Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла його донька [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/4 частку домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . Спадщину після її смерті він прийняв своєчасно як спадкоємець за законом 1 черги. Однак, оскільки спадкодавець не отримала при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частку домоволодіння в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Боянської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Боянської сільської ради Новоселицького району № 622 від 07 березня 2019 року станом на 1990-1991 року домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/4 частці домоволодіння. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані до 1991 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в Боянській сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. Слід зазначити, що відповідно до вищевказаної довідки та погосподарської книги Боянської сільської ради третя особа [PERSON] вибув з домоволодіння по [ADDRESS] у період з 1986 по 1990 роки. Судом перевірено дану обставину та з`ясовано, що 26 серпня 1989 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після чого перейшов жити у її домоволодіння в с. Припруття Новоселицького району, зареєструвавшись у даному домоволодінні, що підтверджується оглянутим судом витягом особового рахунку погосподарської книги Припрутської сільської ради № 244 та показами свідка [PERSON] .. Таким чином, до 15 квітня 1991 року (набрання чинності Закону України «Про власність») третя особа [PERSON] знявся з реєстрації з домоволодіння по [ADDRESS] та зареєструвався в господарстві своєї дружини [PERSON] в с. Припруття Новоселицького району, не витребувавши по сьогоднішній день свою частку з майна колишнього колгоспного двору. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Матеріалами справи встановлено, що третя особа [PERSON] вибув з вказаного господарства до 1990 року, після свого вибуття з вказаного домоволодіння більше трьох років будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребував, чим втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору. Після смерті [INFO] року доньки позивача [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частку вказаного домоволодіння. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 серпня 1968 року вбачається, що [PERSON] була донькою [PERSON] та [PERSON] .. З матеріалів спадкової справи вбачається, що мати померлої [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини подавши до нотаріальної контори відповідну заяву у строк, передбачений статтею 1270 ЦК України. Позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті своєї дружини як спадкоємець за законом 1 черги, так як на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Боянської сільської ради Новоселицького району № 600 від 06 березня 2019 року. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавця та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом 1 черги після смерті своєї доньки та своєчасно прийняв спадщину, інші спадкоємці спадщину не прийняли, то суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/4 частку вказаного домоволодіння в порядку спадкування. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути представнику позивача, який сплатив судовий збір по справі, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 657 гривень 90 копійок. На підставі ст.ст. 120, 123, 126 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, суд

Outcome: approved