Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі \~позивач, банк) звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] (далі -\~відповідач) заборгованості в розмірі 116 491,58 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачем з метою отримання банківських послуг укладений договір № б/н від 31.10.2008, згідно з яким відповідач отримала від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. В порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору (заяви) відповідач зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим у неї виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 12.02.2018 дорівнює 116 491,58 грн., з яких 5002,82 грн.\~заборгованість за тілом кредиту, 107 156,03 грн.\~заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 4 332,73 грн.\~заборгованість за пенею та комісією. Представник позивача в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористалась, направила до суду свого представника, який просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позов з урахуванням заяви про застосування позовної давності. Мотиви незгоди зводяться до такого. За змістом розрахунку заборгованості за кредитним договором, який позивачем долучений до позовної заяви, остання дія відповідача щодо часткового погашення боргу у розмірі 10,81 грн. відбулася 30.04.2014. Тобто позивач, звернувшись до суду в березні 2018 року, пропустив строк позовної давності щодо основної вимоги заборгованості (заборгованість за кредитом у розмірі 5002,82 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом 107156,03 грн.) та щодо додаткових вимог за позовом (заборгованість за пенею та комісією 4232,73 грн.). В заяві-анкеті, яку підписала відповідач, не відображено, що вона ознайомлена з відповідними умовами і правилами користування кредитними коштами. Банком незаконно підвищено процентну ставку за кредитним договором з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних та з 01.04.2015 до 43,20%, що підтверджено рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2017 у справі №235/31/17, яким також зобовязано банк провести перерахунок за кредитним договором б/н від 31.10.2018 з урахуванням процентної ставки 30% річних. Посилаючись на приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», враховуючи, що відповідач проживає в [INFO], відповідач вважає, що позивачем незаконно включено в загальну суму заборгованості заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4332,73 грн. Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що підписанням Анкети-заяви позичальник приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг, при укладенні якого сторонами були оговорені всі істотні умови. Позивач зазначає, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років і позичальник в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що відповідач знала про розмір процентних ставок і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими коштами та погашення, які нею здійснені. Зміни процентної ставки узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Так, зокрема, п.5.3 кредитного договору [PERSON] має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. В обовязки клієнта, в свою чергу, відповідно до п.6.3 договору входить отримувати виписки про стан картрахунку та проведені операції по картрахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє держателя від виконання своїх зобовязань за договором (п.8.1 Правил). На сьогоднішній день боржник до банку з метою списання штрафних санкцій не зверталася. Посилаючись на позицію Верховного суду України у справах №6-14цс14 від 19.03.2014 та №6-61цс14 від 18.06.2014, позивач зазначає, що ним не пропущений строк позовної давності, оскільки строк випущеної картки діє до останнього календарного дня червня 2016 року. Ухвалою суду від 30.08.2018 явку представника банку в судове засідання визнано обовязковою. 30.11.2018 позивачем до канцелярії суду подано уточнену позовну заяву, якою фактично збільшено позовні вимоги банку збільшений період, за який банком стягується сума заборгованості (було «станом на 12.02.2018», стало «станом на 26.11.2018»), до стягнення заявлені штрафи відповідно до умов кредитного договору в розмірі 250 грн. та 4998,07 грн. Оскільки вказана уточнена позовна заява, якою фактично збільшені позовні вимоги, подана позивачем після початку першого судового засідання, що, враховуючи приписи п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, є не припустимим, суд не приймає її до уваги та здійснює розгляд справи за первісним позовом. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Учасниками справи визнано, що відповідачем підписана анкета-заява від 31.10.2008, за якою остання отримала у банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За змістом вказаної анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.11 та зворотній бік а.с.11). Згідно з довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти кредитний ліміт змінений з 500 грн. до 5000 грн., що визнано представником відповідача в судовому засіданні (а.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором №б/н від 31.10.2008 заборгованість відповідача перед банком станом на 12.02.2018 дорівнює 116491,58 гривень, з яких 5002,82 гривень\~заборгованість за тілом кредиту, 107156,03 гривень\~заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 4332,73 гривень\~заборгованість за пенею та комісією; процентна ставка 30%, з 01.09.2014 34,8% , з 01.04.2015 43,2 % (а.с.6-9). Відповідач у відзиві, представник відповідача в судовому засіданні визнали, що відповідач дійсно отримала зазначений кредит від банку під 30% річних, проте зауважили, що останній платіж на погашення кредиту за вказаним договором відповідач зробила в квітні 2014р., а наступне погашення боргу відбувалось за ініціативою банку в автоматичному порядку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2017 позовні вимоги [PERSON] до банку про захист прав споживачів задоволені частково, визнані протиправними дії банку щодо підвищення процентної ставки за вищезазначеним кредитним договором № б/н від 31.10.2008 з 01.09.2014 до 34,80% річних та 01.04.2015 до 43,20%; зобовязано банк провести перерахунок за кредитним договором б/н від 31.10.2008 з урахуванням процентної ставки 30% річних (а.с.45-47). Листом-довідкою банку від 17.05.2018 №20180330/1849, доданою до відповіді на відзив, підтверджується, що відповідач згідно спірного кредитного договору б/н від 31.10.2008 отримала картки 5577212900946891, 5577212702087829, 4149437111695563, 5457082201284853, терміном дії до 06.2016 (а.с.92). Надані в судовому засіданні 05.12.2018 представником банку копії фото клієнта з продуктом/картою суд, в силу приписів ч.9 ст.83 ЦПК України, не бере до уваги, оскільки підтвердження надсилання їх копій відповідачу до суду не надано, представником відповідача даний факт заперечується. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Викладене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі №6-16цс15 від 11.03.2015. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України,\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним спірної суми заборгованості за кредитом, наданим банком на підставі договору №б/н від 31.10.2008. Відповідач зазначає у відзиві на позов, що він припинив здійснювати погашення кредиту в квітні 2014 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем взятих на себе обовязків із погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Разом з тим, суд зазначає, що в порушення вимог судового рішення від 30.06.2017 у справі №235/31/17 (провадження №2/235/320/17), яке не було оскаржене ані банком, ані [PERSON] та набрало законної сили, банк при здійсненні розрахунку спірної суми заборгованості виходив з розміру процентної ставки до 01.09.2014 - 30% річних, з 01.09.2014 - 34,80% річних, з 01.04.2015 по 12.02.2018 - 43,20% річних. Зважаючи на вказане рішення суду, доводи позивача щодо наявності правових підстав для застосування процентної ставки в розмірі 34,80 % та 43,20 % річних не заслуговують на увагу, а сума заборгованості за відсотками, яка має розраховуватись виходячи з 30% розміру процентної ставки, дорівнює 54\~176,20 грн., а не 107,156,03 грн. З приводу покликань відповідача та представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, виходячи з того, що останній платіж був здійснений відповідачем в квітні 2014 року, суд зазначає таке. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року. Оскільки позивачем до відзиву на позов надана довідка, що підтверджує видачу відповідачу нових платіжних карток згідно спірного кредитного договору б/н від 31.10.2008, строк дії останньої сплинув 06.2016, відповідачем вказаний факт належними та допустимими доказами не спростований, а з позовом до суду банк звернувся 28.03.2018 (а.с.26), підстави для застосування наслідків позовної давності до заявлених позовних вимог в повному обсязі відсутні, однак є підстави для застосування позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, що виникли до 28.03.2015 в розмірі 4043,09 грн. За викладених обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі: 5002,82 грн. заборгованість за кредитом; 50\~133,11 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (54176,20 грн. 4043,09 грн.), всього 55\~135,93 грн. Заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4332,73 грн. стягненню з відповідача не підлягає з огляду на таке. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи зобовязані скасувати зазначеним у зазначеній статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач зареєстрована та постійно проживає в [INFO]. За змістомп.8 ч.2 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого\~розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р\~на виконання\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», смт.Новоекономічне Красноармійського району (нова назва Покровський район) Донецької області визначено КМУ у вказаному Переліку. Відтак, на відповідача поширюється дія\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~та в силу вищенаведених імперативних приписів вказаного\~закону\~банк зобовязаний був списати відповідачу спірну суму пені та комісії, незважаючи на неподання відповідачем відповідної заяви, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми нарахованої пені та комісії є безпідставними. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судового збору в розмірі 828,14 грн. (47% від 1762 грн.).

Outcome: partial