Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

АТ КБ ПриватБанк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування вимог представник позивача вказав, що [PERSON], з метою отримання кредитних послуг, було підписано анкету-заяву №б/н від 18 березня 2010 року, згідно якої отримала кредитну картку Універсальна. 12 листопада 2013 року вказану кредитну карту було переоформлено на престижну кредитну картку Gold та відкрито картковий рахунок згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 6500,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов Договору відповідач взяв на себе зобов'язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати за вказаним договором. Однак, [PERSON] не було надано своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Враховуючи вказане вище, станом на 03 червня 2018 року, за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 113452,40 грн., у звязку з чим представник позивача просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 12 листопада 2018 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якій вона просила відмовити в задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності. В поданій до суду 06 грудня 2018 року відповіді на відзив, представник позивача вказав, що [PERSON], відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, було перевипущено карту строк дії якої до останнього дня серпня 2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, як зазначено у відповіді на відзив на позовну заяву, 09 вересня 2018 року до спливу строку позовної давності. Зазначає, що фото клієнта з картою, подальше користування картою, періодичні погашення заборгованості в тому числі після останнього перевипуску карти (15 січня 2014 року у розмірі 2750,00 грн.) підтверджує, що [PERSON] знала про наявність заборгованості що утворилася та усвідомлювала характер і наслідки невиконання договірних зобовязань, тому враховуючи вказане вище позовні вимоги просить задоволити повністю. Представником відповідача 10 грудня 2018 року було подано до суду клопотання про витребування доказів та зобовязання надати відповіді на запитання, в якому [PERSON] зазначила, що з наданої Банком фотографії, де [PERSON] тримає картку, не можна побачити ні номер картки, ні термін її дії. Крім того, матеріали справи не містять даних, за яким картковим рахунком було проведено розрахунок заборгованості відповідача. Зазначила, що позивачем ненадано доказів які б свідчили про те, що [PERSON] отримала нову платіжну карту на тих самих умовах, так як термін дії попередньої кредитної карти закінчився. Ухвалою Любешівського районного суду від 10 грудня 2018 року зобовязано АТ КБ ПриватБанк надати відповідь на всі питанні представника відповідача [PERSON] [PERSON], поставлені у відзиві, та витребувати, вказані в ухвалі, оригінали документів з АТ КБ ПриватБанк. В поданій до суду 20 грудня 2018 року заяві свідка представник позивача вказує, що на підтвердження заборгованості відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, вказавши, що відповідно до Переліку типових документів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5 банківська виписка відноситься до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] наголосила, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що розрахунок заборгованості здійснено в межах одного і того ж кредитного договору, тому просила в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозвязку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних правових підстав. Статтею 629\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612\~ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 18 березня 2010 року між [PERSON] та АТ КБ ПриватБанк було укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується наданою банком копією письмової Анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 18 березня 2010 року. У вказаній Анкеті-заяві зазаначається, що [PERSON] виявляє бажання оформити на своє імя платіжну картку кредитка Універсальне, проте не можливо встановити суму кредитного ліміту на вказаній карті. Представник позивача а ні в підготовчому судовому засіданні, ні в судовому засіданні не зміг вказати розмір кредитного ліміту, який отримала на свою кредитну карту відповідач 18 березня 2010 року. В позовній заяві позивач вказує, що 12 листопада 2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку Gold та відкрито картковий рахунок згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 6500,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З наданого суду АТ КБ ПриватБанкрозрахунку заборгованості за договором б/н від 18 березня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 03 червня 2018 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 113452,40 гривень, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом на суму 9611,15 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18 березня 2010 року по 01 квітня 2018 року 103841,25 гривень та яку позивач просить стягнути з відповідача. Вказане вище зазначається і в позовній заяві, а саме у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідача станом на 03 червня 2018 року [PERSON] має заборгованість 113452,40 гривень. Однак з наданого позивачем розрахунку видно, що станом на 03 червня 2018 року загальна сума заборгованості, при складанні складових: 9611,15 гривень загальний залишок заборгованості за кредитом; 121338,37 гривень залишок заборгованості за відсотками; 3293,95 гиривень заборгованість за пенею, становить 134243,47 гривень. Таким чином, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, фактично містить лише певні показники, але не наданий алгоритм (формула), за яким можливо встановити, як з наведених показників утворився результат (відсотки; з яких сум розраховані пеня, комісія, штрафи тощо; за який період). А тому, наданий розрахунок не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст.ст.77-79 ЦПК України, у звязку з чим судом відхиляється. Крім того, представником позивача, чотири рази, було подано до суду відповідь на відзив №20181121/236 від 04 грудня 2018 року разом з випискою по карті за період з 01 січня 1999 року по 11 грудня 2018 року (яка надходила до суду вісім разів) відповідно до інформації, яка вказана у згаданих виписках, за один і той же період вказані різні суми заборгованості, та є суттєві розбіжності. В судовому засіданні встановлено, що в деяких з наданих АТ КБ ПриватБанк виписок\~на початок\~періоду баланс\~по карті\~становить мінус\~13283,65\~гривень (том\~1\~а.с.\~74,\~124,\~189,\~221,\~том 2\~а.с.\~83); обрахунок заборгованості розпочинається з 12 вересня 2013 року при цьому виписка за період з 01 січня 1999 року по 11 грудня 2018 року, кредитну карту Універсальна [PERSON] отримала 18 березня 2010 року. Представник позивача не зміг надати аргументовану відповідь на спростування вказаних судом суперечностей у поданих документах. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів. Копії, подані юридичною особою, мають відповідати порядку засвідчення копій документів, визначеному пунктами 5.23, 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55). Всупереч наведених вимог закону, надані представником позивача виписки з рахунку заборгованості не завірені у відповідності до вимог закону та не містять будь-яких реквізитів юридичної особи\~АТ КБ ПриватБанк, які є необхідними для визнання цього документа належним і допустимим доказом по справі. Суд зазначає, що форма і зміст наданих виписок також не відображає алгоритму нарахованої суми боргу і його складових [PERSON] перед АТ КБ ПриватБанк на момент предявлення позову. З наведених вище підстав виписки з карткового рахунку [PERSON], які були надані АТ КБ ПриватБанк є неналежними і недопустимими доказами, у звязку з чим, судом відхиляється. В надісланих до суду повідомленнях представник позивача вказує, що Памятка клієнта при оформленні кредитного договору видається Клієнту та не зберігається в архівах установи Банку. Однак, як встановлено судом, Памятка клієнта знаходиться при Анкеті-заяві. Суд зазначає, що позивачем, всупереч вимогам ухвали Любешівського районного суду від 10 грудня 2018 року, не надано оригіналів документів. Крім того, представником позивача не було надано допустимого та належного доказу перевипуску відповідачем 12 листопада 2013 року кредитної карти Універсальна на престижну кредитну картку Gold, хоча у відповіді на відзив зазначалось, що вказаний факт підтверджується: 1) наявністю заяви на зміну персональних даних Клієнта Банку; 2) фото Клієнта з картою; 3) банківською випискою по картковому рахунку. 1. Заява про зміну персональних даних підписана відповідачем та представником банку 12 вересня 2013 року, при цьому не відомо що саме було змінено. 2. З наданого суду фото клієнта з картою не можливо визначити дату отримання вказаної карти. 3. В банківській виписці по картковому рахунку [PERSON] по карті №5168742311918621 обрахунок заборгованості починається з 12 листопада 2013 року, 31 грудня 2013 року з карти списується 20,00 гривень членського внеску за участь в Gold-клубі, таким чином можна припустити що дана карта і є тією переоформленою кредитною карткою Gold. Проте у виписці за вказаною вище картою зазначається, що з рахунку відповідача списано 100,00 гривень за оформлення карти Універсальна. Із наданої\~суду позивачем\~довідки про\~видачу кредитних\~карт вбачається,\~що [PERSON]\~згідно кредитного\~договору б/н\~від 18\~березня 2010\~року,\~отримала карти\~№5577212912216432,\~№5168755332107610\~(термін\~користування з\~13\~грудня 2013\~року по\~09\~вересня 2014\~року \~відповідно до\~виписки наданої\~Банком),\~№5363542300971729\~(з\~01\~лютого 2014\~року по\~10\~листопада 2015\~року),\~№5168742311918621\~(з\~12\~листопада 2013\~року по\~30\~листопада 2018\~року).\~Хоча в судовому засіданні представник позивача ствердно вказала, що одночасно одній особі в межах одного кредитного договору може видаватись лише одна кредитна карта. Відповідно до\~ч.3\~ст.12,\~ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність заборгованості [PERSON] перед АТ КБ ПриватБанк в сумі 113452,40 гривень, а отже і наявності підстав для задоволення позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити за недоведеністю обставин, які слугували підставою позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed