Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на свою користь грошові кошти в загальному розмірі 18875,27 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 24.06.2011 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8100,00 грн., а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, яким в тому числі передбачено право банку змінювати розмір кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 28.01.2020 складає 18875,27 грн., з яких: 12553,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1702,27 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3244,94 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 875,01 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24.04.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, в позовній заяві, а також в клопотанні просив суд розглядати справу за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час, дату і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву, а також заяви про розгляд справи за її відсутність, суду не надала. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачем відповідно до анкети-заяви відповідача від 24.06.2011 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, які складають Договір про надання банківських послуг, було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач прийняла на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів згідно умов Договору. Як вбачається з наданих позивачем доказів, відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 8100,00 грн., який в подальшому змінювався. Термін дії останньої з кредитних карток, що були надані відповідачу, встановлено до 03/22. Факт укладення договору також підтверджується даними виписки по картковому рахунку, згідно якої відповідач користувалась кредитними коштами. Умовами укладеного між сторонами Договору, зокрема Тарифами, передбачено сплату відповідачем процентів за користування грошовими коштами, виходячи з базової ставки 3 % на місяць, а також пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів і штрафу за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів згідно умов Договору належним чином не виконала, станом на 28.01.2020 розмір її заборгованості складає 18875,27 грн., з яких: 12553,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1702,27 грн. - заборгованість за відсотками; 3244,94 грн. - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 875,01 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12553,05 грн., процентів у розмірі 1702,27 грн. та пені в розмірі 3244, 94 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення штрафу, суд керується таким. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж саме порушення, вимоги позивача про стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 875,01 грн., що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. Враховуючи наведене, суд відмовляє у позовних вимогах про стягнення штрафу. За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд частково задовольняє позовні вимоги на стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 17500,26 грн. (12553,05 грн. + 1702,27 грн. + 3244, 94 грн.). У відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1948,76 грн.

Outcome: partial