Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у серпні 2019 року звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.10.2011 року в розмірі 11871,5 грн. В обґрунтування позову посилалось на те, що 27.10.2011 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушує умови договору та своєчасно не сплачує кредит та проценти за нього і станом на 15.07.2019р. має 11871,5 грн заборгованості, з яких: 3631,36 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2382,83 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4415,81 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 400 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 541,5 грн - штраф (процентна складова). Представник позивача звернувся до суду із заявою про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, слухати справу без його участі. Представник відповідача адвокат Кравчук В.М., належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та подав клопотання, в якому просить розглядати справу за відсутності його та відповідача, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Під час розгляду справи та прийняття рішення просить врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19). Крім того звертає увагу на те, що відповідач в позовних вимогах ставить питання про стягнення 3631,36 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2382,83 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, всього на загальну суму 6014,19 грн, а відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем добровільно сплачено 5413,18 грн заборгованості за тілом кредиту та 1794,38 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, всього на загальну суму 7207,56 грн. Тобто відповідач повністю погасив суму заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27.10.2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості [PERSON] станом на 15.07.2019р.: погашено заборгованості за тілом кредиту - 5413,18 грн; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 1794,38 грн; погашено заборгованості по пені (штрафам), комісії - 1450 грн; заборгованість за тілом кредиту - 3631,36 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2382,83 грн; пеня за прострочене зобов`язання - 4415,81 грн; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 400 грн; штрафи - 1041,5 грн. Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку, оскільки умови договору приєднання розроблялись банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з наданої позивачем копії анкети-заяви позичальника від 27.10.2011 року, підписаної сторонами, розмір кредиту та процентна ставка у ній не зазначені, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути також пеню та штрафи за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.10.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають в тому числі такі умови: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років та інші умови. Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не підписані [PERSON] , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Також у анкеті-заяві від 27.10.2011 року зазначено, що саме «Тарифи банку», які згідно з анкетою-заявою є частиною укладеного договору №б/н про надання банківських послуг, були надані для ознайомлення [PERSON] . Натомість в матеріалах справи наявна лише копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMON50000052178257. Таким чином, зазначена Довідка має іншу назву, ніж зазначена у заяві («Тарифи банку»), та містить номер договору, якого немає в анкеті-заяві, а тому не є доказом укладення кредитного договору №б/н від 27.10.2011 року, заборгованість за яким просить стягнути позивач. Крім того, Витяг з Умов не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.10.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Саме такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 і відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує їх при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. З огляду на викладене, факт невиконання [PERSON] зобов`язання за кредитним договором у частині сплати неустойки не доведений. Також АТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві зазначає, що відповідач отримав встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 4000 грн, і при цьому просить стягнути 3631,36 грн заборгованості за тілом кредиту і 2382,83 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, що разом становить 6014,19 грн, посилаючись на наданий ним розрахунок. Разом з цим, згідно з розрахунком, наданим АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] сплатив банку 8657,56 грн, з яких: 5413,18 грн позивач зарахував на погашення заборгованості за тілом кредиту; 1794,38 грн позивач зарахував на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1450 грн позивач зарахував на погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії. Таким чином, згідно з наданим розрахунком відповідач сплатив позивачу 8657,56 грн, тобто суму більшу, ніж сума коштів, про яку зазначає АТ КБ «Приватбанк» (6014,19 грн, з яких 3631,36 грн заборгованість за тілом кредиту та 2382,83 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту). А оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості, вимоги в частині повернення наданого кредиту також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed