Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

В березні 2015 року позивач [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (надалі по тексту - відповідач) про стягнення грошових коштів, а саме пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, інфляційних нарахувань та 3% річних. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14.10.2013 року стався страховий випадок, тому 29.11.2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, але листом від 23.12.2013 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, тому позивач був вимушений звернутись до суду. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014 року було задоволено позов та стягнуто з відповідача кошти страхового відшкодування. Незважаючи на обов'язок боржника виконати вказане рішення суду, вказані кошти позивач отримав лише 30.12.2014 року, а відтак у зв'язку з несвоєчасним виконання рішення суду, позивач отримав збитків, оскільки національна валюта - гривня зазнала інфляції. Відповідач прострочив виконання зобов'язання на 301 день, а саме в період з 28.02.2014 р. по 30.12.2014 р. За таких обставин, у зв»язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов»язань по сплаті коштів страхового відшкодування в розмірі - 49 500 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача додатково кошти пені в розмірі облікової ставки НБУ за вказаний період в сумі - 8 661,82 грн.; інфляційні втрати в розмірі - 11 819,15 грн. за цей же період та 3% річних в сумі - 1224,62 грн., що складає суму коштів у розмірі - 21 705,59 грн. та 243,60 грн. судового збору, які позивач просив стягнути на свою користь. В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, вважаючи наявність обов»язку відповідача на виплати страхового відшкодування настав з часу його звернення за виплатою страхового відшкодування. Представник відповідача у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити повністю, та надав заперечення проти позову, наголошуючи на тому, що відповідач в строки виконав рішення та сплатив - 50 702,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 74 від 30.12.2014 року, а тому вимоги позивача є безпідставними. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014 року було задоволено позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь позивача стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн., 700 грн. витрат пов'язаних з проведенням експертного дослідження та 502,00 грн. судового збору (а.с.7-9). Вказане рішення набуло законної сили з часу його проголошення. За умовами ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до вимог ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. На виконання вказаного рішення суду 30.12.2014 року на користь [PERSON] було перераховано в повному обсязі грошові кошти в сумі - 50 702,00 грн., що підтверджується розпорядження № 45862507/29 від 30.01.2015 року державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві (а.с.11). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 п.3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити виплату у строк встановлений договором. Стаття 992 ЦК України встановлює відповідальність страховика, який у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Стаття 625 ЦК України встановлює обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України згідно постанови №6-49цс 12 від 06.06.2012 року зазначено про те, що зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014 року було визнано обов»язок відповідача про виплату на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн. та інших виплат, які були сплачені позивачу лише 30.12.2014 року, тому за прострочення виконання зобов»язання підлягають стягненню на його користь з відповідача наведені у цій позовній заяві види виплат, а саме: пені в розмірі облікової ставки НБУ, інфляційних втрат та 3% річних. З огляду на наведене, суд не приймає до уваги та вважає помилковим твердження представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вимоги ст.625 ЦК України розповсюджуються не тільки на договірні зобов»язання, а і на зобов»язання про виплату коштів, що виникли з інших підстав. При визначенні періоду, за який слід стягнути вказані виплати позивач посилається на те, що вимогами п.36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У зв»язку з цим, він просить суд стягнути кошти просторочення виконання зобов»язання з часу його звернення до страхової компанії - 29.11.2013 року, але суд вважає вказану позицію позивача помилковою з огляду на наступне. Так, у відповідності до абз.4 п.36.2 ст.36 вказаного Закону передбачено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Таким чином, при розрахунку суми та періоду позивачем не враховано, що рішенням Апеляційного суду м. Києва про задоволення позовних вимог було винесено 26.11.2014 року, а тому період прострочення виконання зобов'язання значно менший, ніж зазначив у позові позивач, а тому саме з наступного дня винесення рішення з 27.11.2014 року повинен обраховуватись строк прострочення виплат, обрахованих позивачем. Згідно наданого представником позивача розпорядження № 45862507/29 вбачається, що перерахування коштів на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва відбулося 30.12.2014 року, а тому слід вважати, що своє зобов'язання перед позивачем відповідач виконав саме в цей день. Таким чином, період прострочення виплати становить 33 дні, а саме з 27.11.2014 року по 30.12.2014 року, за який необхідно стягнути обраховані позивачем виплати, а відтав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до розміщеної на офіційному сайті Національного банку України інформації, облікова ставка НБУ за вказаний період становила з 13.11.2014 року - 05.02.2015 року становила - 14, а відтак сума пені складає - 1 291,00 грн. Сума інфляційних втрат за 33 дні за цей же період з 27.11.2014 року по 30.12.2014 року 1 485,00 грн. (листопад 2014 року індекс інфляції - 101,9, грудень 2014 року індекс інфляції - 103,0). Сума 3% річних становить за цей же період - 138,33 грн. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч.ч.1,3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, або підстави звільнення від доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що відповідач в судовому засіданні не надав доказів та не навів переконливих доказів правомірності своїх дій по простроченню виконання ним рішення суду про виплату коштів страхового відшкодування, суд вважає за можливе позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача за період з 27.11.2014 року по 30.12.2014 року, що складає 33 дні, пеню в розмірі - 1 291,00 грн., інфляційні нарахування в розмірі - 1 485,00 грн., три відсотки річних в розмірі - 138 грн. 33 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial