Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 09.07.2014 станом на 04.08.2020 у розмірі 11 509, 32 грн., яка складається з наступного: 2\~613, 87 грн. - заборгованість за кредитом, 2 517, 90 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 заборгованість за комісією, 6\~377, 55 грн. заборгованість за пенею, 538, 89 штраф, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) №б/н від 09.07.2014 [PERSON] отримала кредит у розмірі 3\~352, 89 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.\~ Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Копія Умов та правил додаються до позовної заяви.\~ При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Як зазначає позивач, Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, на відміну від Відповідача, яка в процесі користування кредитним рахунком не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, що відображається у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 04.08.2020 має заборгованість 11 509, 32 грн., яку позивач і просить суд стягнути у даному позові. 23.10.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі та, враховуючи малозначність даного спору, постановлено проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу у їх відсутності та у порядку спрощеного провадження. Позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслала. Згідно з ч.8\~ст.178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів та винести заочне рішення по справі.\~ У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.\~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. 29 січня 2013 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі Договір 1), відповідно до якої отримала у користування платіжну картку.\~ У подальшому, 09 липня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Угода). Як зазначено у вказаній Угоді остання була укладена з ціллю створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN52000075096360 від 29.01.2013, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (на сайті privatbank.ua).\~ Угодою були обумовлені умови, що стосуються реструктуризації заборгованості (Пункт 1) та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (Пункт 2). Пунктом 1Угоди визначено наступне: -зменшення розміру заборгованості, що виникла за Договором 1, укладеним 29.01.2013 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», та зафіксовано розмір останньої в сумі 3557, 89 грн.; -встановлено кінцеву дату погашення заборгованості за Договором 1 31.07.2016; -передбачено суму штрафу в розмірі 538,89 грн. у разі непогашення заборгованості по отриманому кредиту за Договором 1 у визначений строк; Окрім того, на підставі Пункту 2 вказаної Угоди, відповідач отримала кредит в сумі 3352,\~89 грн. на строк 24 міс. з 09.07.2014 по 31.07.2016. Отримання вказаного кредиту в сумі 3352, 89 грн. передбачало виконання позичальником наступних умов: -сплата відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; -внесення щомісячного платежу в сумі 167, 78 грн. для погашення заборгованості по кредиту; -дату останнього погашення заборгованості 31.07.2016; -сплата штрафу в розмірі 538, 89 грн. у випадку виникнення прострочення заборгованості за кредитом. Пунктом 2.7 вказаної Угоди визначено, що датою укладення кредитного договору є дата підписання даної Угоди. Зі змісту позову та наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості слідує, що в результаті неналежного виконання відповідачем умов укладеного договору станом на 04.08.2020 остання має заборгованість в розмірі 11 509, 32 грн., яка складається з наступного: 2\~613, 87 грн. - заборгованість за кредитом, 2 517, 90 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 заборгованість за комісією, 6\~377, 55 грн. заборгованість за пенею, 538, 89 штраф, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Дану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Щодо обґрунтування вирішення спору в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд виходить з наступного.\~ Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. При дослідженні наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що внаслідок укладення Угоди від 09.07.2014 у відповідача [PERSON] , виникло зобов`язання щодо слати відсотків за користування наданими кредитними коштами в розмірі 1,5 % у місяць на суму залишку заборгованості по отриманому кредиту. Цим же пунктом Угоди вказано строк виконання зобов`язань 31.07.2016. Таким чином, суд констатує, що термін дії договору №б/н від 09.07.2014 укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] закінчився 31.07.2016. Разом з тим, факт неналежного виконання зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» відповідачем [PERSON] не спростовано, а закінчення терміну дії договору не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконанням належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. За змістом статті\~526, частини першої статті\~530, статті\~610\~та частини першої статті 612 ЦК України\~для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.\~ Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.\~ Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року. Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Право кредитора на пред`явлення вимоги щодо стягнення боргу не заперечується як таке, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення позову повністю або в обґрунтованій і доведеній частині. Правова підстава для нарахування та стягнення процентів поза межами строку дії договору, оскільки щодо цього пред`явлено і вмотивовано позов, перевіряється судом безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення чи інші доводи. Так, згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №б/н від 09.07.2014 вбачається, що станом на 31.07.2016 загальний залишок заборгованості за відсотками становить 795, 36 грн. З огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що вимога про стягнення процентів на підставі п. 2.1 Угоди від 09.07.2014 підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості по відсотках в межах строку дії Угоди, та підлягає стягненню в розмірі 795 грн. 36 коп. Щодо обґрунтування вирішення спору в частині стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, суд виходить з наступного.\~ Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Проаналізувавши зміст Угоди від 09.07.2014 судом встановлено, що у ній не визначено розмір пені за порушення виконання зобов`язання, а лише зазначено, що розмір пені вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.07.2014, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» (далі - Умови) та «Тарифи» як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Тарифи розуміла відповідачка, ознайомилася та погодився з ними, підписуючи Угоду 09.07.2014, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені. Така позиція суду кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові №\~342/180/17-ц від 03.07.2019.\~ Окрім того у вказаній Постанові Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (12 січня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність в Угоді домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Відтак,

Outcome: partial