Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що він є власником ? частки в квартирі [ADDRESS]. Власником іншої ? частки в цьому обєкті нерухо-мого майна був його син [PERSON] Вироком Бориспільського районного суду від 22 серпня 2000 року йому був присуджений штраф в розмірі 700 гривень. 29 квітня 2002 року державний виконавець ВДВС Бориспільського РУЮ виніс постанову про накладення арешту на майно [PERSON] Однак 18 листопада 2002 року він помер. Позивач прий-няв спадщину, однак він не може оформити її у звязку з накладеним арештом. Тому [PERSON] просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] не зявився у судове засідання та надіслав заяву (а.с.42), в якій він просить суд розглянути цивільну справу в його відсутності та задоволь-нити позов. Представник відповідача [PERSON] при вирішенні спору покладається на роз-суд суду. [PERSON] не зявився у судове засідання також та надіслав заяву (а.с.47), в якій він підтримує позов та просить суд розглянути цивільну справу в його відсутності. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає част-ковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач, його дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS]. Кожному з них належало право власності на ? частку в цьому обєкті нерухомого майна. Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про право власності на житло №364 від 30 травня 2000 року (а.с.8). 18 листопада 2002 року [PERSON] помер. Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЛО №655927 від 23 листопада 2002 року (а.с.11). З копій спадкової справи №34, заведеної після його смерті (а.с.30-34), вбачається, що за час свого життя спадкодавець не склав заповіт. Тому після його смерті спадкування здійснювалось за зако-ном. Спадкоємцями першої черги за законом були його батько [PERSON] та матір [PERSON] Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року, який був чинним на час відкрит-тя спадщини, визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично всту-пив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з ч.2 цієї статті зазначену дію належало вчинити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З копії довідки виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради №2-16/ 01/214 від 7 лютого 2014 року (а.с.31) вбачається, що після смерті [PERSON] позивач та його дружина [PERSON] продовжили проживати в квартирі. У такий спосіб вони вступили у володіння спадковою ? часткою в цьому обєкті нерухомого майна. З огляду на це суд вважає, що кожен з них прийняв спадщину та додатково набув право власності на 1/8 частку в квартирі [ADDRESS]. Після цього їм стало належати по 3/8 часток в цьому обєкті нерухо-мого майна. 4 червня 2009 року [PERSON] померла. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №156384 від 5 червня 2009 року (а.с.13). З копій матеріа-лів спадкової справи №547, заведеної після її смерті (а.с.35-40), вбачається, що за час сво-го життя спадкодавиця не склала заповіт. Тому після її смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом були її чоловік [PERSON] та син [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно з ч.1 ст.1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З копії довідки виконавчого комітету Великоолександрівської сільської ради №1607 від 23 жовтня 2009 року (а.с.38) вбачається, що позивач та його син [PERSON] по-стійно проживали з [PERSON] на момент її смерті. Крім того, 4 червня 2009 року [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ці обставини свідчать про те, що позивач та його син [PERSON] прийняли спадщину. З огляду на це суд вважає, що кожен з них додатково набув право власності на 3/16 частки в квартирі [ADDRESS]. Піс-ля цього позивач став власником 9/16 часток, а [PERSON] 7/16 часток в цьому обєкті нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звер-нутись до суду з позовом про зняття з нього арешту. Встановлено, що вироком Бориспільського районного суду від 22 серпня 2000 року (а.с.5) [PERSON] був присуджений штраф в розмірі 700 гривень. 29 квітня 2002 року державний виконавець ВДВС Бориспільського РУЮ виніс постанову про накладення арешту на його майно (а.с.6). Ця обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину. Крім того, з листа головного державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ №53108 від 9 грудня 2015 року (а.с.7) вбачається, що виконавчі документи про стягнення з [PERSON] грошових коштів на виконанні ВДВС Бориспільського МРУЮ не пере-бувають. З огляду на це суд вважає, що належить зняти арешт з 9/16 часток в квартирі [ADDRESS]. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Встановлено, що [PERSON] не є власником інших 7/16 часток в квартирі. Ця об-ставина свідчить про те, що він не має права вимагати зняття арешту з цього майна. Таке право належить виключно [PERSON], а не позивачу. З огляду на це суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині цієї вимоги відсутні.

Outcome: partial