Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

АТ «УКРСИББАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 19.09.2017 року між сторонами було укладено договір №94041542000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в національній валюті в сумі 75075,08 грн, з яких 75000,00 грн на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача та 75,08 грн на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» та договором, але не пізніше 19.09.2022 року. Відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 01.06.2020 року становить 102560,84 грн. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, тому позивач змушений був звернутися в суд з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень з приводу поданого позову не надала. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, судом постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 19.09.2017 року між сторонами було укладено договір №94041542000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в національній валюті в сумі 75075,08 грн, з яких 75000,00 грн на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача та 75,08 грн на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» та договором, але не пізніше 19.09.2022 року. Згідно із п.3.5 договору, позичальник зобов`язався повернути кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 19.09.2022 року. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 73% річних (п. 3.8. договору). Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Разом з тим, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала. У зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 01.06.2020 року становить 102560,84 грн, яка складається з: 65919,95 грн- заборгованості за кредитом; 25069,70 грн- заборгованості по процентам за користування кредитом; 703,50 грн-заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін; 9408,40 грн-заборгованості по комісії; 137,17 грн-пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 895,46 грн- пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; 382,66 грн- пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії. Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором за вих.№24-1-01/282 від 25.03.2020 року. Однак, дана вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу за договором №94041542000 від 19.09.2017 року про надання споживчого кредиту на загальну суму 102560,84 грн. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відтак, за відсутності документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial