSON] з померлою [PERSON] на час смерті останньої. Таким чином, позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавці [PERSON]. Однак, у звязку із смертю спадкодавці та втратою оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Крім цього, при оформленні державного акту на право власності на земельну ділянку помилково було записано імя власника «Еуфрозіна» замість «Єфрозіна», у звязку із чим позивачка просила встановити факт належності померлій [PERSON] державного акту на права власності на землю. Вказане підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, копією свідоцтва про смерть [PERSON] та іншими зібраними по справі доказами. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до розяснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За змістом ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналогічне вбачається з розяснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичного факту має юридичне значення для позивачки. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених нею та підтверджених документами. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла своєчасно, то право власності на земельну ділянку слід визнати за нею, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 1223, 1225, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved