Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

В березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 13985,14 гривень. В позовній заяві зазначено, що 01.06.2016 року між сторонами укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з умовами якої відповідачка отримала кредит у розмірі 4407,60 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору. Проте, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 14.02.2019 року становить 13985,17 гривень, і складається із заборгованості за кредитом в сумі 4407,60 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2906,07 гривень, заборгованості за пенею та комісією в сумі 5289,00 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 1382,47 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути за відсутності представника позивача. Ухвалою суду від 18 квітня 2019 було вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. Від відповідачки, [PERSON] у запропонований їй ухвалою строк відзиву на позов до суду не надходило. Про дату, час та місце розгляду справи відповідачка повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 8). Відповідно до п .2.1. Генеральної угоди, позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 4407,60 грн., на строк 24 місяці, з 01.06.2016 року по 30.06.2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 4407,60 грн. у обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів у розмірі 2,0% на місяць на суму залишку по кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 233,03 гривень для погашення заборгованості з кредиту, яка складається із заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30.06.2018 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачка у зв`язку з порушенням нею зобов`язання за генеральною угодою станом на 14.02.2019 року створила заборгованість в сумі 13985,17 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4407,60 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2906,07 гривень, заборгованості за пенею та комісією в сумі 5289,00 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 1382,47 гривень (а.с. 6). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 4407,60 грн. Вимога позивача щодо стягнення процентів у розмірі 2906,07 гривень на думку суду є необґрунтованою, оскільки розрахунок процентів, наданий позивачем, не відповідає зазначеному у Генеральній угоді, і правильність його нарахування неможливо перевірити, оскільки процентна ставка в Угоді та у розрахунку є різною. Крім того, суд вважає, що позивачем при заявлені вимог про стягнення неустойки застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п.1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.20) за несвоєчасну сплату послуг, передбачених цим договором, Умовами та правилами клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня, за кожен день прострочки. За пунктом 2.2. Генеральної угоди позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1382,47 гривень при порушенні ним строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав. При цьому необхідно врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування статті 61 Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу),відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1 статті 61 Конституції України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині стягнення штрафу у розмірі 1382,47 гривень належить відмовити. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок по виплаті пені за порушення строків виконання кредитного договору в сумі 5289 грн., яка нарахована відповідачці відповідно до розрахунку заборгованості за період з 31.08.2016 року по 14.02.2019 року, сплата якої передбачена п. 2.8. Генеральної угоди. Тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4407,60 гривень та пені у розмірі 5289,00 гривень, а всього 9696,60 грн. та понесені витрати позивачем у справі по сплаті судового збору в сумі 1921,00 гривень. Таким чином, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial