Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 19386,72 грн. вказавши, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 29.10.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4906,47 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з «умовами та правилами надання банківських послуг» та «тарифами банку», складає між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або іншому договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, атакож іншими витратами відповідно до умов даного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язань за вказаним договором не виконала, внаслідок чого станом на 19.06.2019 року виникла заборгованість на загальну суму 19386,72 грн., яка складається із 4132,88 грн. заборгованості за кредитом; 4811,25 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 8903,07 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 1539,52 грн. Ухвалою суду від 23 липня 2019 року призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав за обставин на їх обґрунтування, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження із постановленням заочного рішення у справі. В подальшому представником позивача до суду направлено відповідь на відзив, згідно з якою позивачем наведено об`єктивні підстави укладення договору відповідно до норм чинного законодавства, надано суду виписку по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом, зі змісту якого вбачається визнання боргу, зокрема, часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій, та просив задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Також представником позивача надано відповідь на заяву про застосування строків позовної давності, згідно якої, позивач зазначає, що, відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідач в судове засідання не з`явилася, направила до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, умови та правила, які містяться в додатках до позовної заяви не визнає, оскільки вона з ними не ознайомлена та не підписувала, вважає позов необґрунтованим посилаючись на рішення Великої Палати Верїовного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року. Крім цього, просила застосувати строки позовної давності до вимог банку та проводити розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, обґрунтування відзиву та заяву відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 29.10.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4906,47 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. За текстом Генеральної угоди вона укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN500ТС000476668 від 26.12.2007 (за текстом Генеральної угоди - Договір 1). Згідно із п.п. 1.1.1,1.1.2 цієї угоди сторони домовилися стосовно Договору 1: зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту, а саме: проценти на 1173,53 грн ., комісію на 0.0 грн., пеню на 0.0 грн., штраф на 365,99 грн. Заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 5256,48 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «умовами та правилами надання банківських послуг» та «тарифами банку», складає між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або іншому договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала та заборгованість за кредитним договором станом на 19.06.2019 року становить 19386,72 грн., яка складається із 4132,88 грн. заборгованості за кредитом; 4811,25 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 8903,07 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 1539,52 грн. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В силу ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 19386,72 грн., яка складається із 4132,88 грн. заборгованості за кредитом; 4811,25 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 8903,07 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 1539,52 грн. АТ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.10.2012 року, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору. Підписання даної Генеральної угоди є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http:/privatbank.ua./rules, складає між ним та банком кредитний договір. Банк свої зобов`язання за кредитним договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно п.2.2 угоди заборгованість за кредитом починається з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1539,52 грн. Відповідно до п.2.8 угоди при порушенні позичальником зобов`язання погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в умовах та правилах, за кожен день прострочення. Позивач стверджує, що відповідач підписанням Генеральної угоди приєдналася до умов та Правил надання банківських послуг, та Угода разом з Умовами та Тарифами є кредитним договором. Відповідно до п. 1.5-1.7. підписання цієї Генеральної угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості Позичальника. Всі інші умови Договорів, котрі не суперечать розділу «Реструктуризація заборгованості» цієї Генеральної угоди, залишаються незмінними. Ця Генеральна угода в частині розділу «1.Реструктуризація заборгованості» діє в межах строку дії Договору 1. Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019 року, згідно якої, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, за міркуваннями відповідача відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд не бере до уваги, оскільки сторонами в Генеральній угоді від 29.10.2012 року обумовлена та затверджена сума кредиту, виплата відсотків в розмірі 1,5% в місяць, штраф в розмірі 1539, 52 грн. та дату останнього погашення заборгованості, яка має бути не пізніше 31.10.2014 року. Стосовно клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.3 Генеральної угоди від 29.10.2012 року датою остаточного погашення заборгованості по Договору 1 є 29 жовтня 2014 року. Строком повернення кредиту, що вказаний в п. 1.1.3 Генеральної угоди, є другий день з моменту такого порушення. Зазначене знаходить своє підтвердження і в п. 2.1 Генеральної угоди, з якого вбачається, що дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 жовтня 2014 року. З огляду на вказане, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати, тобто строк позовної давності слід рахувати з 01 листопада 2014 року, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, до суду АТ КБ «Приватбанк» мав би звернутися не пізніше 31 жовтня 2018 року. Однак, з позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 11 липня 2019 року, таким чином пропустивши трирічний строк. За умовами Генеральної угоди відповідач мав виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати процентів з 1 по 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до 29.10.2014 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10 цс18. Оскільки відповідач з 15.11.2015 року перестала виконувати свої обов`язки, добровільно не погашала борг за кредитним договором, тому саме з 25.12.2015 року у АТ КБ «Приватбанк» виникло право на захист свого порушеного права, а отже, почав перебіг строк позовної давності. Проте, позивач будучи достовірно обізнаним, що [PERSON] починаючи з 26.12.2015 року не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки остання сплата заборгованості була проведена 14.11.2015 року, звернувся до суду з даним позовом лише 11.07.2019 року, тобто після спливу загального строку позовної давності. Вищевказане, знаходить своє підтвердження і в розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 29.10.2012 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , станом на 19.06.2019 року, який доданий до позовної заяви, а також в виписці з банківського рахунку за період з 01.10.2012 року по 20.08.2019 року, що містить інформацію про рух коштів відповідача - всі проведені операції. Щодо посилання представника позивача про збільшення строку позовної давності до 50 років, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Однак, Умови, які визначають позовну давність тривалістю 50 років, не містять підпису відповідача, а у Генеральній угоді від 29.10.2012 не зафіксована домовленість сторін про збільшення позовної давності. Відтак, сторони за взаємною згодою не збільшували позовну давність до 50 років. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в своїй постанові у цивільній справі № 6-1926цс15 від 04.11.2015 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає підстави для застосування строків позовної давності за заявою відповідача, та приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed