Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі по тексту - позивач, АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, [PERSON] ) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, [PERSON] ) про стягнення заборгованості, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором №001-2900/756-0404 від 30.10.2007 року у розмірі 93 033 Доларів США. Свої позовні вимоги АТ «Універсал Банк» обґрунтовував тим, що 30 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником, якого є позивача, та [PERSON] було укладено кредитний договір №001-2900/756-0404. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 153 000,00 швейцарських франків, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом у розмірі 9,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Відповідно до пп. 1.1., 1.3. вищевказаного договору, позивач надає відповідачу 1 кредит у сумі 153 000.00 швейцарських франків на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 70,0 кв.м., житловою площею 34,0 кв.м. Сплата відсотків у розмірі 9,95% річних базова процентна ставка відсотків річних за надання кредиту терміном - з 30.10.2007 року по 10.10.2037 року, а Відповідач 1 зобов`язується погасити кредит, сплатити за його користування процент в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. 29,85% річних - розмір підвищеної процентної ставки за користування понад встановлені строки/терміни сплати платежів. З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача 1, 12.03.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № б\\н від 12.03.2007 року. Згідно умов п. 1.1 Договору поруки, відповідач 2 зобов`язується перед позивачем відповідати за невиконання відповідача 1 усіх його зобов`язань перед позивачем, що виникли за Кредитним договором та можуть виникнути в майбутньому. З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача 1 за договором № №001-2900/756-0404 від 30.10.2007 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір іпотеки нерухомого майна №6604, за умовами якого Іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно: квартира (загальною площею 70,00 кв. м , житловою площею 34,00 кв. м), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу 1 на праві власності. 22.05.2020 року постановою Верховного Суду відмовлено у задоволенні касаційної скарги ПАТ «Універсал Банк» про скасування ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 10.07.2018 року у справі №333/69/17 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, якою позовні вимоги залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою представника Банку у судове засідання. 18.09.2020 року Київським апеляційним судом було винесено ухвалу у справі №755/12237/20, якою відмовлено АТ «Універсал Банк» у видачі виконавчих листів на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25.09.2015 року у справі №1223/15 про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] на суму 158 037,33 швейцарських франків. У зв`язку неможливістю у зв`язку з наведеними судовими рішення захистити свої майнові права у інший спосіб, позивач звернувся з даним позовом, оскільки спір фактично не був вирішений та заборгованість так і не була стягнута. Ухвалою Дарницького суду м. Києва від 01 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. У вересні 2021 року представником відповідача 1 до суду було подано відзив на позов, в якому останній проти позову заперечував, посилаючись на те, що: 1. Розрахунок заборгованості Позичальника здійснено невірно, він є необґрунтованим та недоведеним. 2. Позивачем не враховано того, що строк виконання зобов`язання змінено шляхом направлення вимоги до відповідачів про дострокове повернення коштів. У зв`язку з цим нарахування процентів за Кредитним договором є незаконним, а розрахунок заборгованості, долучений Позивачем до позовної заяви є у будь-якому разі невірним. 3. Позивачем пропущено строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості, відповідно, вимоги стосовно стягнення зазначеної в позові суми заборгованості не можуть бути задоволені. 4. Звернення Позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором має на меті подвійне стягнення суми заборгованості за Кредитним договором, оскільки, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі №1223/15 від 25.09.2015 року вже стягнуто заборгованість з відповідачів. Суб`єктивний склад справ, предмет та підстави позову є тотожними. Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦК України. 5. У Позивача відсутні правові підстави для пред`явлення вимог до поручителя, оскільки, порука, яка виникла на підставі Договору поруки, є припиненою. Одночасно з подачею відзиву на позовну заяву відповідачем 1 було подано заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.10.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті спору у судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, при цьому надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник Відповідача 1 в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні. Відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв/клопотань від нього не надходило. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи наявні у матеріалах справи заяви представників сторін про розгляд справи у їх відсутність, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторін, за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позовна заява АТ «Універсал Банк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1054 ЦК України визначено поняття кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №001-2900/756-0404. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 153 000,00 (сто п`ятдесят три тисячі) швейцарських франків, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 9,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Відповідно до пп. 1.1. та 1.3. та вищевказаного договору, Позивач надає Відповідачу 1 кредит у сумі 153 000.00 (сто п`ятдесят три тисячі) швейцарських франків, на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 70,0 кв.м., житловою площею - 34,0 кв.м. З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача 1, 12.03.2007 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № б\\н від 12.03.2007 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідача 1 за договором № №001-2900/756-0404 від 30.10.2007 року між Позивачем та Відповідачем 1 було укладено договір іпотеки нерухомого майна №6604. Відповідно до умов зазначеного договору Іпотекодавець передав в іпотеку квартиру загальною площею 70,00 кв. м, житловою площею 34,00 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідчений 30.07.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3, за реєстровим №148к, зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №4867984 від 30 жовтня 2007 року та накладено заборону на відчуження вищезазначеного майна згідно ст. 73 ЗУ «Про нотаріат». Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала та внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з розрахунку заборгованості, відповідно до якого розмір боргу становить 242 917,12 Швейцарських франків. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Таким чином, направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення грошових коштів за Кредитним договором, та у подальшому звернувшись до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості, позивач в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за Кредитним договором. Тобто, Позивач відповідно до положень статті 1050 ЦК України та положень кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов`язання. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, перша прострочка по сплаті за Кредитним договором виникла у Відповідача 1 - 10.06.2009 року. При цьому, як зазначалося, 14.04.2016 року Позивачем було направлено вимогу до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, відповідно до якої Позивач просив погасити заборгованість достроково. Таким чином, Позивач скористався правом зміни строку виконання зобов`язання боржника за Кредитним договором і кінцевий строк дії Кредитного договору було змінено на день отримання Відповідачем 1 вимоги. Тобто Кредитний договір припинив свою дію після отримання Відповідачем 1 письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості Позивач не врахував, що змінився строк виконання основного зобов`язання та позивач мав право з моменту закінчення дії кредитного договору протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом, однак, позовну заяву подав до суду лише у 2021 році року. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з підстав пропущення Позивачем строку звернення до суду з позовом. Крім того, як зазначалося, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем 2 було укладено Договір поруки б/н від 27 березня 2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частина 4 ст. 559 ЦК України встановлює правило згідно якого порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Разом з тим, відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У відповідності до умов Договору поруки, зазначений договір діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Отже, умовами Договору поруки не встановлено строку припинення поруки. Однак, встановлено термін припинення поруки - до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Верховний Суд у Постанові від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16 зазначив, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. При цьому «вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинна бути пред`явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)». Відповідно до умов Кредитного договору, а також, виходячи з вимог про дострокове повернення кредитних коштів, строк виконання основного зобов`язання було змінено. У зв`язку з цим, строк виконання основного зобов`язання настав ще у квітні 2016 року. При цьому, правом на пред`явлення позову про стягнення заборгованості за Кредитним договором та Договором поруки Банк у строк протягом шести місяців не скористався, наслідком чого є припинення поруки. Виходячи з аналізу норм стст. 256, 261, 267 ЦК України та з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed