Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» (змінило назву на АТ «Райффайзен Банк»), яке знаходиться за адресою: вул. Лєскова, 9, м. Київ, звернулося в суд з позовом, який надійшов на адресу суду 16.03.2021 року, до [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0025/82/88551 від 18.06.2008 року. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 18.06.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» (далі Банк), та [PERSON] (далі Позичальник) було укладено Кредитний договір № 014/0025/82/88551, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит в розмірі 14000 дол. США, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00% річних, виконати всі інші зобов`язаня в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 18.06.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить останній на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М. 14.03.2008 року за реєстровим № 883. Відповідно до умов п. 1.3 Договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у сумі 189370 грн. 00 коп. 23.03.2015 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення по справі № 353//165/15-ц, яким позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] 155870,11 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/0025/82/88551 від 18.06.2008 року, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Однак, відповідач не виконує взяті на себе договорні зобов`язання, визначені Кредитним договором, ухиляється від виконання рішення Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області від 23.03.2015 року, у зв`язку з чим станом на 19.11.2020 року допустила виникнення заборгованості по кредиту в сумі 15352,34 дол. США, яка складається з: 7845,52 дол. США заборгованості за кредитом; 7506,82 дол. США заборгованості за відсотками. Враховуюч те, що Позичальник не виконує умови кредитного договору та вимоги Банку щодо врегулювання заборгованості, Банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 21.04.2021 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження о 13 год. 00 хв. 11.05.2021 року без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. Однак, у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, дану цивільну справу було відкладено на 13 год. 00 хв. 03.06.2021 року, 11 год. 00 хв. 22.06.2021 року, 13 год. 00 хв. 10.08.2021 року та викликано сторін в судове засідання, з метою заслухання їх усних пояснень в приміщення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача АТ «Райффайзен Банк» в судове засідання не з`явився, однак 06.08.2021 року на електрону адресу суду надіслав заяву, в якій просив судове засідання провести у його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечив проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву суду не надала, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 94). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18.06.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль» змінило назву на АТ «Райффайзен Банк», а.с. 108) (далі Банк), та [PERSON] (далі Позичальник) було укладено Кредитний договір № 014/0025/82/88551, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит в розмірі 14000 дол. США за програмою кредитування кредит під заставу нерухомості на споживчі цілі під заставу нерухомості в розмірі 13720,00 доларів США та оплату комісії за надання кредиту в розмірі 280,00 доларів США., строком на 120 місяців до 18.06.2018 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00% річних, виконати всі інші зобов`язаня в порядку та в строки, визначені Кредитним договором (а.с. 9-14). [PERSON] отримала кредит у сумі 14000,00 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку від 18.06.2008 року (а.с. 15). З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 18.06.2008 року між Банком (ділі іпотекодержатель) та [PERSON] (далі іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М. 14.03.2008 року за реєстровим № 883 (а.с. 23, 24-26). Право власності на квартиру зареєстровано Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.03.2008 року за номером запису 1474, в книзі 11 реєстраційний номер 22439018, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18157484 від 09.03.2008 року (а.с. 16-18). Відповідно до умов п. 1.3 Іпотечного договору заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами у сумі 189370 грн. 00 коп. Дані відомості також підтверджуються Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 19203623 від 18.06.2008 року (а.с. 19) та Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 19203071 від 18.06.2008 року (а.с. 20-21). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франкіської області від 23.03.2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Івано-Франківської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 155870 грн. 11 коп. заборгованості за кредитним договором № 014/0025/82/88551 від 18 червня 2008 року та 1558 грн. 70 коп. судового збору (а.с. 27 зворот-28). Однак, відповідач не виконує взяті на себе договорні зобов`язання, визначені Кредитним договором, ухиляється від виконання рішення Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області від 23.03.2015 року, у зв`язку з чим станом на 19.11.2020 року допустила виникнення заборгованості по кредиту в сумі 15352,34 дол. США, яка складається з: 7845,52 дол. США заборгованості за кредитом; 7506,82 дол. США заборгованості за відсотками (а.с. 6-7). Відповідно до пунктів 5.1. Договору іпотеки та ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктом 5.4. Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу Іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволеня вимог іпотекодержателя. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено законом «Про іпотеку». Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був погоджений сторонами в Договорі іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону «Про іпотеку». 03 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону. Крім того, згідно зі статтею 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року. Оскільки квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 40,6 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м., виступає як забезпечення зобов`язань за кредитом, та загальна площа цієї квартири не перевищує 140 кв.м., а також те, що призначення кредиту- споживчі потреби, суд вважає рішення суду не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі наведеного, ст.ст. 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 512, 514, 526, 527, 530, 610-612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved