Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 22 вересня 2015 року уклала з ФО-П [PERSON] договір щодо виготовлення обшивки сходів під ключ з тонуванням. Відповідно до умов якого ФО-П [PERSON] зобов'язався скласти індивідуальний ескізний проект: з урахуванням використаних матеріалів і стяжок, підстилок, перила і підшив сходів деревом «Бук», виготовлення обшивки для сходів під ключ з тонуванням, лакуванням, доставкою та встановленням, а позивач прийняла на себе зобов'язання оплатити вартість продукції та виконаних робіт. [PERSON] виконала свої зобов'язання щодо часткової оплати вартості робіт і послуг у розмірі 25000 гривень та 18 січня 2016 року додатково позивач внесла аванс у розмірі 100 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 2438,2961 гривень. Таким чином, [PERSON] сплатила аванс у загальному розмірі 27438 гривень 30 копійок. Згідно умов укладеного договору строк виконання робіт визначено з 22 вересня 2015 року по 22 листопада 2015 року. Незважаючи на це, на час звернення до суду з даним позовом ФО-П [PERSON] не виконав замовлення, що передбачено договором. На неодноразові звернення та претензії позивача щодо порушень умов договору, усунення недоліків та повернення коштів ФО-П [PERSON] не реагує та до виконання своїх зобов'язань не приступив. Тому [PERSON] просить суд розірвати договір, укладений між нею та ФО-П [PERSON] від 22 вересня 2015 року, стягнути з ФО-П [PERSON] на її користь заборгованість у розмірі 45963 гривень 30 копійок, яка складається з боргу за повернення авансу у розмірі 27438 гривень 30 копійок та неустойки у розмірі 18525 гривень, а також стягнути з ФО-П [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що просить проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить суд його задовольнити та проти заочного розгляду цивільної справи не заперечує. Відповідач ФО-П [PERSON] у судове засідання не з'явився, про своє ставлення до пред'явленого позову суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Тому, на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2015 року [PERSON] та ФО-П [PERSON] уклали договір, за умовами якого [PERSON] доручила, а ФО-П [PERSON] взяв на себе зобов'язання по виконанню наступних робіт і послуг: скласти індивідуальний ескізний проект з урахуванням використаних матеріалів і стяжок, підстилок, перил і підшив сходів деревом «Бук», виготовлення обшивки для сходів під ключ з тонуванням, лакуванням, доставкою та встановлення за адресою замовника. При цьому позивач зобов'язалась сплатити за виконання робіт і послуг суму у розмірі 39000 гривень та на момент укладення договору [PERSON] внесла аванс у розмірі 25000 гривень. Строк виконання робіт договором визначено з 22 вересня 2015 року по 22 листопада 2015 року (а.с.18). Крім цього, 18 січня 2016 року [PERSON] додатково внесла аванс у розмірі 100 доларів США, що станом на 18 січня 2016 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2438 гривень 30 копійок. Вказана обставина підтверджується вказівкою відповідача про внесення додаткового авансу, що скріплено його власноручним підписом (а.с.18). У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За правилами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідності до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім цього, за правилами ч.2 ст.627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином виконала свої зобов'язання за договором від 22 вересня 2015 року та оплатила частину вартості робіт і послуг у розмірі 27438 гривень 30 копійок. Проте, ФО-П [PERSON] неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором. Оскільки так і не приступив до виконання робіт і послуг, які передбачені умовами укладеного між сторонами договору. Зважаючи на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором від 22 вересня 2015 року. Таке порушення є істотним, тому суд вважає за необхідне розірвати договір від 22 вересня 2015 року, укладеного між [PERSON] та ФО-П [PERSON] За правилами ч.1 ст.1212 ЦК України особа зобов'язана повернути грошові кошти, коли підстава, на якій вони були отримані, згодом відпала. Враховуючи викладене, ФО-П [PERSON] зобов'язаний повернути позивачу сплачені нею грошові кошти в рахунок виконання робіт і послуг у розмірі 27438 гривень 30 копійок. Відповідно до п.3.1. договору від 22 вересня 2015 року, укладеного між сторонами по справі, у разі порушення строку виконання робіт з вини виконавця, він зобов'язався повернути замовнику 0,5% від суми договору за кожний день прострочення. Зважаючи на те, що ФО-П [PERSON] зобов'язався закінчити виконання робіт до 22 листопада 2015 року та враховуючи те, що станом на день розгляду справи відповідач свої зобов'язання так і не виконав, тому у нього виник обов'язок сплатити на користь [PERSON] неустойку у розмірі 18525 гривень (39000 гривень *0,5% * 95 днів прострочення). У відповідності до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з роз'яснення п.2 та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що у зв'язку з бездіяльністю відповідача, що полягає у не виконанні умов договору, позивач почуває себе ошуканою. Після того, як позивачу стало зрозуміло, що її ошукали, вона не може вести звичний спосіб життя, змушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Тому, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування [PERSON] спричиненої їй моральної шкоди. З урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, є належним в даному випадку. Крім цього, оскільки, при пред'явленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір, так як звільнена від його сплати та враховуючи те, що позовні вимоги як майнового характеру, так і вимоги про стягнення моральної шкоди задоволені в повному обсязі. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1929 гривень 20 копійок На підставі викладеного та

Outcome: approved