Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Банк звернувся до суду з цим позовом, який потім уточнив, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 31 серпня 2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписала заяву на отримання кредиту, ознайомилася із умовами кредитування. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором, а відповідач не сплачувала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушила свої зобовязання. Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 672,66 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. У судове засідання відповідач та її представник не зявилися, представник відповідача подав до суду письмові пояснення, суть яких зводиться до того, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає повністю, просить відмовити у їх задоволенні. Крім цього, представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі відповідача. Суд розглядає справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 7 лютого 2017 року у справі № 741/1012/15 (провадження № 2/741/12/16) за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення надміру сплачених коштів, яке набрало законної сили з моменту його проголошення, встановлено те, що: - 31 серпня 2010 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Кривша) О.В. звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримала кредитну картку № 55772129158402279 строком дії до червня 2014 року. 7 вересня 2010 року [PERSON] отримала кредитну картку № 4149437104125859 з строком дії до серпня 2014 року та 20 серпня 2013 року кредитну картку № 5457092302129121 зі строком дії до січня 2017 року; - 29 березня 2012 року [PERSON] звернулася до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», де нею було надано копію паспорта та підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». У цій заяві зазначено, що [PERSON] ознайомлена та згодна з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, погодилася з тим, що зазначені документи в сукупності складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг; - виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору [PERSON] фактично вчиняла дії на схвалення укладеного правочину, чим підтверджувала намір на подальше виконання умов договору; - неодноразові отримання кредитних карток від ПАТ КБ «ПриватБанк» свідчить про згоду [PERSON] із умовами надання кредитних коштів. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору встановлено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим має загальну заборгованість по наданому кредиту, яка станом на 31 грудня 2014 року складає 19672,66 грн., з якої 16 000 грн. заборгованість за кредитом, 2 159,68 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 912,98 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунками заборгованості. Інших даних щодо розміру заборгованості в матеріалах справи не має. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не було надано суду доказів на спростування вказаних розрахунків заборгованості. Доводи відповідача та її представника про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються добутими по справі доказами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання відповідачем зобовязань за договором та штрафи за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 912,98 грн. (процентна складова). Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що у стягненні з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за умовами договору необхідно відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 2010 року станом на 31 грудня 2014 року у розмірі 19 572,66 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 99,49 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 242,36 грн.

Outcome: partial