Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.06.2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. 22 березня 2019 року між сторонами була укладена додаткова угода, якою визначено суму заборгованості та узгоджено умови повернення відповідачем останньої. Станом на 31.12.2020 року за відповідачем рахується 158,33грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом та 108 330,50 грн. пені. 09.03.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідачка у встановлений строк відзив на позов не подала. Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно електронного сайту Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. 7 червня 2013 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 7 червня 2013 року та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті Банку (www.privatbank.ua), складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6). Однак, оскільки відповідачка вчасно не повертала кредитні кошти, у неї виникла заборгованість перед банком. У зв`язку з цим, між банком та позичальником 22 березня 2019 року підписано додаткову угоду №SAMDN52000091391286 (а.с. 7-8). Відповідно до зазначеної додаткової угоди, банк здійснює анулювання частини заборгованості, а саме: нарахованої пені у сумі 113 369,55 гривень та штрафу у сумі 1 918,42 гривень (п. 1.2), за умови, що позичальник не пізніше 22 березня 2019 року здійснить платіж у рахунок погашення заборгованості у сумі 2 882,52 грн. (п. 1.5.1) та у подальшому протягом шести місяців щомісячно до 25 числа кожного місяця здійснюватиме платежі у сумі 2 722,37 грн. (п. 1.5.2). При дотриманні вказаного графіку погашення заборгованості процентна ставка за кредитом становитиме 0,01% (п. 1.4). Строком повернення кредиту визначено 25 вересня 2019 року (п. 1.3). До додаткової угоди також додано графік погашення суми боргу за реструктиризацією на термін 6 місяців, який також підписано відповідачем (а.с. 8). Відповідно до п.1.6.1 в разі порушення клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п.1.5.2, угоди та/або будь якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п.1.2., та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п.1.4 угоди не застосовується. Згідно з п. 1.7, 1.7.1, 1.7.2 в разі порушення Клієнтом строків по погашенню кредиту, зазначених в п.1.5.2 понад 31 день безперервно: терміном повернення кредиту є 31 день з моменту такого порушення (однак, в будь якому випадку не пізніше терміну, зазначеного у п.1.3. цієї угоди); вся заборгованість за кредитом, починаючи з дня, який слідує за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п.1.7.1 угоди), є простроченою Банком було виконано свої зобов`язання, а саме на підставі договору надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, укладено додаткову угоду про реструктуризаціє боргу. Однак, уклавши з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, а у подальшому підписавши додаткову угоду, відповідач порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 грудня 2020 року становить 108 488,83 грн., та складається з: 158,33 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 108 330,50 грн. заборгованості за пенею. Вирішуючи даний спір суд враховує такі положення чинного законодавства України. Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 та 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли зобов`язально-договірні відносини. Відповідно до статті 509 ЦК України в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимогами статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Банком було виконано свої зобов`язання, а відповідач, уклавши з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти, а в подальшому підписавши додаткову угоду про реструктиризацію боргу, порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 грудня 2020 року становить 108 488,83 грн. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Частиною 2 статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Вимогами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованими, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Суд приймає до уваги, що відповідачем 22 березня 2019 року підписано Додаткову угоду №SAMDN52000091391286, якою він підтвердив свою згоду на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, укладеним 7 червня 2013 року а разом з тим погодив суму пені, відсотків за користування кредитом. Підписавши Додаткову угоду та графік погашення заборгованості відповідач погодив істотні умови кредитного договору, а саме: процентну ставку по кредиту, яка складає 0,01%, розмір та термін внесення щомісячних платежів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні термінів платежів, тобто погодив запропоновані йому банком умови повернення кредиту. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем при підписанні додаткової угоди №SAMDN52000091391286 від 22 березня 2019 року було погоджено, запропоновані банком істотні умови кредитного договору та нараховані суми по кредитному договору (а.с .7-8). З наведеного вбачається, що у позивача наявні належні підстави для стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором, нарахованих процентів за користування кредитом та пені, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вищезазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), а тому суд враховує його під час ухвалення даного рішення. Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 2 270,00 гривень.

Outcome: approved