Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 вересня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надала відповідачу позику в сумі 1730 доларів США, які зобов`язалася повернути до 15 жовтня 2018 року, про що власноручно написала розписку. Оскільки зазначені в розписці строки повернення грошових коштів минули, на звернення позивача про повернення грошових коштів відповідач не реагує, тому з даним позовом [PERSON] змушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на свою користь загальну заборгованість за договором позики в розмірі 50220,17 грн, з яких 45654,70 - основного боргу, 4565,70 грн - 10% річних та судові витрати по справі. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить, розгляд справи провести у її відсутність, позовну заяву підтримує та просить її задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи її було повідомлено завчасно та належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, в зв`язку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи,Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 01 вересня 2018 року [PERSON] отримала в борг у [PERSON] 1730 доларів США, які зобов`язалася повернути до 15 жовтня 2018 року, про що остання склала письмову розписку. (а.с.5). Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі ст.ст. 526,530 ЦК України зобов`язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний передати позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 10% річних, суд виходить з наступного. Так, ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на отримання процентів за договором позики. Однак, відповідно до ст. 1, 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір позики, що встановлює процентну ставку, буде вважатися фінансовою послугою, а згідно зі ст. 5 цього Закону надавати такі послуги мають право тільки фінансові установи, тоді як позикодавцем є фізична особа. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що відповідач [PERSON] свої боргові зобов`язання перед [PERSON] не виконала, зазначенні в розписці строки повернення грошових коштів минули, а тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики на загальну суму 45482,95грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених частин вимог, що становить 695,91 грн (розрахунок 768,40 х 45482,95 : 50220,17= 695,91). Відповідно 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial