Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї 17308,39 грн кредитної заборгованості. Свої вимоги з урахуванням уточнень (на виконання ухвали суду від 15.04.2019р. про залишення позовної заяви без руху) обгрунтовує тим, що 28.02.2011р. з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала заяву б/н, за умовами якої отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши дану заяву, відповідач також підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» становить договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, давши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту не виконує, станом на 01.07.2018р. виникла кредитна заборгованість в розмірі 17308,39 грн, що включає: 6807,39 грн - борг по тілу кредиту, 4490,52 грн - борг по процентах за користування кредитом, 4710,08 грн - борг по пені, 1300,40 грн - штрафи (500 грн - фіксована частина, 800,40 грн - процентна складова), яку банк просить стягнути на свою користь. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (згідно заявки), але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалося, в поданій заяві просить розглядати справу без їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позивач 13.11.2018р. надав відповідь на відзив відповідача, в якому вказує на відповідність форми укладеного між ними кредитного договору вимогам ст.207, 634, 639 ЦК України (принцип приєднання); банк забезпечив відповідачу доступ до відкритого карткового рахунку за допомогою наданої пластикової картки та фінансового телефону, на який приходить динамічний пароль; з моменту оформлення кредитного договору пройшло 7 років і позичальник не звертався до банку за фактом неправильного нарахування відсотків, тривалий час належним чином виконував свої кредитні зобов`язання, що свідчить про повну обізнаність та погодження з умовами договору; належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка, а не сума стартового кредитного ліміту по карті, який може змінюватися; підстави для зменшення неустойки відсутні через недоведеність відповідачкою важкого фінансового стану; зважаючи на закінчення строку дії картки 07.2021р. строк позовної давності дотримано. У відповіді на пояснення відповідачки від 06.02.2019р. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що згідно виписки по рахунку, яка має статус первинного документа, відповідачка знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами; відповідачкою не було надано жодних належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Відповідачка надала відзиви: на позов від 22.10.2018р. та на уточнену позовну заяву від 15.05.2019р., в яких просить відмовити в задоволенні вимог, оскільки в матеріалах справи відсутній кредитний договір; зобов`язання по поверненню тіла кредиту нею виконані, а згідно зі ст.549 ЦК України на заборгованість по сплаті процентів штрафні санкції (пеня, штраф) не можуть бути нараховані; на її утриманні знаходиться неповнолітній син, [INFO] , що у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України може бути підставою для зменшення розміру неустойки; банком були запропоновані кабальні умови, які не відповідають вимогам здорового глузду та розумності (з малої суми кредиту в 300 грн виросла велика заборгованість); позивачем пропущений строк позовної давності для захисту свого права. В додаткових письмових поясненнях від 25.01.2019р. відповідачка зазначає про неправдивість наданої банком інформації про використання коштів на картках, шахрайські методи стягнення з неї необгрунтованих сум коштів та відсутність з її боку заборгованості перед позивачем. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у вищевказаних відзивах та письмових поясненнях, зазначивши, що [PERSON] дійсно допускала випадки несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань. Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що згідно умов договору про надання банківських послуг (анкета-заява клієнта про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи банку, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»), укладеного 28 лютого 2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , банк надав відповідачці кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300,00 грн, а відповідачка повинна була щомісячно погашати кредит, проценти за його користуванням та комісії згідно тарифів банку; термін дії останньої картки до 07.2021р. Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, з застосуванням принципу приєднання, то з огляду на приписи ст.207, 634, 639, 642 ЦК України письмова форма даного правочину дотримана, в зв`язку з чим посилання відповідачки на неукладення кредитного договору є безпідставними. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] свої договірні зобов`язання виконувала неналежним чином, тіло кредиту, проценти за користування кредитними ресурсами та комісійні платежі у відповідності до умов договору нею сплачувалися нерегулярно (згідно розрахунку заборгованості останній платіж внесено 02 червня 2018 року в сумі 1000 грн), що не заперечується її представником у судовому засіданні, в зв`язку з чим, відповідачці установою банку нараховувалися штрафні санкції. Заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно уточненого розрахунку станом на 01 липня 2018 року складає 17308,39 грн, з яких: 6807,39 грн - борг по тілу кредиту, 4490,52 грн - борг по процентах за користування кредитом, 4710,08 грн - борг по пені, 1300,40 грн - штрафи (500 грн - фіксована частина, 800,40 грн - процентна складова), що підтверджується наявними в справі банківськими розрахунково-платіжними документами, які є належними та допустимими доказами по справі. При цьому, суд погоджується з доводами позивача, що виписка по рахунку клієнта є належним та допустимим доказом на підтвердження виниклої заборгованості, оскільки відповідно до «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №678/5, має статус первинного документа, містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку, всі операції за картковим рахунком. Так, з виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по рахунку [PERSON] слідує, що користуючись банківськими картками, вона знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість і знову продовжувала користуватися кредитними ресурсами. Відтак, сума встановленого [PERSON] стартового кредитного ліміту по карті в 300 грн не свідчить про отримання нею лише цієї суми кредитних коштів, а належним доказом зняття відповідачкою загальної суми грошей з карткового рахунку є саме виписка по рахунку клієнта, що спростовує твердження [PERSON] про несправедливість умов кредитного договору та виникнення великої суми кредитної заборгованості. Водночас [PERSON] та її представником всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань, а відсутність у неї коштів не може бути підставою для звільнення її від погашення кредитної заборгованості. Натомість, пояснення відповідачки та її представника не є джерелом доказів, а клопотання про їх допит як свідків про відомі їм обставини, що мають значення для справи, вони не заявляли. Крім того, згідно наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості за кредитним договором погашення [PERSON] кредитних платежів проводилося в порядку черговості згідно зі ст.534 ЦК України, в зв`язку з чим, посилання відповідачки на повне виконання нею кредитних зобов`язань не підтверджене ніякими доказами. Водночас відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Виходячи з аналізу п.2.1.1.7.6, п.2.1.1.12.6.1 кредитного договору (Умови і правила надання банківських послуг), в ньому в порушення вимог ст.61 Конституції України передбачено сплату пені в процентному відношенні при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту чи процентів, а також штраф при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж 30 днів, тобто фактично за одне і те ж порушення передбачено подвійну відповідальність одного виду (цивільно-правову) у виді як пені, нарахування якої передбачено ч.3 ст.549 ЦК України, так і штрафу, визначення розміру якого сторони передбачили в твердій грошовій сумі та у відсотковій складовій. Отже, стягнення одночасно пені і штрафу, нарахованих за порушення строків сплати по кредиту, не відповідає вимогам закону та є подвійним стягненням, а тому в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення штрафів в сумі1300,40 грн - штрафи (500 грн - фіксована частина, 800,40 грн - процентна складова) слід відмовити. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року по справі №6-1374цс17, й підстав відступати від неї не вбачається. Приписами ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Системний аналіз зазначеної норми закону вказує на те, що зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду, і може бути застосоване лише при сукупності обох умов. Заборгованість [PERSON] по тілу та процентах по кредиту становить 11297,91 грн, що слід вважати збитками установи банку.Натомість нарахована АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на вказану суму пеня складає 4710,08 грн, тобто 41,69%, що значно менше розміру збитків банківської установи і є співрозмірною. Посилання ж відповідачки на своє важке фінансове становище не підтверджене ніякими доказами, а її син [PERSON] є повнолітнім. Не заслуговують на увагу й доводи [PERSON] та її представника про застосування позовної давності, оскільки кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, строк дії картки до 07.2021р., згідно розрахунку заборгованості останній платіж відповідачкою внесено 02 червня 2018 року (в сумі 1000 грн), позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано до суду 01 серпня 2018 року. Відтак, з огляду на положення ст.256-268 ЦК України строки ні загальної, ні спеціальної позовної давності для позивача в даному випадку не спливли. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими й підлягають частковому задоволенню в розмірі 16007,99 грн, з яких: 6807,39 грн - борг по тілу кредиту, 4490,52 грн - борг по процентах за користування кредитом, 4710,08 грн - борг по пені. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1629,62 грн (16007,99 : 17308,39 х 1762,00). На підставі викладеного,

Outcome: partial