Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що згідно договору б/н від 06.05.2011 відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який періодично змінювався. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач порушила умови договору та не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а тому станом на 27.12.2020 виникла заборгованість в розмірі 14 025,52 грн. Оскільки відповідач добровільно кошти не повернула, банк просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 348,27 грн., а також заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1677,25 грн., а також судові витрати по справі. Відповідач подала відзив на позов у якому просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зокрема відповідач не заперечила той факт, що отримувала у АТ КБ «ПриватБанк» банківську картку. Анкету-заяву заповнював самостійно працівник банку і вписав у картку бажаний кредитний ліміт. Тобто, позивач не заперечила про факт отримання картки, однак заперечила факт отримання самих кредитних коштів. Також, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження видачі відповідачу картки на яку б зараховувалися банком грошові кошти, підтвердження відкриття рахунку на який банком надавався картковий кредит куди б мали повертатися грошові кошти та виписки із зазначеного рахунку про рух коштів на підтвердження існування боргу, а розрахунок заборгованості є лише одностороннім арифметичним відображенням і не підтверджує існування тих чи інших операцій. Надані банком документи є неналежними доказами та не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що складають договір. Окрім того, Умови та Правила надання банківських послуг є публічною пропозицію на укладення правочину приєднання, тому посилання позивача на те, що при укладенні договору були обговорені усі істотні умови не відповідають дійсності. Отже, позивач міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також, відповідач просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову повністю. 23.03.2021 представником позивача надана відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність заперечень відповідача, адже між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір та досягнуто згоди по всіх його істотних умовах. Також безпідставними є твердження відповідача, що вона не користувалася кредитними коштами, адже цей факт спростований виписками про рух коштів по рахунку. Крім того, [PERSON] неодноразово здійснювала заміну карток, строк дії яких закінчився. Відповідач знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість та знову користувалася кредитом. Тому просив суд задоволити позов у повному обсязі (а.с. 96-100). У судове засідання представник позивача подав клопотання про слухання справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити, (а.с. 39). Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. Проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві та заяві про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2011 [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 14). При укладенні даного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 15-43). Згідно розрахунку заборгованості по кредиту станом на 27.12.2020 відповідач має заборгованість перед банком по несплаченому кредиту у розмірі 14 025,25 гривні, яка складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 12 348,27 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1677,25 грн. (а.с. 5-11). Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України, споживач банківських послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З матеріалів справи вбачається, що у Анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача та її волевиявлення на отримання кредитної картки. Разом з тим, з копії Анкети-заяви неможливо встановити, яке саме рішення було прийнято банком та тип банківської картки, яку отримала відповідач: «Універсальна», «GOLD» тощо у разі її отримання, а, отже, і відсоткову ставку за користування кредитом, яка безпосередньо залежить від типу банківської картки. За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 06.05.2011 процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягами з Тарифів та з Умов відповідач була ознайомлена та погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-13цс19) зазначено, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 травня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Також в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] , що містить умови щодо кредитування кредитного продукту картка «Універсальна», картка «Універсальна Голд», картка «Platinum», картка МС «World Black Edition», картка «Visa Signature», картка «MC World Elite», картка «Visa Infinite» (а.с. 15-17). За даними розділу 4 Паспорта споживчого кредиту процентна ставка за межами пільгового періоду відсотків річних - по картці Універсальна 43,2%, а по картці «Універсальна ГОЛД» - 42%, по інших типах кредитного продукту - 37,2%. Однак, матеріали справи не містять інформації, яку саме картку отримав позичальник. Крім того поняття пільгового періоду визначено Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», які, як встановлено судом, не є частиною укладеного між сторонами договору. Крім того, Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 23.05.2020, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами періоду чинності паспорта про умови кредитування, підписаної відповідачем. Також судом встановлено, що на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами, позивачем надано анкету-заяву із підписом [PERSON] , фото відповідача із копією паспорта, виписку по картрахунку, та підписану відповідачем інформацію про тип кредитного продукту від 08.05.2020 (а.с. 14, 15-17, 44, 45, 46, 53-60), що свідчить про те, що відповідачу було видано платіжну кредитну картку, відкрито картрахунок на який встановлено кредитний ліміт. Із виписки за картковим рахунком за договором б/н вбачається, що відповідачу [PERSON] 03.04.2007 було встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 800,00 грн. Згідно даної виписки, також вбачається, що [PERSON] використовує кредитний ліміт з 03.04.2007 та чітко прослідковується, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримала кредитну картку, так як проведення вказаних операцій без наявності картки є неможливим. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, інший розрахунок не надано та відсутні докази спростування операцій у виписці по рахунку, отже суд відхиляє твердження відповідача про те, що остання не отримувала кредитні кошти. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Частиною 5 статті 261 ЦК України, передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника), що свідчать про визнання боргу. До таких може відноситися лист, зміст якого свідчить, що боржник визнає існування боргу і бажає відновити погашення боргу. У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій». У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». З виписки за кредитним договором № б/н від 06.05.2011 (а.с. 53-60) вбачається, що відповідач в період з 03.04.2007 по 09.11.2020 активно користувалась кредитною картою, в тому числі здійснювала погашення заборгованості. Такі дії відповідача з виконання зобов`язання, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, свідчать про переривання перебігу позовної давності. Тому вимоги відповідача про застосування до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» наслідків спливу строку позовної давності є безпідставними і задоволенню не підлягають. Також, слід зазначити, що надана відповідачу кредитна картка діє до 10/2023, отже позивач звернувся із позовом до спливу строку позовної давності. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, яка визначає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання боржника повернути фактично отриману суму кредитних коштів. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 348,27 гривні. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач [PERSON] є інвалідом другої групи (а.с. 79) та згідно пп.9 п. 1 ст. 5 Закону України» звільнена від сплати судового збору. Як вбачається з платіжного доручення (а.с. 5), банком при подачі позову до суду сплачено 2270,00 гривень судового збору, тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, дані судові витрати слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed