Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

В березні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за кожним з них, [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 19 грудня 2009 року, по 1/2 частині домоволодіння № 31 по вул. Ювілейній в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що складається з будинку літ. «А-1», 1 - коридор 8,2 кв.м., 2 санвузол 10,0 кв.м, 3 кімната 10,7 кв.м, 4 топочна 5,6 кв.м, 5 вітальня 38,5 кв.м, 6 кухня 13,6 кв.м, загальною площею приміщень 86,6 кв.м., загальною площею 86,6 кв.м., житловою площею 49.2 кв.м., допоміжною площею 37,4 кв.м., а також господарчі та інші споруд: прибудова літ. «А1-1», л. кухня літ. «Б», прибудова літ. «б,б1», навіс літ. «б2,З,И», гараж літ. «В», сарай літ. «Г,Д,М», вбиральня літ. «Е», л.душ літ. «Ж», вхід в погріб літ. «Л», басейн літ. «Бас», зливна яма літ. «З/Я», огорожа №о1-4, замощення літ. «І», який належав [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів від 18 листопада 1992 року № 59/2. В обґрунтування позову позивачі вказали, що 19 грудня 2009 року помер [PERSON], на випадок своєї смерті він зробив заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, що буде йому належати на день його смерті і на що за законом він буде мати право - заповідав [PERSON] та [PERSON], в рівних долях. Даний заповіт було посвідчено 02 квітня 1992 року секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В установлений законом шестимісячний термін після смерті спадкодавця вони звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявами про те, що спадщину приймають. Осіб, які б мали право на обовязкову долю в спадковому майні, немає. На частину спадкового майна, а саме на земельну ділянку площею 0.2512 г в межах згідно з планом, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Ювілейній, 31, на їх імя було видано 06 вересня 2014 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори «Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. А тому вони вважаються такими, що спадщину після спадкодавця прийняли. Оскільки нотаріусом відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] вони звернулася до суду з позовом.\~\~ Представник позивачів за довіреністю [PERSON], до суду не зявився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, однак надав листа про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2009 року помер [PERSON], про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про що в Книзі реєстрації смертей 25 грудня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 142, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 316935. За життя, а саме 02 квітня 1992 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Вказаний правочин було посвідчено секретар виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 56. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220\~ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч.1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі\~ст. 1234 ЦК України\~використав своє право на заповіт і згідно\~ст. 1235 ЦК України\~призначив спадкоємцем свого майна [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до статей\~1233,\~1234,\~1235,\~1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно\~статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1268 ЦК\~спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до статті\~1217,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті\~1222,\~1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулись до державного нотаріусу Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого 19 грудня 2009 року [PERSON]. Однак, постановою від 28 вересня 2014 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено позивачам у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину кожному житлового будинку за адресою будинок № 31 по вул. Ювілейній в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, оскільки не підтверджується факт належності померлому 19 грудня 2009 року [PERSON] спадкового майна. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі\~ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як передбачено\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми\~ст. 392 ЦК України\~вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вирішуючи дане питання по суті, суд бере до уваги відомості КП «Новомосковське міське БТІ» дніпропетровської обласної ради» від 05.07.2013 року, згідно яких за померлим [PERSON] не було зареєстровано право власності та станом на 04.12.2004 рік технічна та правова документація на будинок № 32 за адресою вул. Ювілейна в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області не виготовлялася. Отже, суд доходить до висновку, що позивачі у встановлений законом строк звернулись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування у них немає. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачами спадкових прав на житловий будинок у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] по 1/2 частині на житловий будинок № 31 по вул. Ювілейній в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області та господарські будівлі. На підставі викладеного і

Outcome: approved