Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідач, з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н від 02.07.2010 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 700.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідачем були порушені зобов`язання умов кредитного договору, у неї станом на 30 вересня 2019 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» розмірі 19803,33 гривень, що складається з 559,44 гривень заборгованості за кредитом, 13797,13 гривень по процентам за користування кредитом, 4027,55 гривень за пенею та комісією. Також нараховано 500 гривень штрафу та 919,21 гривень штрафу в процентній складовій. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача суму в вказаному вище розмірі заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Відповідач в письмовій заяві до суду позов АТ КБ «ПриватБанк» визнала частково в розмірі 559,42 гривень. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] підписала заяву № б/н від 02.07.2010 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 700.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦПК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 вересня 2019 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» розмірі 19803,33 гривень, що складається з 559,44 гривень заборгованості за кредитом, 13797,13 гривень по процентам за користування кредитом, 4027,55 гривень за пенею та комісією. Також нараховано 500 гривень штрафу та 919,21 гривень штрафу в процентній складовій. Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст.ст.526, 527, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, крім розміру нарахованих штрафів в розмірі 18383,92 (вісімнадцять тисяч триста вісімдесят три) гривні 92 копійок є правомірними і підлягають до задоволення. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, з таких підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов`язання. Зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов`язання. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 919,21 гривень штрафу в процентній складовій за порушення умов договору. До задоволення в частині санкцій підлягає вимога щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 гривень. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в загальному розмірі 18883,92 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 92 копійок та судові витрати в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня. На підставі ст.ст.509, 510, 526, 549, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial