Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

В березні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Харківгаз» про визнання дій протиправними та скасування рішення комісії. Просить суд визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення Зміївського відділення ПАТ «Харківгаз» від 22 лютого 2018 року щодо проведення перерахунку розподіленого (спожитого) об'єму природного газу виходячи з 70 відсотків граничних об'ємів згідно акту про порушення за період з 02 жовтня 2017 року по 10 січня 2018 року, у житловому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. 08 січня 2018 року вона помітила, що після використання газу, показники лічильника не змінилися. З осені до теперішнього часу вона газ не використовувала. 09 січня 2018 року [PERSON] терміново повідомила ПАТ «Харківгаз» про несправність, а саме майстра [PERSON] 11 січня 2018 року працівники ПАТ «Харківгаз» провели обстеження газового лічильника, після чого склали акт про порушення № 792, в якому вказали, що в ході перевірки виявлено, позаштатний режим роботи газового лічильника при якому об'єм газу не обліковується, без несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу. 11 січня 2018 року представники ПАТ «Харківгаз» демонтували газовий лічильник, про що склали акт, але другий лічильник не встановили. В акті про порушення № 792 від 11 січня 2018 року зазначено, що комісія ГРМ буде розглядати цей акт 22 лютого 2017 року, повідомлення про розгляд питання в інший час не надходило. Позивач звернулась до відповідача де їй було видано акт-розрахунок не облікованого (донарахованого) об'єму та обсягу природного газу і його вартість від 22.02.2018 року складає 1327,69 м. куб., вартість якого складає 14 115 грн. 62 коп. Просить суд визнати дії ПАТ «Харківгаз» протиправними та зобов'язати скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення від 22 лютого 2018 року. Позивач та її представник у судове засідання не прибули, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, просив його задовольнити з підстав визначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечує проти задоволення позову, з підстав визначених у відзиві на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного: В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач у справі є власником житлового будинку розташованого за адресою: Харківська область, [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 06.10.2008 року (а.с.9) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССМ № 692032 від 06.10.2018 року (а.с.10). 11 січня 2018 року складено акт про порушення № 792, складеного у будинку за адресою: [ADDRESS], встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, заштатний режим роботи газового лічильника, при якому об'єм газу не обліковується (зупинка відлікового механізму) Gallos G 4 № 08054689 (а.с.11). На засіданні комісії з розгляду актів порушення Зміївського відділення ПАТ «Харківгаз» від 22 лютого 2018 року, вирішено провести перерахунок розподіленого (спожитого) об'єму природного газу виходячи з 70 відсотків граничних об'ємів споживання згідно Акту про порушення № 792 від 11.01.2018 року (а.с.13-14). 22 лютого 2018 року складено акт-розрахунок, згідно якого за період з 02 жовтня 2017 року по 10 січня 2018 року, донараховано об'єм природного газу за цінами закупівлі ПАТ «Харківгаз» на суму - 14 152 грн. 62 коп. ( а.с.15). 27 лютого 2018 року на адресу позивача направлено вимогу про необхідність сплати вартості необлікованого об'єму природного газу (а.с. 17). Згідно протоколу щодо направлення ЗВТ на позачергову чи експертну повірку від 11.01.2018 року, знято ЗВТ, побутовий лічильник Gallos G 4 № 08054689 відправлено на повірку ( а.с.53). 19.01.2018 року видано довідку № 39-1-3/00996 про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, основна відносна похибка лічильника при вимірюванні об'єму перевищує максимально допустимі межі та дефектний акт (а.с.54,55). Відповідно до п.1 гл.3 розділу ХI Кодексу ГРМ виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об'єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням (додаток 15 цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення, Споживачеві нарахована сума вартості не облікованого (донарахованого) об'єму на суму 14 115,62 грн. Відповідно до абз. 37 п.4 гл.1 розд.І Кодексу ГРМ несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу це втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об'єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Відповідно до абз.5 п. 7.4 розд. VII Типового договору розподілу природного газу Споживач зобов'язується не допускати несанкціонованого відбору природного газу. У статті 11 ЦК України серед підстав виникнення цивільних прав і обов'язків міститься «заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі». Таким чином, заподіяння шкоди може породити цивільно-правове зобов'язання, де потерпілий виступає як кредитор, а заподіювач шкоди - як боржник. Проте, цього факту недостатньо. Необхідним є приєднання так званих «юридичних умов», які схожі на юридичні факти, але відрізняються від них за своєю сутністю і правовою природою. Юридичні умови - це обставини, які внаслідок припису цивільно-правової норми мають певне значення для виникнення, зміни тощо цивільних правовідносин, але безпосередньо не породжують їх і не тягнуть за собою трансформацій та не припиняють правові відносини. Отже особливість юридичних умов полягає у тому, що правові наслідки пов'язані з ними не прямо, а через проміжні ланки, які створюють сукупність умов для формування юридичного факту. За загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності дії заподіювача шкоди; негативного наслідку таких дій (шкоди); причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Таким чином, зобов'язання у зв'язку із завданням шкоди виникає за наявності трьох умов (крім наявності підстави виникнення - завдання шкоди), з яких дві мають об'єктивний характер і одна - суб'єктивний. У сукупності вони складають «генеральний делікт» за формулою: хто завдав іншому шкоди, зобов'язаний її відшкодувати. Відшкодування шкоди, заподіяної несанкціонованим втручанням в роботу лічильника газу, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України. Майнова шкода у розумінні ч.1 ст. 1166 ЦК України - це зменшення майнової сфери потерпілого в наслідок пошкодження чи знищення його майна або внаслідок порушення його особистих немайнових прав. Знищення або пошкодження предметів матеріального світу спричиняє майнову шкоду, грошове вираження якої називається збитками. Термін «збитки» за своїм юридичним значенням, встановленим у ст. 22 ЦК України, вужчий за поняття «шкода», оскільки включає тільки реальні збитки і упущену вигоду, а вони відшкодовуються, як правило за наявності майнових відносин у грошовому вираженні. Збитки за своєю природою є неоднорідними та можуть складатися з двох частин. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене( упущена вигода). Неотримані потерпілим доходи складають його упущену вигоду. Тільки у такому розумінні складу збитків буде реалізований принцип повного відшкодування збитків, закріплений у ч. 2 ст. 22 ЦК України. Норма ЦК, що міститься у ЦК, про поняття, види і зміст збитків поміщена в розділі І «Основні положення» і є універсальною, оскільки терміном «збитки» законодавець оперує в усіх інститутах цивільного права, у тому числі при застосуванні норм про власність, юридичних осіб, відшкодування недоговірної шкоди тощо. Шкода в деліктних зобов'язаннях не тільки є обов'язковою умовою відповідальності, а й виступає як її міра. Значення шкоди в деліктних зобов'язаннях залежить від їх цільового призначення, яке полягає в усуненні майнових наслідків правопорушення, відновлення майнової сфери потерпілого в тому стані ( до того рівня у вартісному вираженні), в якому він знаходився до завдання йому шкоди. Ця мета досягається , якщо завдана шкода буде відшкодована в повному обсязі. Обов'язковою підставою деліктної відповідальності є протиправність поведінки заподіювача шкоди. Делікті зобов'язання гуртуються на принципі генерального делікту, згідно з яким кожному забороняється завдавати шкоди майну чи особі. Отже, будь-яке завдання шкоди іншій особі вважається протиправним, якщо особа не уповноважена на це. При цьому слід урахувати, що для права мають значення лише ті людські дії чи бездіяльність, що, виражають волю людини, втілюються у її вчинках. Вольова дія (чи бездіяльність) людини завжди припускає наявність конкретної мети в її свідомості, що й визначає спрямованість її волі, яка виражається в тому чи іншому вчинку. Для притягнення особи до відповідальності необхідно, аби її дія була протиправною. Протиправність звичайно визначається як суперечність поведінки вимогам норми права з одночасним порушенням суб'єктивного права іншої особи. Протиправність є юридичним вираженням шкідливості дій (бездіяльності) правопорушника. Ці дії є шкідливими (суспільно небезпечними), тому що посягають на визначений інтерес, і протиправними тому, що порушують правову охорону цього інтересу. Необхідною умовою відповідальності за завдання шкоди, є причинний зв'язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи. Насамперед треба виходити з того, що причинний зв'язок виражає обумовленість одного явища іншим. Протиправною поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана з цією шкодою. Наявність непрямого (опосередкованого) зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою означає, що така поведінка лежить за межами конкретного випадку, а отже, і за межами юридично значущого причинного зв'язку Із цього випливає, що відповідальність за наслідками, які настали, можлива лише тоді, коли вони були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов'язані з ним внутрішнім необхідним зв'язком, є лише мотивом, але не причиною наслідків, які настали. Для встановлення причинного зв'язку слід довести, що: протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювача шкоди. Під виною у зобов'язанні відшкодування шкоди мається на увазі негативне психічне ставлення деліктоздатної особи до її протиправної поведінки і її наслідків. Вина можлива у формі умислу або необережності. Умисел означає що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх негативні наслідки та бажала настання шкоди. Необережність може бути грубою або простою. Груба необережність - це недотримання елементарних вимог обачливості, відсутність передбачливості, якої можна вимагати від пересічної людини. Проста необережність - це недотримання високих вимог, які ставляться до так званого «доброго господаря». Так, частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, стаття встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявністю вини заподіювача шкоди. В ухвалі від 15.01.2014 р. за справою № 6-3249св 13 ВССУ прямо підкреслив, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відшкодовує шкоду особа, яка її завдала. Суд має точно встановити особу заподіювача шкоди та підстави її відшкодування. Суб'єктом у зобов'язання з відшкодування шкоди, за загальним правилом можуть бути будь-які учасники цивільних відносин. Разом з тим боржником (особою, зобов'язаною відшкодувати шкоду) може бути лише дієздатна фізична особа, юридична особа, держава або інше соціально - публічне утворення. У разі, коли охоронні правовідносини відшкодування шкоди є одночасно правовідносинами цивільно-правової недоговірної відповідальності, боржником у них може бути лише деліктоздатна особа або соціально-публічне утворення. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення збитків, які завдані ПАТ «Харківгаз» Зміївське відділення, розмір відшкодування яких розраховано позивачем відповідно до пункту 1 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 щодо порядку донарахування об'єму та обсягу природного газу у разі виявлення порушень споживачем за період з 02 жовтня 2017 р. по 10 січня 2018 р. За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Пунктом 1 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС встановлено, що у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок об'єму необлікованого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням (додаток 15 цього Кодексу) з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача (фізичної особи) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Судом навмисного втручання в роботу лічильника газу у діях позивача не встановлено, оскільки відповідно до Акту про демонтаж побутового лічильника газу б/н від 11.01.2018 року проведено демонтаж лічильника газу Gallos заводський № 08054689, рік випуску 2013, результат огляду ПЛГ: механічні пошкодження та ознаки самовільного втручання в роботу засобу вимірювальної техніки відсутні; наявність та цілісність пломб, стан різьбових з'єднань, наявність відбитків повірочного тавра - цілі в наявності. Лічильник газу опломбовано 11.01.2018 року, номер пломби № R17053449 знято в ремонт та експертну повірку ( а.с.12). Доказів того, що позивач протягом невизначеного часу не санкціоновано відбирала газ - представником відповідача не надано. Отже, судом не встановлено вини позивача у пошкодженні газового лічильника, а спричинення збитків за несанкціонований відбір газу у відповідності до цивільного законодавства відповідачем і матеріалами справи не доведено, в той час, як відсутність хоча б однієї складової частини цивільного правопорушення, потрібної закону для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, унеможливлює відповідальність позивача. Суд вважає, що покладення на споживача газу обов'язку відповідати за обставини, яких не було у минулому, за відсутності наявності реальних збитків чи упущеної вигоди, відсутністю жодних письмових доказів на підтвердження будь-яких обставин, що можуть документально підтвердити обставини несанкціонованого відбору газу, порушує базові принципи цивільного законодавства, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність сторін. Посилання сторони позивача на те, що споживач не звернулась до постачальника письмово про пошкодження лічильника, а це дає повне право позивачеві здійснити нарахування необлікованого об'єму газу за 6 місяців, судом з вище наведених підстав до уваги не береться. Суд встановив, що відповідач звернулася до відповідача, що підтверджено показаннями свідка [PERSON] який показав, що у січні 2018 року він працював на посаді інженера з метрології в ПАТ «Харківгаз» і в той період, позивач зверталась із повідомленням про несправності газового лічильника. Суд вважає, що позивач вчасно повідомила відповідача про несправність лічильника і пункт 13 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС в частині письмового повідомлення не є імперативною нормою в конкретних даних правовідносинах, оскільки повідомлення все-таки було, воно було своєчасне, тобто до виявлення, нібито, порушення представником Оператора ГРМ. Вищенаведене свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved