Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [PERSON] є її сином та власником земельної ділянки площею 0,2294 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0017, яка розташована в с. Дударків по провул. Горького, 24 Бориспільського району, на якій побудований, але не введений в експлуатацію житловий будинок, а також власником земельної ділянки площею 0,1750 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0019, яка розташована в с. Дударків по провул. Горького, 26 Бориспільського району, на якій побудовано нежитлове приміщення, а саме господарський двір по переробці сільськогосподарської продукції (цех). Незважаючи на те, що земельні ділянки були придбані на користь [PERSON], проте всі витрати на будівництво житлового будинку та цеху були здійснені виключно [PERSON] Саме позивач для будівництва та облаштування житлового будинку, цеху та прилеглої території за рахунок власних коштів купувала всі необхідні будівельні матеріали та суміші, наймала будівельників, оплачувала вартість їх послуг та робіт, приймала виконані роботи, контролювала процес будівництва. [PERSON] не приймав участі у фінансуванні будівництва зазначених обєктів нерухомого майна через відсутність у нього достатніх фінансових ресурсів. Крім цього, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року було встановлено, що [PERSON] приймала безпосередню участь в будівництві житлового будинку №24 та нежитлової будівлі №26 по провул. Горького в с. Дударків Бориспільського району. За таких обставин [PERSON] вважає, що вона має право на компенсацію витрат, понесених нею на будівництво житлового будинку та цеху. Тому просить стягнути з [PERSON] на її користь витрати, понесені на будівництво житлового будинку та господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції у загальному розмірі 1659720 гривень 43 копійки. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали предявлений позов у повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову та надав відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказав на те, що по-перше, позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільного права, який не передбачено законом. По-друге, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, оскільки нею не доведено належними та допустимими доказами наступні обставини: участь у будівництві житлового будинку №24 та нежитлової споруди №26 по провул. Горького в с. Дударків Бориспільського району; така участь була не безоплатною; розмір витрат понесених позивачем на таке будівництво. По-третє, звіти про оцінку майна, що містяться в матеріалах справи, представник відповідача вважає незаконними та такими, що прийняті з порушенням Конституції України та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оскільки, дані звіти виконані за замовленням позивача, тоді як замовником оцінки майна можуть бути виключно особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, тобто за замовленням відповідача; огляд обєктів оцінки проводився без дозволу [PERSON] або ж взагалі не проводився. З огляду на вказані доводи представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2294 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0017 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в с. Дударків про провул. Горького, 24 Бориспільського району Київської області (т.1 а.с.92-94), а також земельної ділянки площею 0,2498 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0019 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в с. Дударків по провул. Горького, 26 Бориспільського району Київської області (т.1 а.с.95-96). На підставі рішення виконавчого комітету Дударківської сільської ради Бориспільського району №104 від 26 липня 2010 року та №190-12-У від 29 травня 2007 року «Про надання дозволу на будівництво обєкту містобудування» (т.1 а.с.97,98) на вказаних земельних ділянках було збудовано: нежитлове приміщення господарський двір по переробці сільськогосподарської продукції (цех) та житловий будинок. Вказані обставини також підтверджуються копією паспорта на забудову садиби в сільському населеному пункті України та копією технічного паспорта на громадський (виробничий) будинок (приміщення) (т.1 а.с.11-14, а.с.99-102). Право власності на зазначене новостворене нерухоме майно у встановленому законом порядку за [PERSON] не зареєстровано. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. У відповідності до вимог ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас, за правилами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], Департамент ДАБІ у Київській області про визнання права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва житлового будинку, та на господарський двір по переробці сільськогосподарської продукції (т.1 а.с.70-73) встановлені наступні обставини: - [PERSON] вважається забудовником житлового будинку та нежитлового приміщення, що розташовуються відповідно в с. Дударків по провул. Горького, 24 та 26 Бориспільського району; - [PERSON] приймала безпосередню участь в будівництві житлового будинку №24 та нежитлової споруди №26 по провул. Горького в с. Дударків Бориспільського району. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» , оскільки земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Таке право, зокрема, виникає, коли особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Судом не беруться до уваги докази, надані позивачем, щодо підтвердження тієї обставини, що виключно за її грошові кошти були збудовані спірні обєкти нерухомого майна, зокрема: копія трудової книжки, виданої на імя [PERSON] (т.1 а.с.15-19), довідка з ДПІ Дарницького району ГУ Міндоходів у м. Києві про доходи [PERSON] за період з 28 травня 2010 року по 31 грудня 2013 року (т.1 а.с.20), довідка з Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет УАНМ», згідно якої [PERSON] здійснювала оплату за навчання [PERSON] (т.1 а.с.22), довідка з ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, про обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), яку за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2014 року отримала [PERSON] (т.1 а.с.21), виписка з особового банківського рахунку [PERSON] за період з 01 квітня 2003 року по 31 грудня 2011 року (т.1 а.с.23-69). Оскільки, вказані письмові докази були досліджені та ретельно проаналізовані судом під час ухвалення рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року. Тому суд вважає недоцільним здійснювати додатковий аналіз та надавати оцінку тим доказам, які вже були досліджені в ході розгляду цивільної справи між тими самими сторонами. З огляду на це, суд вважає доведеною ту обставину, що [PERSON] безпосередньо приймала участь в будівництві житлового будинку №24 та будівництві господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції №26, що розташовуються в с. Дударків по провул. Горького Бориспільського району. Крім цього, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача [PERSON] з приводу того, що позивачем обрано спосіб захисту цивільного права, який не передбачено законом, а обраний спосіб суперечить закону. Як пояснив представник відповідача розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України в постанові №7 від 04 жовтня 1991 року, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на те, що дана постанова була прийнята за результатами вивчення практики розгляду судами цивільних справ, повязаних з правом приватної власності на житловий будинок. Тоді як предметом судового розгляду є відшкодування витрат на будівництво господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції (цеху), тобто нежитлового обєкта нерухомого майна. До того ж вказані розяснення стосуються виключно участі у будівництві осіб, які не є членами сімї. В той час як сторони по справі є членами сімї, тобто матірю та сином. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 та ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При вирішенні спору по суті та надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність. Так, згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував про необхідність дотримання судами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п.145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Європейський суд з прав людини наголосив також на тому, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. З огляду на це, ефективний засіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тому, спосіб захисту порушених прав, який просить застосувати [PERSON], тобто відшкодування понесених нею витрат на будівництво, незважаючи на те, що сторони по справі є членами сімї, в даному випадку суд вважає найбільш ефективним та спрямованим на гарантування реального відновлення порушених прав. Доводи представника відповідача [PERSON] стосовно того, що розяснення, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 1991 року Пленуму Верховного Суду України, стосуються виключно правових відносин, повязаних з будівництвом житлових будинків, спростовуються безпосередньо розясненнями цієї постанови. Так, згідно з абз.5 п.4 зазначеної постанови розяснено, що право відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно належить також членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок. Тобто передбачено право на відшкодування витрат на будівництво нежитлових обєктів нерухомого майна. В своєму відзиві на позов представник відповідача як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог вказав також на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами участь у будівництві житлового будинку та господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції, що розташовуються в с. Дударків по провул. Горького, 24 та 26 Бориспільського району, а також, що така участь у будівництві була не безоплатною. При цьому, як встановлено судом сторони звільнені від доказування та спростування тієї обставини, що [PERSON] приймала участь у будівництві зазначених обєктів нерухомого майна, оскільки дана обставина встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, та сторонами не оскаржувалось. З приводу твердження представника відповідача щодо недоведеності належними та допустимими доказами участі [PERSON] у будівництві на не безоплатній основі. З огляду на доводи представника відповідача, [PERSON] є матірю відповідача, тому допомога матері своїй дитині у будівництві відповідає звичаям та закону та автоматично означає, що така допомога була безоплатною. Таким чином, допомагаючи у будівництві позивач лише виконала свій обовязок передбачений СК України. Всупереч цьому, обидві сторони по справі не надали суду належних, достатніх та допустимих доказів для підтвердження чи спростування того, що позивач надавала допомогу відповідачу у будівництві на безоплатній основі. У відповідності до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З метою визначення вартості будівництва житлового будинку та господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції (цеху) ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2017 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу (т.1 а.с.124-125) на вирішення якої постановлено наступні питання: яка вартість будівництва житлового будинку за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, провул. Горького, 24? та яка вартість будівництва господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції (цеху) за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, провул. Горького, 26? Проведення судової експертизи доручено судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Незважаючи на це, матеріали цивільної справи були повернуті до суду з повідомленням про неможливість надання висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №11683/17-42 від 28 лютого 2018 року (т.2 а.с.117-119). Судовим експертом [PERSON] тричі направлялись як сторонам по справі, так і суду клопотання про необхідність забезпечення натурного обстеження обєкта дослідження, зокрема забезпечити прибуття експерта за присутності сторін, а також забезпечити безперешкодний доступ до обєктів (т.1 а.с.143,145,147). Проте, візуальне та натурне обстеження обєктів дослідження не відбулося через відсутність доступу до зазначених обєктів, а саме перешкоджання відповідача у такому доступі. За змістом ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Вказані дії відповідача суд розцінює як ухилення від проведення експертизи, що полягають у перешкоджанні доступу до обєктів нерухомого майна з метою встановлення вартості їх будівництва. У відповідності до звіту про незалежну оцінку житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, провул. Горького, 24, складеного субєктом оціночної діяльності ТОВ «Бюро оцінок», ринкова вартість даного будинку становить 1515825 гривень (т.1 а.с.201-245). Згідно з звітом про незалежну оцінку нежилого будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, провул. Горького, 26, складеного субєктом оціночної діяльності ТОВ «Бюро оцінок», ринкова вартість нежитлового будинку становить 906321 гривень (т.2 а.с.38-108). За правилами ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З огляду на викладене, враховуючи те, що сторонами не надано будь-яких інших допустимих та достовірних доказів на основі яких суд міг би визначити вартість понесених позивачем витрат на будівництво, а також враховуючи повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку судової експертизи через відсутність натурного обстеження обєктів дослідження, суд вважає, вказані звіти про незалежну оцінку нерухомого майна від 14 березня 2018 року достовірними та допустимими доказами. При цьому, суд критично сприймає доводи представника відповідача [PERSON] з приводу того, що звіти про незалежну оцінку майна суд не повинен брати до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження про надсилання цих доказів відповідачу. За змістом вимог ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним. В даному випадку, суд погоджується з твердженням позивача, що обсяг вказаних звітів про оцінку нерухомого майна є надмірним. Крім того, направлення звітів без додатків є неприпустимим, оскільки звіт про оцінку майна має силу лише в тому разі, якщо він наведений повністю, про що зазначено у змісті зазначених звітів. Тому приєднання вказаних звітів до матеріалів цивільної справи без надання доказів надсилання їх учаснику справи суд визнає виправданим та не вбачає підстав не брати до уваги вказані звіти. Твердження представника відповідача про незаконність звітів про оцінку майна, як такі, що прийняті з порушенням Конституції України та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», зокрема у звязку з тим, що відповідач не надавав свого дозволу на проведення огляду обєктів оцінки, тому доступу до вказаних обєктів субєкт оціночної діяльності не мав, суд не приймає до уваги. Так як аналізуючи зміст вказаних звітів про оцінку майна судом встановлено, що основним методом з визначення ринкової вартості вказаних обєктів нерухомого майна були використані наступні підходи: витратний, порівняльний та дохідний з перевагою застосування методології порівняльного підходу. За таких підходів основою для визначення оцінки нерухомого майна є ринок купівлі-продажу нерухомого майна з подібними пропозиціями продажу обєктів. Крім цього, відповідачем на спростування вказаних звітів про оцінку майна не надано будь-якого іншого належного та допустимого доказу на спростування вартості понесених витрат на будівництво обєктів нерухомого майна. Враховуючи також ту обставину, що на стадії розгляду справи по суті позивач позбавлений права збільшити розмір позовних вимог. Тому, суд вважає обґрунтованими предявлені позовні вимоги та з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути понесені нею витрати на будівництво житлового будинку №24 у розмірі 1144038 гривень 43 копійки та господарського двору по переробці сільськогосподарської продукції №24 у розмірі 515682 гривень, що розташовуються в Київській області, Бориспільський район, с. Дударків, провул. Горького, у загальному розмірі 1659720 гривень 43 копійки. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №63723 від 06 березня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 8000 гривень. Предявлений нею позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 8000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved