Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.10.2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500624910, згідно умов якої відповідачу надано кредит в розмірі 200 000,00 грн. Вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав і станом на 27.09.2018 року загальна сума його боргу становить 225 395,74 грн., з яких 186 469,64 грн. - основної суми боргу, 12 326,10 грн. - заборгованості по відсотках, 23 800,00 грн. - заборгованості по комісії, штраф у розмірі 2 800,00 грн. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою суду від 6 жовтня 2020 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 21 січня 2019 року у цивільній справі №161/16327/18 за позовною заявою Акціонерного товариства «АльфаБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, у заяві від 18.01.2021 року просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, при цьому, заперечила нарахована банком комісію та штраф. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 19.10.2017 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту №500624910, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 200 000,00грн. на строк 48 місяців з 19.10.2017 р. по 20.10.2021р. включно та на умовах, передбачених у цій угоді, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором Відповідно до кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 10,99 % річних, здійснює погашення кредиту та щомісячно сплачує комісію за обслуговування кредитом в розмірі 3 400,00грн. згідно з додатком №1 - графіком платежів (а.с.14-15), Також у паспорті споживчого кредиту, який скріплений підписом позивача, відображено, що у разі прострочення виконання зобов`язання вона сплачує штраф (а.с.16). Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на те, що відповідач істотну порушила умови кредитного договору, а саме своєчасно не сплачувала щомісячні платежі за ним, позовні вимоги про стягнення основної суми боргу, процентів за користування кредитом та штрафу, який прямо передбачений у підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту, є обґрунтованими. Що стосується вимог про стягнення комісії, суд зазначає таке. Частиною другою статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже, позивач, підписавши оферту про укладення угоди про надання особистого кредиту, а також відповідач, підписавши відповідний акцепт, уклали угоду про надання особистого кредиту від 19 жовтня 2017 року №500624910, істотні умови якої визначені в акцепті, а також в додатку №1 «Графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг». Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов додатку №1 «Графік платежів та розрахунок вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг» до угоди про надання особистого кредиту від 19 жовтня 2017 року №500624910, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (які діяли на момент укладення угоди), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У розглядуваному випадку встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16. Отже, оскільки в угоді про надання особистого кредиту №500624910 від 19 жовтня 2017 року банк встановив комісію за дії, які банк здійснює на власну користь (обслуговування кредитної заборгованості позичальника), що суперечить приписам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також положенням п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, суд дійшов висновку, що вказаний підпункт угоди є нікчемним. Одночасно, відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Отже, в чинному законодавстві відсутній такий спосіб захисту порушеного права як визнання нікчемним правочину або його частини. В даному випадку суд констатує, що спірний підпункт угоди є нікчемним в силу закону та, відповідно, застосовує правові наслідки такої нікчемності. У зв`язку з тим, умови угоди про надання особистого кредиту №500624910 від 19 жовтня 2017 року про встановлення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними (недійсним в силу закону), що встановлено судом, тому суд застосовує наслідки недійсності цієї частини правочину, а тому відмовляє у стягненні з відповідача комісії. Визначаю остаточну суму заборгованості за позикою суд враховує, що згідно наданого графіку платежів, позивач незаконно, про що вже зазначав суд вище, включив до щомісячних платежів суму комісії у розмірі 3 400,00 грн. З наданого банком розрахунку слідує, що відповідач за час користування кредитом здійснила чотири платежі на загальну суму 34 703,00 грн., з яких 13 600,00 грн. банк незаконно спрямував на погашення комісії (а.с.25). Цю суму (13 600,00 грн.) яка незаконно була спрямована на погашення комісії, слід зарахувати в погашення іншої заборгованості позивача. Зважаючи на те, що ні наданою банком офертою, ні акцептом, ні паспортом споживчого кредиту, ні графіком платежів не встановлена черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, а положення публічної пропозиції на укладання договору суд до уваги не може взяти (а.с.4-13), адже вони не підписані сторонами та відсутні докази, що саме з цієї пропозицією погодилася відповідач підписуючи акцепт, графік платежів та паспорт споживчого кредиту, суд використовує загальні правила, які передбачені у статті 534 ЦК України та передбачають, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. В такому випадку, користуючись положеннями ст.534 ЦК України, суд зараховує сплачені відповідачем 13 600,00 грн. комісії в рахунок погашення заборгованості по відсотках у розмірі 12 326,10 грн. та решту 1 273,90 грн. - в рахунок погашення заборгованості по штрафу. Остаточно суд присуджує до стягнення 187 995,74 грн., з яких 186 469,64 грн. - основної суми боргу, штраф у розмірі 1 526,10 грн. (2800 - 1 273,90). В задоволенні вимог про стягнення відсотків слід відмовити, адже з наведених вище підстав вони є погашеними. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 2 819,94 грн. (3 380,94 х (187 995,74 / 225 395,74).

Outcome: partial