Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, посилаючись на те, між позивачем та [PERSON] 07 травня 2013 року було укладено кредитний договір №ТЕ04F9607411449, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 1599,17 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2016 року. Крім цього, відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 06 листопада 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов кредитного договору. [INFO] позивальник [PERSON] помер. Позивачем 04 квітня 2018 року було направлено претензію кредитора до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори. 27 липня 2018 року та отримано відповідь, згідно якої спадкоємець померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] 14.10.2018 року до відповідача було направлено лист претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але дій щодо цього вчинено не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №ТЕ04F9607411449, становить 1507,58 грн., яка складається із 1507,56 грн. заборгованість за кредитом, 0,02 грн. заборгованість за відсотками, а також за кредитним договором б/н від 06.11.2007 року становить 7499,07 грн., яка складається із наступного: 7326,49 грн. заборгованість за кредитом, 172,58 грн. заборгованість за відсотками. Враховуючи наведене, просить суд стягнути із відповідача, як спадкоємця боржника позичальника [PERSON] зазначену суму заборгованості, а також сплачений судовий збір. Відповідач позов не визнала, подала відзив (заперечення) на позов, у яких зазначила, що її чоловіком [PERSON] при укладенні кредитного договору на суму 1599,17 грн. було укладено договір страхування від нещасних випадків, у тому числі раптової смерті застрахованої особи. Також вказала, що після смерті чоловіка, вона на другий день звернулась до позивача в письмовій формі та повідомила про смерть [PERSON] подавши копію свого паспорта та свідоцтва про смерть, договір страхування та кредитну картку. Проте, жодних претензій від Банку, вона не отримувала. Також зазначила, що свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка їй було видано 23 січня 2014 року, а тому відповідач міг звернутися до неї із претензією у піврічний термін, як це встановлено ч.2 ст.1281 ЦК України. Також зазначила, що кредитні зобов`язання на її думку нерозривно зв`язані із особою спадкодавця, а тому не можуть входити до складу спадщини. Крім цього, відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, передбачений ст..267 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Також, подав відповідь на відзив у якому зазначив, що позивачем 14.08.2014 року було направлено претензію кредитора до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори з приводу смерті позичальника [PERSON] на суму його заборгованості. 08 вересня 2014 року, позивачем було отримано відповідь із Першої Тернопільської нотаріальної контори, відповідно до якої було зазначено, що претензія зареєстрована та долучена до спадкової справи. Також, 16 вересня 2014 року на адресу спадкоємця [PERSON] було направлено лист претензію з вимогою погасити суму кредиторської заборгованості по вказаних кредитних договорах. Повторно 04.04.2108 року, банком також було направлено претензію кредитора до Першої Тернопільської нотаріальної контори. 27.07.2018 року позивачем було отримано відповідь із Першої Тернопільської нотаріальної контори про те, що спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON] 14.10.2018 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги кредитора. Таким чином вважає, що вимога про погашення заборгованості була пред`явлена до спадкоємця через нотаріуса та неодноразово відповідачу, а тому [PERSON] було достеменно відомо про заборгованість позичальника та вважає, що АТ «Приватбанк» не пропустило строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємця померлого боржника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просить відмовити з підстав зазначених нею у відзиві на позов, а також у заяві про застосування строку позовної давності. Тернопільським міськрайонним судом 25 квітня 2019 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого справу призначено до судового розгляду. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Відповідно до укладеного кредитного договору №ТЕ04F9607411449 від 07 травня 2013 року, [PERSON] надано кредит в сумі 1599,17 грн., про що свідчить підписана ним заява, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2016 року. Крім цього, із позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 06 листопада 2007 року, відповідно до якого Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» надано [PERSON] кредит на суму 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні даного Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] . Станом на момент смерті [PERSON] , тобто на 24.07.2013 року за ним рахувалась заборгованість перед позивачем: -за кредитним договором №ТЕ04F9607411449 - 1507,58 грн., яка складається із: 1507,56 грн. заборгованість за кредитом, 0,02 грн. заборгованість за відсотками; -за кредитним договором б/н від 06.11.2007 року - 7499,07 грн., яка складається із: 7326,49 грн. заборгованість за кредитом, 172,58 грн. заборгованість за відсотками. Всього на загальну суму 9006,65 грн. Дружина померлого [PERSON] повідомила позивача про смерть свого чоловіка, надавши йому копію свідоцтва про смерть, що підтверджено в судовому засіданні показами свідка [PERSON] 23 січня 2014 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №35/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] 14 серпня 2014 року відповідачем на адресу Першої Тернопільської нотаріальної контори направлено претензію кредитора в порядку ст..1281 ЦК України за №D57TELFZ0TZJ9, відповідно до якої зазначено, що на даний час, Банку стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] , а тому ПАТ КБ «Приватбанк» повідомити спадкоємців померлого про наявність кредиторської заборгованості перед банком на загальну суму 9006,65 грн., що підтверджено реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів. 29 серпня 2014 року Першою Тернопільською нотаріальною конторою на адресу позивача за №2338/02-14 направлено повідомлення про те, що зазначену претензію кредитора зареєстровано в книзі обліку спадкових справ та долучено до матеріалів спадкової справи. 12 вересня 2014 року відповідачем на адресу [PERSON] за №D57TELFZ0TZJ9 направлено претензію про те, що позичальнику [PERSON] було надано кредит, після смерті якого за ним рахується заборгованість на загальну суму 9106,65 грн., а тому просить сплатити її як спадкоємця вказану суму заборгованості, у випадку її несплати вона буде стягнута у судовому порядку. 08 серпня 2015 року до Першої Тернопільської нотаріальної контори було подано заяву [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме квартири [ADDRESS] та видано останній свідоцтво про право на спадщину за законом №6-1933 від 08 серпня 2015 року. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляються права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив, визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язаннями, а також припинення такого зобов`язання. Поняття «строк пред`явлення» кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді, як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення права кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності, не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна із сторін. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18. Частиною 1 статті 1282 ЦК України, встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проаналізувавши матеріали справи, докази надані судом, суд зазначає, що враховуючи те, що позивач 12 вересня 2014 року звернувся із письмовою претензією до [PERSON] , яка є спадкоємцем боржника [PERSON] про погашення боргу за кредитними договорами на суму 9106,65 грн., а також те, що із вимогами зазначеного характеру в судовому порядку він звернувся до відповідача лише 02 січня 2019 року, тому суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення із позовом до суду. Крім цього, суд зазначає, що відповідачем отримано свідоцтво про право на спадщину у Першій Тернопільській нотаріальній конторі 08 серпня 2015 року, а тому позивач міг звернутись до неї своєчасно із позовом зазначеного характеру. Враховуючи ту обставину, що відповідачем у даній справі заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а також відсутність поважних причин, з яких позивач не звертався до суду з позовом, суд вважає, що у позові позивачу слід відмовити у зв`язку із пропуском ним строку позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed