Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер його (позивача) батько [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на належні спадкодавцеві два житлових будинки по [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,4056 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою. За життя, 17 січня 2012 року, [PERSON] було складено заповіт, за яким він частину вказаного майна заповів своїм онукам - відповідачкам по справі [PERSON] і [PERSON] Він (позивач), його мати [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли шляхом подачі заяв до Бородянської державної нотаріальної контори, а [PERSON] спадщину належним чином не прийняла, однак, нотаріусом Бородянської райдержнотконтори відмовлено у видачі їм свідоцтв про право на спадщину, так як на всі об'єкти нерухомості, зазначені у заповіті, відсутні правоустановлюючі документи. Фактично складений батьком заповіт є незаконним та містить неіснуючі дані, оскільки як будинки так і земельні ділянки є спільною сумісною власність подружжя покійного батька [PERSON] та [PERSON], що при складанні заповіту враховано не було. Крім цього, в заповіті вказано, що заповідач заповів [PERSON] та [PERSON] не частини житлового будинку та земельних ділянок, а окремі будинки та вказав розміри земельних ділянок, які не відповідають Державним актам на право власності на земельні ділянки, що унеможливлює видачу свідоцтв про право на спадщину як за заповітом, так і за законом. Тому просив визнати зазначений заповіт [PERSON] від 17 січня 2012 року нікчемним. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та викладене підтвердив. Представник відповідачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, щодо визнання нікчемним заповіту не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідачки та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача та чоловік третьої особи по справі [PERSON] - [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на належні спадкодавцеві будинковолодіння, яке складається з двох житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами, по [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,4056 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовані за цією ж адресою, що підтверджується матеріалами справи (а.с.5-6,8-11) та визнається сторонами. За життя, а саме 17 січня 2012 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Гринюком П.Д., яким заповів житловий будинок під літерою «А» з надвірними будівлями та спорудами під [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,18 га, кадастровий номер [NUMBER], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована на території с.Галинка Бородянського району Київської області по [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,3056 га, кадастровий номер [NUMBER], надану для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за тією ж адресою, - [PERSON], а житловий будинок під літерою «Б» під [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,07 га, кадастровий номер [NUMBER], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована на території с.Галинка Бородянського району Київської області по [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер [NUMBER], надану для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за тією ж адресою, - [PERSON], (а.с.37). Позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та третя особа [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], подавши 18 березня 2016 року відповідні заяви до Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області (а.с.29-31). 18 липня 2016 року державним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено [PERSON] у видачі на його ім'я та ім'я його довірителів [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом на майно померлого [PERSON] в зв'язку з відсутністю правоустановлюючих документів на спадкове майно (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на спадкове будинковолодіння було зареєстроване за померлим [PERSON] [INFO] року на підставі рішення виконкому Бородянської районної ради № 82 від 20 квітня 1987 року, тобто, дане майно було набуте ним в період шлюбу з третьою особою по справі [PERSON], шлюб з якою укладено 10 січня 1961 року (а.с.10-11,63-70). Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України, який діяв на час надбання цього майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1,3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Таким чином вказане будинковолодіння на час складення оспорюваного заповіту належало на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] і [PERSON] та не було між ними розділене, а тому заповідач не мав права одноособово розпоряджатись даним майном. Також [PERSON] не мав права розпорядитись і земельною ділянкою з кадастровим номером [NUMBER], надану для обслуговування цього будинку, так як згідно положень ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України в даному випадку право власності на земельну ділянку переходить з набуттям права власності на будинок, який на ній розміщений. Крім того, в заповіті зазначено розміри земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] - 0,18 га та 0,07 га, а земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] - 0,3056 га 0,10 га, в той час, як згідно державних актів їх розміри становлять відповідно 0,25 га та 0,4056 га та ніким не розділені в натурі. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] не мав права на складення заповіту на розпорядження зазначеним в заповіті майном, а тому даний заповіт необхідно визнати нікчемним. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 640 грн., тобто, по 213,33 грн. з кожного (640 грн. : 3).

Outcome: approved