Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

В березні 2016 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 11 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.01.2016 року має заборгованість у розмірі 17089,98 грн., з яких: 9397,93 грн. - заборгованість за кредитом; 6402,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 790,00 грн. - штраф (процентна складова). Тому просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 17089,98 грн. за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутність. Також зазначив, що у разі відсутності відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 11 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу кредит у сумі 9600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як встановив суд, в порушення взятих на себе договірних кредитних зобовязань, відповідач [PERSON] належним чином свої кредитні зобовязання не виконував, внаслідок чого, станом на 31.01.2016 року, заборгованість по кредиту складає 17089,98 грн., з яких: 9397,93 грн. - заборгованість за кредитом; 6402,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 790,00 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості за договором № б/н від 11.05.2010 року. На підставі ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності з вимогами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на день розгляду справи судом, [PERSON] не погасив наявну станом на 31.01.2016 року заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.05.2010 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № б/н від 11.05.2010 року. \~\~Як з`ясував суд, вказаний вище кредитний договір, не був визнаний судом незаконним чи таким, що порушує будь-чиї інтереси та є дійсним на сьогодні і ніким не був оскаржений. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладеним між сторонами договором та нормами чинного законодавства України. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі, в сумі 17089,98 грн., з яких: 9397,93 грн. - заборгованість за кредитом; 6402,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 790,00 грн. - штраф (процентна складова). Крім того, відповідно \~до ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved