Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 18.04.2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 16000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Водночас [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку із чим станом на 10.11.2019 року його заборгованість за кредитним договором становить 19865,69 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер. На виконання вимог ст.1281 ЦК України позивачем 11.07.2018 року була направлена претензія кредитора до Галицької районної державної нотаріальної контори. 26.10.2018 року позивачем було отримано відповідь від нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON] . 09.10.2019 року відповідачу була направлена претензія, в якій були пред`явлені вимоги щодо погашення наявної заборгованості, однак добровільно заборгованість не була погашена. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість у розмірі 19865,69 грн. за кредитним договором №б/н від 18.04.2011 року, а також судові витрати. Відповідач подала відзив на позов. Зазначає, що про те, що батько за життя брав кредити в банках йому було відомо, однак саме в яких банках та скільки відповідач не знала. Після смерті батька у його документах відповідач знайшла кредитний договір з Ідея банком та платіжну картку Приватбанку. Після цього відповідач одразу ж пішла у відділення цих банків та повідомила про смерть батька і надала йому копію свідоцтва про смерть батька. Відповідач зазначає, що в Приватбанку їй дали клаптик паперу, на якому написали суму 19166,32 грн. Жодної інформації з приводу того, коли і скільки коштів взяв її батько, скільки він повернув, ніхто не надав. Відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Обгрунтовуючи позовні вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Відповідач наголошує, що заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник і розрахована відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які не є частиною кредитного договору б/н від 18.04.2011 року. Те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту (яку просить стягнути позивач) не є сумою, яку фактично отримав її батько, підтверджується випискою по договору, згідно якої вбачається, що першого числа кожного місяця банк здійснював операцію «списання відсотків за використання кредитного ліміту» і ці кошти банк включав у заборгованість по тілу кредиту. Зокрема, 01.10.2017 року було списано 649,50 грн., 01.09.2017 року 666,43 грн., 01.08.2017 року - 1104,58 грн.; 01.07.2017 року 644,62 грн.; 01.06.2017 року - 658,60 грн., 01.05.2017 року - 649,91 грн. і так дальше кожного місяця. Про те, чи відсотки в подальшому нараховувались уже на «прострочене тіло кредиту» чи на суму коштів, яку фактично отримав її батько, теж залишається незрозумілим. Відтак не підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідач просить врахувати, що, якщо її батько і отримав від банку кредит в сумі 16000,00 грн., то він ці кошти повернув банку та ще й з процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості, згідно якого за поточним тілом кредиту погашено заборгованості 39740,78 грн. Тому відповідач не вбачає ні моральних, ні правових підстав того, що відповідач, як спадкоємець, повинна щось повертати банку. Тому відповідач просить в задоволені позову відмовити у повному обсязі. Представник позивача подав відповідь на відзив. Щодо форми кредитного договору, представник позивача зазначає, що батьком відповідачки [PERSON] було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, [PERSON] ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього зазначено, що [PERSON] було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення із чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксований в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству. Позичальник підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що позичальник [PERSON] користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності карки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що [PERSON] частково сплачував заборгованість за договором. Розрахунок заборгованості є належним доказом по справі, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Також представник позивача наголошує, що твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення [PERSON] з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Із виписки вбачається, що позичальник знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, позичальнику були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження щодо незнання ним тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того представник позивача зазначає, що заборгованість за тілом кредиту - витрати клієнта за рахунок кредитного ліміту, заборгованість за простроченим тілом кредиту - це заборгованість за тілом кредиту, строк сплати якого минув, тобто це частина витраченого клієнтом кредитного ліміту, яка вже має бути погашена клієнтом станом на конкретну дату. Стосовно черговості погашення заборгованості представник позивача зазначає, що п.2.1.3.4 Умов та Правил надання банківських послуг кошти, отримані від клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, насамперед направляються для погашення: прострочених процентів за користування кредитом, далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіло кредиту), далі - процентів до сплати по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, далі - пені згідно п.2.1.1.8.1 Умов та Правил. Отже, банком розподіляються кошти у відповідності до умов кредитного договору. Також представник позивача зазначає, що згідно виписки по рахунку вбачається, що позичальник до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що позичальник знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що позичальник не був ознайомлений з умовами кредитування не має братися судом до уваги. Таким чином, представник позивача просить позов задоволити у повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2011 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав заяву для отримання кредиту (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 34). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ст.1281 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону АТ КБ «Приват Банк» 05.06.2018 року була направлена претензія кредитора до Галицької районної державної нотаріальної контори (а.с.41). Згідно листа Галицької районної державної нотаріальної контори від 25.07.2018 року вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , якій 25.07.2018 року видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 42). 26.09.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направив лист-претензію на адресу спадкоємця [PERSON] , згідно якої позивач пред`явив свої вимоги (а.с. 43). Відомостей про сплату відповідачем боргу матеріали справи не містять, тобто зазначена претензія кредитора залишена без відповіді. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Аналізуючи отримані судом докази, в тому числі матеріали спадкової справи, суд прийшов до висновку, що дочка спадкодавця [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті батька, банк у встановлений законом спосіб та строк пред`явив претензію кредитора спадкоємці боржника. Водночас щодо наявності та розміру заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк», суд звертає увагу на наступне. Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 19865,69 грн. заборгованості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, щодо права банку на внесення банком змін до Умов та правил, а також обов`язку клієнта звернутися в банк для розірвання договору та погасити заборгованість у разі незгоди клієнта із змінами умов та правил і/або Тарифів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису [PERSON] , то суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» 18.04.2011 року, шляхом підписання заяви-анкети. Лише умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору В анкеті-заяві позичальника від 18.04.2011 року відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, а також інші умови, зокрема, щодо черговості погашення заборгованості. Водночас при дослідженні судом розрахунків заборгованості (а.с.7-12) та виписки по картковому рахунку встановлено, що позивачем за користування кредитними коштами [PERSON] нараховувалися відсотки за порушення строків виконання зобов`язання, що як вказувалося вище, суперечить умовам кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві від 18.04.2011 року відсутні умови щодо нарахування відсотків, а Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору. Матеріалами справи встановлено, що з коштів, які фактично спрямовувалися позичальником [PERSON] на погашення заборгованості за тілом кредиту, позивачем в автоматичному режимі відбувалося списання відсотків на загальну суму 26009,46 грн. (а.с.7-11), а саме : -11.04.2013 року - 118,97 грн.; -10.05.2013 року - 363,68 грн.; -11.06.2013 року - 393,68 грн.; -23.07.2013 року - 324,68 грн.; -21.08.2013 року - 386,39 грн.; -23.09.2013 року - 353,45 грн.; -21.10.2013 року - 364,50 грн.; -21.11.2013 року - 61,84 грн.; -10.12.2013 року - 250,00 грн.; -20.12.2013 року - 95,32 грн.; -11.01.2014 року - 375,67 грн.; -27.02.2014 року - 351,40 грн.; -24.03.2014 року - 310,67 грн.; -22.04.2014 року - 348,07 грн.; -22.05.2014 року - 337,02 грн.; -24.06.2014 року - 350,78 грн.; -24.07.2014 року - 371,24 грн.; -20.08.2014 року - 367,42 грн.; -23.09.2014 року - 335,42 грн.; -22.10.2014 року - 370,15 грн.; -08.11.2014 року - 300,00 грн.; -14.11.2014 року - 88,3 грн.; -12.12.2014 року - 364,44 грн.; -14.01.2015 року - 271,65 грн.; -13.02.2015 року - 288,30 грн.; -10.03.2015 року - 326,99 грн.; -07.04.2015 року - 200,00 грн.; -16.04.2015 року - 214,95 грн.; -15.05.2015 року - 422,35 грн.; -липень 2015 року - 457,75 грн.; -серпень 2015 року - 466,19 грн.; -вересень 2015 року - 484,84 грн.; -жовтень 2015 року - 489,06 грн.; -листопад 2015 року - 515,99 грн.; -грудень 2015 року - 524,05 грн.; -січень 2016 року - 553,94 грн.; -лютий 2016 року - 561,99 грн.; -березень 2016 року - 521,59 грн.; -квітень 2016 року - 560,04 грн.; -травень 2016 року - 561,47 грн.; -червень 2016 року - 573,26 грн.; -липень 2016 року - 555,66 грн.; -серпень 2016 року - 574,04 грн.; -вересень 2016 року - 579,09 грн.; -жовтень 2016 року - 640,88 грн.; -листопад 2016 року - 671,71 грн.; -грудень 2016 року - 652,17 грн.; -січень 2017 року - 678,71 грн.; -лютий 2017 року - 665,98 грн.; -березень 2017 року - 612,56 грн.; -квітень 2017 року - 967,52 грн.; -травень 2017 року - 649,91 грн.; -червень 2017 року - 658,60 грн.; -липень 2017 року - 644,62 грн.; -серпень 2017 року - 1104,58 грн.; -вересень 2017 року - 666,43 грн.; -жовтень 2017 року - 649,50 грн. Погашення заборгованості за відсотками, нарахування яких не обумовлено сторонами у письмовому вигляді, суперечить умовам кредитування Зміст виписки із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять. Отже, оскільки позивачем нараховано 19865,69 грн. заборгованості за тілом кредиту, а 26009,46 грн., сплачені позичальником [PERSON] , мали бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а не за відсотками, позичальником фактично в повному обсязі погашено заборгованість за тілом кредиту. А тому вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed