Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № CL-162420 від 18.01.2019 року в сумі 113867,10 грн., сплачений судовий збір в сумі 1921 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14802 грн., та витрати у зв`язку із явкою представника позивача до суду в розмірі 5 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.01.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-162420, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 100 000 грн. та зобов`язалася належним чином виконувати умови договору. Проте взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого станом на 28.11.2019 року має заборгованість за договором загальною сумою 113867,10 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому представник позивача в судове засідання не прибув, до суду надіслав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надавши новий розрахунок суми боргу за кредитним договором № CL-162420 від 18.01.2019 року станом на 04.08.2020 року загальною сумою 133007,87 грн. Представник відповідача адвокат Неживок І.В. в судове засідання не прибув, до суду надав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, просить суд при стягненні боргу за кредитним договором № CL-162420 від 18.01.2019 року врахувати сплачені відповідачем після подання позовної заяви 7150 грн. на погашення боргу, в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат у зв`язку із явкою представника позивача до суду відмовити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. В судовому засіданні встановлено, що 18.01.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-162420, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 100 000 грн. на строк 48 місяців з терміном остаточного повернення кредиту до 17.01.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 52,99 % річних, в обмін на зобов`язання повернення кредиту та сплати процентів згідно графіку платежів по 5098 грн. щомісячно, що підтверджується копією кредитного договору (а.с.8-15) та меморіальним ордером № 3260205 від 18.01.2019 року (а.с.20). Свої зобов`язання перед позичальником банк виконав у повному обсязі та надав відповідачеві обумовлені кредитні кошти, проте остання, порушивши умови кредитного договору, встановлених термінів повернення наданого кредиту та сплати відсотків за кредит не дотримується, в зв?язку з чим станом на 28.11.2019 року має заборгованість за кредитом загальною сумою 113867,10 гривень, яка складається із: 97859,39 грн. - сума заборгованості за кредитом; 14112,88 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1894,83 грн. - пеня (розрахунок боргу - а.с. 29-30). Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно вимог ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦПК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити, оскільки відповідачем порушено умови кредитного договору та не виконано взятих на себе зобов`язань. Проте, визначаючи розмір заборгованості, який необхідно стягнути з відповідача, суд враховує сплачені [PERSON] на погашення кредиту 28.11.2019 року 2000 грн. та 29.11.2019 року 5150 грн. після подання позовної заяви до суду (копії квитанцій - а.с. 191), а тому віднімає дані суми від загального розміру заборгованості (113867,10-7150) та стягує відповідно 106717,10 грн. Наданий 16.10.2020 року представником позивача розрахунок боргу за кредитним договором № CL-162420 від 18.01.2019 року станом на 04.08.2020 року, де загальна сума боргу становить 133007,87 грн., суд до уваги не бере, оскільки представником позивача не було надано заяви у відповідності п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України про збільшення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 71706765 від 13.12.2019 року (а.с.7), а тому суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує його з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1800,37 грн. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14802 грн., то суд зауважує, що статтею 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на обгрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому вимога щодо стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14802 грн. не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення відповідача на користь позивача витрат у зв`язку із явкою представника позивача до суду в розмірі 5 000 грн., то суд у її задоволенні відмовляє, оскільки на жодному судовому засіданні представник позивача не був присутній, звертався з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції або за його відсутності.

Outcome: partial