Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Акціонерне товариство «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення витрачених коштів на навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] працював у Харківській філії AT «Укрнафтохімпроект», останнє місце роботи - начальник монтажно-технологічного відділу відповідно до наказу про переведення від 24.02.2016 року № 09К. Під час роботи позивач та відповідач уклали між собою договір № 151 про підвищення кваліфікації від 21.07.2017, за яким Сторона 1 - AT «Укрнафтохімпроект», Сторона 2 - [PERSON] за п. 1.1 договору № 151, враховуючи взаємну зацікавленість Сторони 1 та Сторони 2 у підвищенні кваліфікації, проведенні навчання, атестації останнього, у зв`язку з тим, що між Сторонами встановлені взаємовідносини у відповідності до безстрокового трудового договору, Сторони уклали цей Договір, предметом якого є врегулювання цивільно-правових відносин між Стороною 1 та Стороною 2 відносно порядку та умов оплати Стороною 1 послуги третіх осіб щодо підвищення кваліфікації (або професійної підготовки, навчання, перепідготовки, атестації) (далі за текстом Договору - навчання) Сторони 2. За п. 5.1 договору № 151 цей договір не регулює трудові відносини між Роботодавцем та Працівником. За п. 2.2 договору № 151 для реалізації мети щодо навчання Сторони 2 Сторона 1 за цим Договором бере на себе зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання Сторони 2 шляхом укладання відповідних договорів з третіми особами, діяльність яких передбачає надання послуг з навчання Сторони 2 за напрямком його професійної діяльності у Сторони 1. За п. 2.2.1 договору № 151 Сторона 2 зобов`язується пройти процес навчання згідно з програмою та умовами, що будуть визначені договором, який буде укладено Стороною 1 з компанією, що здійснює навчання та оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченої навчальними планами і програмами з підготовки кваліфікованого фахівця. Відповідно до погодженого в п. 2.3 договору № 151, відповідач [PERSON] пройшов навчання та отримав сертифікат. Вартість навчання була погоджена в сумі 27 040, 00 грн. За п. 2.4 договору № 151 оплата навчання здійснюється Стороною 1 на умовах та в порядку, що будуть визначені у п. 2.3 цього Договору, та договорі, який буде укладено з компанією, що здійснює навчання. Вказана оплата була проведена Позивачем AT «Укрнафтохімпроект» на підставі договору № У/100717-ANSYS від 20.07.2017. Оплата проводилась за трьох осіб одночасно, тому ціна договору визначена в сумі 81 120, 00 грн. (27 040,00 грн. х 3 особи). Оплату здійснено платіжним дорученням № 991 від 24.07.2017 на суму 40 560, 00 грн. та № 1531 від 07.09.2017 на суму 40 560, 00 грн. Надання послуг з навчання за цим договором підтверджено актом від 04.09.2017. За п. 2.5 договору № 151, укладаючи цей Договір щодо порядку та умов оплати Стороною 1 навчання Сторони 2, Сторони виходять з того, що Сторона 2 має намір перебувати у трудових відносинах з Стороною 1 протягом трьох років після закінчення навчання, але не менше строку дії отриманого Стороною 2 документу (посвідчення) що підтверджує проведення навчання, передбаченого цим Договором. Відповідач [PERSON] на підтвердження навчання отримав сертифікат АА-17Н3Z від 08.09.2017, який діє безстроково. Таким чином, за умовами договору № 151 відповідач повинен був відпрацювати у позивача три роки до 08.09.2020 року. Замість цього, відповідач подав заяву від 08.02.2019 про звільнення за власним бажанням і був звільнений наказом від 12.02.2019 № 10К, починаючи з 15.02.2019. Оскільки сертифікат за наслідками навчання є безстроковим, до такої ситуації застосовуються положення п. 2.6 договору № 151. За п. 2.6 договору № 151 у разі розірвання Стороною 2 цього Договору (про підвищення кваліфікації) протягом трьох років після закінчення навчання, у випадку відсутності строку дії отриманого Стороною 2 документу (посвідчення) що підтверджує кваліфікацію (навчання), передбаченого цим Договором, Сторона 2 зобов`язана компенсувати Стороні 1 вартість фактично здійснених витрат на навчання (проїзд, проживання, добові тощо) та/або професійну підготовку, та сплатити пеню в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла у період з дати закінчення навчання до дати розірвання цього Договору, від суми фактично здійснених витрат на навчання. Таким чином, відповідач порушив умови договору № 151 та повинен компенсувати позивачу витрати на його навчання і пеню в розмірі та за період, обумовлений договором. При звільненні 15.02.2019, відповідач поставив свій підпис під розрахунком пені та компенсації вартості витрат на навчання та підвищення кваліфікації та зобов`язався виплатити цю компенсацію впродовж року з 01.03.2019 до 01.03.2020. Проте, свого зобов`язання відповідач не виконав, не сплатив жодних коштів. Отже, на підставі зазначених порушень зобов`язань за вищевказаним договором відповідач має заборгованість у загальній сумі 41 382,76 грн., яка станом на 01.09.2020 складається з наступного: 41 382,76 грн. - заборгованість по оплаті за навчання за Договором про підвищення кваліфікації № 151 від 21.07.2017, 14 342,76 грн. - пеня, яка в добровільному порядку позивачу не відшкодована. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією наказу № 170 К «Про переукладення трудового договору [PERSON] », виданого 12.11.2013 по Харківській філії ПAT «Укрнафтохімпроект», переукладено на невизначений термін строковий трудовий договір (згідно з п. 1 ст. 39-1 КЗпП України) [PERSON] , інженеру ІІІ категорії монтажно-технологічного відділу, з 12.11.2013 з окладом 3 100,00 грн. на місяць. Відповідно до копії наказу № 09 К «Про переведення [PERSON] », виданого 24.02.2016 по Харківській філії ПAT «Укрнафтохімпроект», переведено [PERSON] , інженера І категорії монтажно-технологічного відділу, за його згодою, на посаду начальника відділу монтажно-технологічного відділу, з 01.03.2016 з посадовим окладом 3 697,00 на місяць. Згідно з копією наказу № 10 К «Про звільнення [PERSON] за власним бажанням», виданого 12.02.2019 по Харківській філії ПAT «Укрнафтохімпроект», звільнено [PERSON] , начальника монтажно-технологічного відділу, з 15.02.2019 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. З п. 1.1 Договору про підвищення кваліфікації № 151, укладеного 21.07.2017 між Публічним акціонерним товариством «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» (надалі - Сторона 1) та [PERSON] (надалі - Сторона 2) (надалі - Сторони) вбачається, що враховуючи взаємну зацікавленість Сторони 1 та Сторони 2 у підвищенні кваліфікації, проведенні навчання, атестації останнього, у зв`язку з тим, що між Сторонами встановлені взаємовідносини у відповідності до безстрокового трудового договору, Сторони уклали цей Договір, предметом якого є врегулювання цивільно-правових відносин між Стороною 1 та Стороною 2 відносно порядку та умов оплати Стороною 1 послуги третіх осіб щодо підвищення кваліфікації (або професійної підготовки, навчання, перепідготовки, атестації) (надалі - навчання) Сторони 2. Згідно з п. 2.2 вищевказаного договору, для реалізації мети щодо навчання Сторони 2, Сторона 1 за цим Договором бере на себе зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання Сторони 2 шляхом укладання відповідних договорів з третіми особами, діяльність яких передбачає надання послуг з навчання Сторони 2 за напрямком його професійної діяльності у Сторони 1. Відповідно до п. 2.2.1 вищевказаного договору, Сторона 2 зобов`язується пройти процес навчання згідно з програмою та умовами, що будуть визначені договором, який буде укладено Стороною 1 з компанією, що здійснює навчання, та оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченої навчальними планами і програмами з підготовки кваліфікованого фахівця. З п. 2.3 вищевказаного договору вбачається, що вартість навчання (загальна) склала 27040,00 грн. Згідно з п. 2.4 вищевказаного договору, оплата навчання здійснюється Стороною 1 на умовах та в порядку, що будуть визначені у п. 2.3 цього Договору, та договорі, який буде укладено з компанією, що здійснює навчання. Відповідно до п. 2.5 вищевказаного договору, укладаючи цей Договір щодо порядку та умов оплати Стороною 1 навчання Сторони 2, Сторони виходять з того, що Сторона 2 має намір перебувати у трудових відносинах з Стороною 1 протягом трьох років після закінчення навчання, але не менше строку дії отриманого Стороною 2 документу (посвідчення), що підтверджує проведення навчання, передбаченого цим Договором. Судом встановлено, що відповідно до погодженого в п. 2.3 вищевказаного договору, відповідач [PERSON] пройшов навчання та отримав відповідний сертифікат АА-17Н3Z від 08.09.2017, який діє безстроково. З п. 1.1 Договору № У/100717-ANSYS, укладеного 20.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Софт Інжиніринг Груп» (надалі - Виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» (надалі - Замовник) вбачається, що Виконавець бере на себе зобов`язання здійснити Послугу з проведення курсу навчання спеціалістів Замовника користуванню програмою «ANSYS СFD» для проведення моделювання та розрахунків фізичних систем на комп`ютері. Згідно з п. 1.3 та п. 2.1 вищевказаного договору, вартість послуг за цим договором визначається на підставі «Протоколу узгодження договірної ціни» (Додаток № 2), що є невід`ємною частиною даного Договору. Загальна ціна надання Послуг складає 67 600 (шістдесят сім тисяч шістсот) грн. 00 коп., крім того, ПДВ 13 520 (тринадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп., разом 81 120 (вісімдесят одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп. Відповідно до копії Додатку № 1 «Специфікація надання послуг» до Договору № У/100717-ANSYS від 20.07.2021, загальна ціна надання Послуг склала 81 120,00 грн. З копії Додатку № 2 «Протокол узгодження договірної ціни» до Договору № У/100717-ANSYS від 20.07.2021 вбачається, що Замовник та Виконавець досягли згоди щодо величини договірної ціни: 81 120 (вісімдесят одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп., включаючи ПДВ 20% -ПДВ 13 520 (тринадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп., разом 81 120 (вісімдесят одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп. Відповідно до копії платіжного доручення № 991 від 24.07.2017 та копії платіжного доручення № 1531 від 07.09.2017 позивач сплатив за навчання відповідача та інших працівників підприємства 81 120,00 грн. Згідно з копією Акту приймання наданих послуг № РН-У/0409 від 04.09.2017 до Договору № У/100717-ANSYS від 20.07.2021, Виконавцем були надані послуги в повному обсязі, у встановлений строк та належним чином оформлені, а Покупцем прийняті та претензій до якості наданих послуг Виконавця за Договором № У/100717-ANSYS від 20.07.2021 немає. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з навчанням відповідача, понесених позивачем. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи судом встановлено, що сертифікат за наслідками навчання є безстроковим, а отже до спірних правовідносин слід застосувати положення п. 2.6 Договору про підвищення кваліфікації № 151 від 21.07.2017, а саме: у разі розірвання Стороною 2 цього Договору (про підвищення кваліфікації) протягом трьох років після закінчення навчання, у випадку відсутності строку дії отриманого Стороною 2 документу (посвідчення), що підтверджує кваліфікацію (навчання), передбаченого цим Договором, Сторона 2 зобов`язана компенсувати Стороні 1 вартість фактично здійснених витрат на навчання (проїзд, проживання, добові тощо) та/або професійну підготовку, та сплатити пеню в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла у період з дати закінчення навчання до дати розірвання цього Договору, від суми фактично здійснених витрат на навчання. Суд звертає увагу на те, що при звільненні, 15.02.2019, відповідач поставив свій підпис під розрахунком пені та компенсації вартості витрат на навчання та підвищення кваліфікації та зобов`язався виплатити зазначену суму впродовж року з 01.03.2019 до 01.03.2020. Проте, відповідач не виконав умов договору та при звільненні протягом трьох років після закінчення навчання вартість фактично здійснених витрат на його навчання та пеню в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України у добровільному порядку не відшкодував. Докази про повернення позивачу коштів, витрачених на навчання, відповідачем не надані і в матеріалах справи відсутні. Відповідно до розрахунку пені та компенсації вартості витрат на навчання та підвищення кваліфікації за Договором про підвищення кваліфікації № 151, укладеним 21.07.2017 між Публічним акціонерним товариством «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» та [PERSON] , з яким погоджується суд, вартість витрат на навчання становить 27 040, 00 грн., пеня за неналежне виконання зобов`язання відповідачем станом на 01.09.2020 становить 14 342, 76 грн. Отже, оскільки відповідач при звільненні протягом трьох років після закінчення навчання зобов`язаний був відшкодувати витрати на своє навчання, але в добровільному порядку ці витрати не відшкодував, суд вважає за необхідне позовну заяву Акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» до [PERSON] про стягнення витрачених коштів на навчання задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується меморіальним ордером № 5628 від 28.09.2020 про сплату судового збору у сумі 2 102,00 грн., який, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів витрачених ним на правову допомогу у розмірі 7 000 гривень, суд зазначає таке. Стаття 133 ЦПК визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання йому правової допомоги, оскільки згідно з свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 989 адвокат Крячко Олег Володимирович має право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до платіжного доручення № 5421 від 01.09.2020 адвокат Крячко О.В. на підставі договору про надання адвокатом правової допомоги від 31.08.2020 надав Акціонерному товариству «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» правничу допомогу та отримав від АТ «Укрнафтохімпроект» за надані послуги (опис робіт, їх час та вартість додано до договору) грошові кошти у сумі 7 000 гривень. За таких обставин суд вважає, що зазначені витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача Акціонерного товариства «Український інститут по проектуванню нафтопереробних і нафтохімічних підприємств «Укрнафтохімпроект» у повному обсязі.

Outcome: approved