Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який неодноразово уточнювала, посилаючись на те, що вона перебувала на обліку у Лівобережному центрі зайнятості м. Дніпропетровська з 07.03.2013 року до 08.12.2014 року. Відповідачем було запропоновано позивачці пройти навчання на курсах підприємців з 15.11.2013 року до 28.11.2013 року за умови що їй буде надано 17060 грн. для розвитку бізнесу на останні 296 днів. Позивачка склала план, який захистила та рішеннями працівників Лівобережного центру зайнятості про виплату одноразової допомоги для розвитку бізнесу. Згідно наказу № 634 від 04.12.2013 року позивачка повинна була пройти реєстрацію в державній реєстраційній службі, а саме відкрити ПП, що вона зробила до 09.12.2013 року. Згідно наказу № НТ131211 від 11.12.2013 року заступника начальника відділу [PERSON], 09.12.2013 року зробила запис у трудовій книжці позивачки про припинення виплати допомоги по безробіттю у зв'язку з працевлаштуванням та виплатою одноразової допомоги для організації підприємницької діяльності в період з 08.12.2013 року до 30.09.2014 року. 17.12.2013 року позивачці повідомили, що їй виплатять одноразову допомогу тільки за 90 днів. 20.12.2013 року позивачка написала заяву про закриття ПП та сплатила 422,65 грн. за ПП. 31.12.2014 року відповідач видав одноразову допомогу за 90 днів у розмірі 5049 грн. 13.03.2014 року ПП було закрито. Директор Лівобережного центру зайнятості відмовив позивачці у поновленні її в статусі безробітної. Просила поновити її в статусі безробітної з 13.03.2014 року на підставі п. 1,3,4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття з допомогою 1706 грн., яка була призначена помісячно до виходу на пенсію за віком до 01.10.2004 року; визнати недійсним запис в трудовій книжці 08.12.2013 року наказ № НТ131211 від 11.12.2013 року, зроблений Лівобережним центром зайнятості: стягнути з відповідача на її користь компенсацію матеріальної шкоди в сумі 2812 грн. 11 коп., моральну шкоду у розмірі 10000 грн.; звільнити з посади заступника начальника відділу Лівобережного центру зайнятості [PERSON] на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Суду пояснила, що заступник начальника відділу Лівобережного центру зайнятості [PERSON] самостійно прийняла рішення без комісії та без згоди позивачки про виплату одноразової допомоги за 90 днів, що суперечить порядку одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації безробітнім підприємницької діяльності. Ці дії [PERSON] призвели до незаконного позбавлення позивачки статусу безробітної та позбавлення позивачки семи місяців стажу. Представник відповідача у судове засідання з'явився. Позовні вимоги визнав частково в частині визнання недійсним запису у трудовій книжці. Суду пояснив, що [PERSON] була зареєстрована в Лівобережному районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська 07.03.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» їй надано статус безробітної. Позивачці призначено допомогу по безробіттю з 14.03.2013 року по 30.09.2014 року. За час перебування на обліку позивачка виявила бажання працевлаштуватися шляхом відкриття приватної справи. Особистою заявою від 13.11.2013 року вона звернулася до директора центру зайнятості з побажанням направити її на курси підвищення кваліфікації за напрямком «Підприємець-початківець» , які закінчила 28.11.2013 року. В своєму бізнес-плані [PERSON] виклала думку, що бажає отримати одноразову матеріальну допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності в сфері продажу медичного обладнання. Заступником начальника відділу організації працевлаштування населення [PERSON] 11.12.2013 року було прийнято рішення про виплату такої допомоги за період з 09.12.2013 року до 30.09.2014 року, тобто за 296 днів, допустивши технічну помилку, оскільки [PERSON] на момент прийняття цього рішення вже отримала допомогу по безробіттю за 270 днів з 14.03.2013 року по 08.12.2013 року, тому їй необхідно було призначити допомогу тільки за 90 днів з 09.12.2013 року по 08.03.2014 року. [PERSON] було сповіщено про виправлення помилки та перераховано їй 5049 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку у Лівобережному центрі зайнятості з 07.03.2013 року. З 15 листопада 2013 року до 28 листопада 2013 року [PERSON] проходила навчання в Дніпропетровському центрі професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості за загальною програмою «Підприємець-початківець», про що отримала посвідчення № 4993 від 28.11.2013 року. Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про зайнятість населення» одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності здійснюється у розмірі допомоги по безробіттю, нарахованої до цієї статті, у розрахунку на рік. Відповідно до п. 7.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженої наказом Міністерства праці від 20.11.2000 року № 307 особам передпенсійного віку одноразова виплата допомоги по безробіттю здійснюється на загальних підставах у розмірі річної суми допомоги по безробіттю. Якщо безробітний вже отримав допомогу по безробіттю протягом 360 календарних днів, то йому може бути виплачено одноразово допомога по безробіттю за наступні 360 календарних днів. Наказом Лівобережного районного центру зайнятості № 634 від 04.12.2013 року [PERSON] було прийнято рішення про здійснення виплати допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності за умови реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця. 09 грудня 2013 року [PERSON] була зареєстрована в Державній реєстраційній службі України як фізична особа-підприємець. 08 грудня 2013 року в трудовій книжці позивачки було зроблено запис про припинення виплати допомоги по безробіттю у зв'язку з працевлаштуванням відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності за період з 08.12.2013 року до 30.09.2014 року (296 днів) відповідно до наказу № НТ 131211 від 11.12.2013 року. 11.12.2013 року заступником начальника відділу організації працевлаштування населення [PERSON] було прийнято рішення про виплату допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності за період з 09.12.2013 року до 30.09.2014 року, тобто за 296 днів. Дане рішення 16.12.2013 року було скасовано як помилкове та прийнято рішення про виплату допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності за період з 09.12.2013 року до 08.03.2014 року, тобто за 90 днів та на особистий рахунок [PERSON] було перераховано 5049 грн. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] як безробітна була закріплена за головним спеціалістом відділу організації працевлаштування населення [PERSON], але при зняття з обліку [PERSON] замість [PERSON], були надані пропозиції для прийняття директором рішення в зв'язку із тим, що графік прийому [PERSON] був заповнений прийомами громадян. [PERSON] при зняття з обліку [PERSON] було допущено технічну помилку, а саме рішення одноразово виплатити допомогу з 09122013 року по 30.092013 року на 296 днів, замість 09.12.2013 року по 08.03.2014 року на 90 днів. Помилку було виправлено 16.12.2013 року при отриманні роз'яснення головного спеціаліста відділу організації сприяння працевлаштування. [PERSON] була повідомлена в телефонному режимі про прийняття іншого рішення. При відвідування Центру зайнятості 23.12.2013 року [PERSON] відмовилася від підписання додатку № 2 щодо скасування рішень від 11.12.2013 року та прийняття нових рішень від 16.12.2013 року. Допитаний у судовому засіданні як свідок начальник відділу організації працевлаштування Лівобережного центру зайнятості [PERSON] суду показав, що [PERSON] дійсно було допущено помилку при призначенні періоду нарахування одноразової допомоги [PERSON] [PERSON] мала повноваження на прийняття такого рішення. [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за зроблену помилку не притягалася. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що спеціаліст [PERSON] самостійно виправила допущену нею помилку та повідомила про це [PERSON] 20 грудня 2012 року [PERSON] подала до Лівобережного центру зайнятості заяву про поновлення її в статусі безробітної з 09.12.2013 року та анулювання наказу № НТ 131211 від 11.12.2013 року. 12 березня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємці [PERSON], що підтверджується Повідомленням № 91069 від 12.03.2014 року. Не погоджуючись із рішеннями працівників Лівобережного центру зайнятості [PERSON] звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Постановою старшого слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Трунової І.А. від 28.05.2014 року кримінальне провадження № 12014040660001372 закрито у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб Лівобережного районного центру зайнятості складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині поновлення позивачки в статусі безробітної та визнання недійсним запису в трудовій книжці від 08.12.2013 року. яка була зроблена на підставі рішення, прийнятого на 3 дні пізніше, тобто 11.12.2013 року, яке було у подальшому скаовано, обґрунтовані та підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не надала оригінали документів на підтвердження завданої їй матеріальної шкоди та підстави стягнення такої шкоди та не довела спричинення їй моральної шкоди, яку вона оцінила у 10000 грн. Питання щодо звільнення із займаної посади [PERSON] не є компетенцією суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial