Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

В вересні 2013 р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 7 квітня 2011 р. відповідач взяв у неї в борг 16000,00 грн. на строк до 24 листопада 2011 року та сплатити проценти за користування коштами в розмірі 1600.00 грн. Того ж дня між нею та відповідачем був укладений ще один договір позики, згідно якого вона передала відповідачу 14500,00 грн., які він зобов'язувався повернути до 24.11.2011 року з виплатою процентів в розмірі 1500,00 грн. В зазначений термін відповідач борг їй не повернув, у зв'язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду, за захистом свого порушеного права. Просила суд стягнути з відповідача на її користь 30500 грн. основного боргу, та проценти за користування коштами в розмірі 3100 грн. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав в повному обсязі та зазначив, що в позовній заяві помилково зазначено дату повернення позики 24 листопада 2011 року, оскільки згідно розписки відповідач зобовязувався повернути борг до 24 квітня 2011 року. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання оповіщався, за місцем проживання, про причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, представника до суду не направив. Представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 7 квітня 2011 року між сторонами було укладено договір позики на суму 16000,00 грн. із строком повернення до 24 квітня 2011 року та сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 1600 (а.с.3). Також того ж дня, між сторонами був укладений ще один договір позики, згідно з яким позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 14500 грн., які він зобов'язувався повернути в строк до 24.04.2011 року та сплатити проценти за користування грошовими коштами в розмірі 1500,00 грн. (а.с.3а). Факт укладення договорів позики між позивачем та відповідачем, отримання відповідачем від позивача позики на загальну суму 30500,00 грн., а також волевиявлення відповідача повернути отримані в борг гроші у визначені строки, підтверджується розписками, підписаними відповідачем [PERSON] Проте у зазначений, у розписці строк відповідач борг не повернув. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Судом достовірно встановлено, що договори позики (дві боргові розписки від 7 квітня 2011 р.) відповідачу повернуті не були і знаходиться у позивача, оскільки їх оригінали надавалися суду для огляду, що підтверджує наявність зобов'язання відповідача перед позивачем. У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачем зобов'язання за договорами позики не були виконані в повному обсязі, грошові кошти в загальному розмірі 30500,00 грн. не повернуті та підлягають до стягнення в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. В боргових розписках від 07.04.2011 року зазначено, що за користування грошовими коштами відповідач зобов'язується сплати позивачу проценти в розмірі 1600,00 грн. та 1500,00 грн., а отже дана сума також підлягає до стягнення з відповідача. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. З урахуванням задоволення позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 336,00 грн.

Outcome: approved