Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним, за набувальною власністю на домоволодіння № 158, що знаходиться за адресою: вул. Вишнева (Косіора) в с. Чумаки Дніпровського району Дніпропетровської області, яке знаходиться на земельній ділянці 1200 кв. м. та складається з: А- 1 з прибудовою а житловий будинок із саману обкладений шлакоблоком, загальна площа 23,8 кв. м., житлова площа 14,3 кв.м, де 1 - житлова кімната 14,3 кв.м, 2- коридор - 7,3 кв.м, 3- комора 2,2 кв.м, Б сарай із шлакоблоку, В погріб із шлакобетону, К - колодязь із з/б кілець, № 2- огорожа, №3 хвіртка. В обґрунтування позову позивач вказав, що на початку листопада 2004 року позивач домовився з [PERSON] про купівлю - продаж домоволодіння № 158, що знаходиться за адресою: вул. Косіора в с. Чумаки Дніпровського району Дніпропетровської області. 17 листопада 2004 року позивач домовився з [PERSON] про укладення договору купівлі продажу зазначеного домоволодіння, про що було складено ним письмово, власноруч розписку про отримання коштів за вищезазначене домоволодіння, про що було завірено секретарем Чумаківської сільської ради та завірено печаткою, зареєстровано в реєстрі за № 374 від 17.11.2004 року. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в уточненому позові. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник Чумаківської сіьської ради та Дніпровська районна державна нотаріальна контора про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду не з'явилися, але надали заяви про розгляд справи без їх участі, тому вважаю можливим розгляд справи у їх відсутність за наявними матеріалами. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що на початку листопада 2004 року позивач домовився з [PERSON] про купівлю - продаж домоволодіння № 158, що знаходиться за адресою: вул. Косіора в с. Чумаки Дніпровського району Дніпропетровської області. 17 листопада 2004 року позивач домовився з [PERSON] про укладення договору купівлі продажу зазначеного домоволодіння, про що було складено ним письмово, власноруч розписку про отримання коштів за вищезазначене домоволодіння, про що було завірено секретарем Чумаківської сільської ради та завірено печаткою, зареєстровано в реєстрі за № 374 від 17.11.2004 року. Але судом встановлено, що правочин у відповідності до вимог чинного законодавства не був укладений, так як крім намірів щодо продажу майна ніяких інших доказів суду не надано. Таким чином, згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку. Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення\~охорони майна не свідчить про приховування цього майна: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому\~разі вона може приєднати до часу\~свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пункт 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 звертає увагу, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214 ЦПК України). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року «Особа, яка заявляє про давність володіння нерухомим майном і вважає, що у нього є всі законні підстави бути визнаним власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності». Згідно ч. 2 п. 13 вищезазначеної Постанови Пленуму «Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник, або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади». Правонаступником на нерухоме майно після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка по справі Відповідач. Зазначена особа, згідно спадкової справи, не набувала права власності на вищевказане нерухоме майно. Відповідач документів, заяв до уповноважених органів про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка не подавала, до теперішнього часу згадане домоволодіння зареєстровано на [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 85363404 від 19.04.2017 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України «Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». Згідно ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу». Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем прав на домоволодіння у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] права власності за набувальною давністю на домоволодіння № 158, що знаходиться за адресою: вул. Косіора в с. Чумаки Дніпровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного та

Outcome: approved