Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

В березні 2016 року Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з вимогами про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги Позивач з урахуванням додаткових пояснень щодо підстав позову, поданих у судовому засіданні 13.11.2017, обґрунтовує наступним. [PERSON], як працівник Відкритого акціонерного товариства «Київський електровагонний завод ім. Січневого повстання 1918 року» на підставі ордеру на жилу площу у гуртожитку серії ОМ№024 від 24.12.2004 отримала права на зайняття сім'єю з двох осіб (разом з дочкою [PERSON]) жилої площі в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що [PERSON] звільнилась з роботи 30.12.2008 у зв'язку з виходом на пенсію. [PERSON] не була працівником підприємства, а [PERSON] є її неповнолітнім сином. Позивач вказує, що фактично Відповідачі не проживають в кімнаті гуртожитку вже протягом тривалого часу, кімнату орендують у них сторонні особи. У зв'язку з викладеним, посилаючись на ст. 71 Житлового кодексу УРСР Позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування кімнатою. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала той факт, що вона протягом тривалого часу не проживає в гуртожитку у кімнаті [ADDRESS], оскільки проживає в іншій квартирі у близьких знайомих, використовуючи кімнату в гуртожитку з метою здавання її в оренду, оскільки це є основним засобом для її існування. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], як працівник Відкритого акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» з дочкою була заселена до житлового приміщення (гуртожитку) за адресою: [ADDRESS], на підставі ордеру ОМ №024 від 23.12.2004. Безспірно встановлено, що [PERSON] звільнилась ВАТ «КЕВРЗ» 20 грудня 2008 року у зв'язку з виходом на пенсію. Відповідно до статті 127 ЖК Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Згідно зі ст. 132 ЖК УРСР, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Таким чином, після свого звільнення [PERSON] фактично втратила правові підстави для проживання у кімнаті, яка була надана їй як працівнику підприємства. Встановлено, що станом на день розгляду справ у кімнаті [ADDRESS] на сьогодні зареєстровані Відповідачі [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] Крім того, безспірно встановлено, що фактично у вказаній кімнаті вони протягом тривалого часу не проживають. Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР (висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладений в Аналізі судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») Згідно зі ст.ст. 71,72 ЖК України у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім'ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання Відповідачів у гуртожитку протягом тривалого періоду (більше шести місяців), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням гуртожитку за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved