Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що вона, [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 17.01.2020 року Департаменту адміністративних послуг, в даному будинку зареєстровано шість осіб а саме: позивач - [PERSON] - власник, син - [PERSON] , онуки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та відповідач - [PERSON] . Однак, відповідач [PERSON] за вищевказаною адресою, на сьогоднішній день не проживає. Особові рахунки на сплату житлово-комунальних послуг переоформлені на позивача, а тому виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються кошти до сплати за відповідачем, чим об`єктивно порушуються права позивача. На теперішній час фактичне місце проживання відповідача позивачу не відоме, проте реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу будинку не дозволяє розпоряджатися житлом на власний розсуд, у зв`язку з чим, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , була належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилася, про причин неявки суду не повідомляла, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська №2-292/88г від 18.02.1988 року, запис в реєстровій книзі ДМБТІ № 410-13 від 28.02.1990 року, є власником будинку [ADDRESS] (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали в цивільному шлюбі, від якого народилися 3 дітей: [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №955 від 17 січня 2020 року, про склад сім`ї, в зазначеному домоволодінні зареєстровано 6 осіб: позивач - [PERSON] - власник, син - [PERSON] , онуки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , та відповідач - [PERSON] . Однак, відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] , не проживає, там не з`являється, особистих речей за даною адресою не має, що підтверджується наступними доказами у своїй сукупності. Судовим наказом Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 червня 2018 року 2-н/204/98/18 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 травня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] (ЄДРСР № 74727396). Частина 4 статті 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року у цивільній справі 204/4470/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав, позовну заяву задоволено частково: позбавлено [PERSON] батьківських прав стосовно дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначеним рішенням суду також було встановлено, що станом на 28.11.2019 року, [PERSON] не мешкає з родиною, близько 4-4,5 років (а.с.8-10). Зазначені обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо, пояснили суду, що [PERSON] була невісткою позивача, після народження першої дитини почала зловживати алкогольними напоями. На даний час [PERSON] не мешкає з родиною близько 3-5 років, дітей покинула, де вона мешкає, та її контактні дані, свідкам не відомі. Покази свідків в судовому засіданні є тотожними обставинам, що були встановлені рішенням суду у справі про позбавлення відповідача батьківських прав, є логічними, послідовними, взаємоузгодженими між собою, відрізняються лише в суб`єктивній оцінці тривалості не проживання відповідача в будинку позивача - від 3 до 5 років, а тому, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, крім того, показання свідків об`єктивно підтверджуються зібраними та дослідженими у справі доказами. Права власника житлового приміщення також визначені ст.150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , не проживає більше одного року в будинку [ADDRESS] , належному позивачу, а тому її необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved