Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Брацлавська спеціалізована школа в інтересах Павленка Олександра Романовича звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що у Брацлавській спеціалізованій школі на державному утриманні й вихованні з 13.03.2018 року перебуває малолітній [PERSON] [INFO] , який до влаштування у заклад перебував на утриманні й вихованні у Вороновицькому дитячому будинку «Родинний дім» Вінницького району. 13.03.2018 р., як уже згадувалось вище, згідно з наказом Департаменту освіти і науки Вінницької обласної держадміністрації від 13.03.2018 р. №127 малолітній [PERSON] був переведений на державне утримання й виховання у Брацлавську спеціалізовану школу, у зв`язку з важкими матеріальними та соціальними умовами проживання сім`ї-батько дитини, [PERSON] , відомості відсутні, мати дитини. [PERSON] , проживає за адресою: с.Пултівці, Вінницького району Вінницької області. Мати дитини веде аморальний, бродячий спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, зовсім не приділяє уваги вихованню дитини, її належному утриманню у повсякденному житті. У зв`язку із ситуацією, яка склалася у цій сім`ї (психологічний клімат, матеріальні умови проживання і т.і.), [PERSON] . [INFO] , на підставі направлень служби у справах дітей Вінницької райдержадміністрації від 25.12.2014 р. № 729, був влаштований на утримання й виховання у Вороновицький дитячий будинок «Родинний дім» Вінницького району. Хоча, відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати ж повністю усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, переклавши ці обов`язки па державу, незважаючи на те, що Закон (ст. 180 СК України) чітко зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Зв`язок (моральний, соціальний, матеріальний) між матір`ю і дитиною відсутній. Інтереси дитини захищаються Конституцією України, Декларацією прав дитини, Міжнародною конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства» та рядом інших підзаконних актів у сфері охорони дитинства. Виходячи із того, що громадянка [PERSON] повністю припинила спілкування з дитиною, не підтримує з нею ніяких стосунків, не бере участі у вихованні дитини, не надає їй ніякої матеріальної допомоги, адміністрація закладу вирішила за доцільне порушити питання в суді про позбавлення її батьківських прав відносно її дитини - [PERSON] . Вінницька районна державна адміністрація в особі комісії з питань захисту прав дитини розглянула питання про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , відносно її дитини і винесла рішення про те, що позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав відносно її дитини - [PERSON] є доцільним і своєчасним, що і підтверджує своїм рішенням від 19,03.2020 року №01-51/508. Представник позивача в особі в.о. директора спеціалізованої школи Дубової С. в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просить їх задовільнити. В разі неявки відповідачки не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Третя особа представник Служби у справах дітей Вінницької РДА в особі Борсук М.В. надала суду заяву, згідно якої справу просить розглянути у їх відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] народилася дитина [PERSON] , матір`ю є [PERSON] , батько [PERSON] (ст. 135 СК України), що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 07.09.2007 року (а.с.5). Відповідно до наказу від 13 березня 2018 року Департаменту освіти і науки Вінницької обласної держадміністрації №127 малолітній [PERSON] був переведений на державне утримання й виховання у Брацлавську спеціалізовану школу, у зв`язку з важкими матеріальними та соціальними умовами проживання сім`ї (а.с.6,7). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - мати [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS], батько [PERSON] , відомості відсутні (а.с.8). [PERSON] . [INFO] , на підставі направлень служби у справах дітей Вінницької райдержадміністрації від 25.12.2014 р. № 729, був влаштований на утримання й виховання у Вороновицький дитячий будинок «Родинний дім» Вінницького району (а.с.9,10). Відповідно до довідки № 01-13/28 від 25.01.2019 року виданої Районним центром соціальних служб для сім`є, дітей та молоді, що у них на обліку перебуває, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах сім`я [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS], в якої на вихованні є [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Виходячи із того, що громадянка [PERSON] повністю припинила спілкування з дитиною, не підтримує з нею ніяких стосунків, не бере участі у вихованні дитини, не надає їй ніякої матеріальної допомоги, адміністрація закладу вирішила за доцільне порушити питання в суді про позбавлення її батьківських прав відносно її дитини - [PERSON] . Вінницька районна державна адміністрація в особі комісії з питань захисту прав дитини розглянула питання про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , відносно її дитини і винесла рішення про те, що позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав відносно її дитини - [PERSON] є доцільним і своєчасним, що і підтверджує своїм рішенням від 19,03.2020 року №01-51/508 (а.с.12). За час перебування дитини у закладі і по даний час мати зв`язок із сином не підтримувала і не підтримує, фізичним і духовним розвитком дитини не цікавилась і не цікавиться, участі у його вихованні не бере, матеріальної допомоги не надає, що підтверджується актом від 06.05.2020 року складом комісії Брацлавської спеціалізованої школи (а.с.13). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України. Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо виявила бажання відмовитися від дитини [PERSON] [INFO] , не бере будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан її здоров`я та моральний дух. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 року за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що мати -відповідачка по справі, свідомо відмовилася від дитини [PERSON] [INFO] , не забезпечує її матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям дитини , підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов`язань, згідно з частиною четвертою цієї статті, один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного з батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні, або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, чи місце проживання яких невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України регламентовано, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини - здорова, стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів - відповідачки по справі, дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходів на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з кожного, починаючи з дня пред`явлення позову тобто з 14.05.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тому позов підлягає до задоволення. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання, тому з огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в загальній сумі 1681,60 грн. за вимоги (позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини).

Outcome: approved