Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

В березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON], третя особа - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, про розірвання договору ВРД №434650 про способи участі батьків у вихованні дитини та про сплату аліментів на дитину, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 09 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4198. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач у односторонньому порядку істотно порушила умови договору у спосіб, який фактично позбавив позивача будь-якої можливості виконувати умови договору в цілому або ж частково. Позивач та його представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] вимоги позову не визнала та заперечувала проти їх задоволення. При цьому представник відповідача [PERSON] подала зустрічний позов до позивача [PERSON], третя особа - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, про зобов'язання виконати умови договору про способи участі батьків у вихованні дитини та про сплату аліментів на дитину, а саме пунктів 3 та 12 Договору. Крім того, 24.10.2016 року [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON], третя особа - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, про внесення змін до згаданого Договору про способи участі батьків у вихованні дитини, сплату аліментів та визнання пункту договору недійсним. Свої вимоги відповідач [PERSON] обґрунтовувала тим, що [PERSON] не виконує умови договору за п.12, а саме: не враховує інтереси дитини та [PERSON] під час його зустрічей із сином, не погоджує свої візити до дитини та їх тривалість із [PERSON] в межах інтересів дитини та матері. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року вимоги [PERSON] за обома позовами були об'єднані в одне провадження у даній справі за №757/13089/16-ц. Після уточнень зустрічні вимоги [PERSON] полягають у наступному: зобов'язати [PERSON] виконати умови Договору про способи участі батьків у вихованні дитини та про сплату аліментів на дитину, укладеного 09.12.2010 року, а саме пункт 12: зобов'язати [PERSON] та його батьків узгоджувати свої візити до дитини, їх тривалість, з метою врахування інтересів як дитини, так і матері дитини ([PERSON].) та планувати їх з 09.30год. по 19.00години; зобов'язати [PERSON] виконати умови Договору про способи участі батьків у вихованні дитини та про сплату аліментів на дитину, укладеного 09.12.2010 року, а саме пункт 3: сторони зобов'язуються не застосовувати щодо дитини фізичних покарань та психологічного тиску (залякування, ігнорування потреб та почуттів дитини, навіювання почуттів провини, страху), а також інших покарань та дій, що принижують людську гідність дитини, не допускати брехні у стосунках з дитиною. Також [PERSON] просить у позові, що був об'єднаний з даним позовом, визнати недійсним пункт 8 договору про способи участі батьків у вихованні дитини та про сплату аліментів на дитину від 09.12.2010, посвідченого Паракудою ІВ., за реєстровим номером 4198. Позивач [PERSON] та його представники вимоги [PERSON] не визнали та заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи - Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, надавши свої пояснення, при вирішенні спору просила винести рішення, яке буде відповідати інтересам дитини. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, допитавши як свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 31.03.2009 року за актовим записом №514. 09 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про способи участі батьків у вихованні дитини та про сплату аліментів на дитину, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №4198. Сторони не заперечували, що умови даного договору виконувались до початку 2015 року , тобто до того як було встановлено захворювання лівого вуха дитини, діагностованого у січні 2015 року, що спричинило конфлікт між батьками. Психолог [PERSON]. пояснила суду, що з березня 2015 року до неї звернулась відповідач [PERSON] із малолітнім [PERSON] і у процесі роботи з ними був зафіксований конфлікт між батьками, психолог констатувала негативний вплив батька на сина, у зв'язку з чим було рекомендовано тимчасове уникнення спілкування ними. Свідок [PERSON] пояснила суду, що їй відомо про конфліктні стосунки між сторонами, при першій зустрічі у травні 2015 року дитина від спілкування із батьком відмовилась. Позивач [PERSON], допитана як свідок, пояснила суду, що з січня 2015 року між нею та [PERSON] спілкування відбувалось через інших осіб: їхніх батьків, представників соціальних служб та органу опіки та піклування. З цього часу умови підписаного сторонами договору стали неможливими до виконання через те, що малолітній [PERSON] навідріз відмовлявся від спілкування з батьком. [PERSON] стверджує, що вона дотримувалась та продовжує дотримуватись вимог договору, сприяє їх виконанню обома сторонами, проте поведінка позивача [PERSON] вона вважає такою, що спровокувала позицію дитини по відношенню до нього. Всі її намагання вмовити дитину на зустрічі з батьком закінчувались відмовою дитина та погіршенням стану його здоров'я. В даний час дитині встановлений діагноз, який потребує в тому числі психокорекції, та спостереження дитячого психіатра. Судом встановлено, що 23 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся із письмовою пропозицією до відповідача [PERSON] про перегляд умов договору в частині його участі у вихованні сина, посилаючись на створення перешкод з її боку у спілкуванні з дитиною.(а.с. 81-84) Відповідач [PERSON] відповіла письмово позивачу листом від 05 травня 2015 року, у якому не заперечувала існування непорозуміння між ними.(а.с. 86). 10 серпня 2015 року Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації винесла Розпорядження №355 «Про визначення участі батька у вихованні малолітнього сина», яким визначила участь [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON]. (а.с. 17-18) Згідно протоколів комісійних засідань Служби у справах дітей, встановлено, що відповідач [PERSON] із січня 2015 року чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні із сином, а тому умови договору не можливі до виконання сторонами через їх порушення саме відповідачем. 19 квітня 2016 року Печерський районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 757/43073/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, яким задовольнив позовні вимоги та зобов'язав [PERSON] не чинити перешкоди батькові у спілкуванні з малолітнім сином. Рішення суду набрало законної сили і є чинним. (а.с. 138-142) 08 лютого 2017 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрите виконавче провадження № 53355475 на підставі виконавчого листа № 757/43073/15-ц від 24.01.2017 року, виданого за зазначеним рішення суду, про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з [PERSON] Судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження рішення суду не виконується. Так, з досліджених судом відеоматеріалів у справі вбачається, що із 08 лютого 2017 року [PERSON] декілька разів намагався зустрітись зі своїм сином у відповідності до вищевказаного рішення суду у супроводі державного виконавця та представника Служби у справах дітей, але всі ці зустрічі не відбувались належним чином, малолітній [PERSON] не бажає спілкуватись зі своїм батьком та його оточенням, поводить себе агресивно і емоційно, що призводить до погіршення психічного та фізичного стану дитини. Протягом розгляду справи сторони визнали, що станом на даний час їх малолітній син [PERSON] за станом здоров'я потребує системної психіатричної медичної допомоги та визнали неможливість подальшого виконання умов оскаржуваного договору у зв'язку зі станом здоров'я дитини. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Згідно принципу 6 вказаної Декларації, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Згідно принципу 7 вказаної Декларації, Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.4 ст. 157 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за згодою сторін, а також за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Умовами пункту 20 спірного Договору між сторонами передбачено, що договір може бути змінений або розірваний у будь-який час за взаємною згодою сторін, що нотаріально посвідчується. У випадку відсутності взаємної згоди на внесення змін кожна із сторін має право звернутись до суду з позовом про внесення змін до договору або його розірвання. Таким чином, суд, приймаючи до уваги вищевказані письмові докази та дані з пояснень свідків, а також приймаючи до уваги обставини, встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва 19.04.2016 року у цивільній справі № 757/43073/16-ц, що в своїй сукупності та взаємозв'язку вказують на те, що сторони не дійшли взаємної згоди щодо зміни або ж розірвання договору, прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання Договору ВРД №434650 про способи участі батьків у вихованні дитини та про сплату аліментів на дитину, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 09 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4198. Так, суд виходить з того, що починаючи з 2015 року умови договору в частині прав [PERSON] фактично не виконувались. Причиною зазначеного була відмова дитини у спілкуванні з батьком. Як вже було зазначено, на час судового розгляду після обстеження стану здоров'я дитини, з'ясовано, що подальше намагання сторін виконувати умови договору буде неприйнятним для дитини, та може призвести до погіршення стану його здоров'я. Висновок суду про доцільність розірвання Договору між сторонами виключає наявність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про зобов'язання позивача [PERSON] виконати умови цього Договору. Також, суд вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги [PERSON] про визнання недійсним пункту 8 Договору як такого, що суперечить положенням ст.185 СК України, оскільки зі змісту умов п.8 Договору вбачається необхідність погодження між батьками розміру певних видів додаткових витрат, що охоплюється принципом свободи Договору згідно ст.627 ЦК України. Таки чином, суд позов [PERSON] підлягає задоволенню, зустрічний позов та інші вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved