Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між банком та відповідачем 10 липня 2010 року було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з оплатою відсотків за користування ним у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» було стягнуто суму заборгованості станом на 02 квітня 2015 року в розмірі 26 272,35 грн. Однак, до повного погашення заборгованості за даним кредитним договором цих коштів виявилося недостатньо, тому розмір заборгованості відповідача визначений банком станом на 08 липня 2019 року складає 637 030, 59 грн., яка складається з наступного: 127 708 грн. 53 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 623 670 грн. 19 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була стягнута рішенням суду з відповідача і різниця заборгованості склала 612 009,30 грн. та складається з наступного: 104,59 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 611 604,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Так як, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом, тому банк визначив заборгованість до стягнення в розмірі 127 708 грн. 53 коп., яка складається з наступного: 104,59 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 127 603,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31 березня 2019 року по 08 липня 2019 року. Вказану суму просить суд стягнути з відповідача в повному обсязі, а також сплачений при зверненні до суду з позовом судовий збір в розмірі 1 921 грн. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] 06 грудня 2019 року надав суду відзив, в якому вказував про те, що банк вже звертався до суду з позовом до нього. Рішенням суду від 09 жовтня 2015 року з нього на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 26 272,35 грн. Постановою Лівобережного ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області від 13 лютого 2019 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду було закінчено у зв`язку з повною сплатою боргу. У зв`язку з повним погашенням ним заборгованості перед банком просить відмовити банку в позові повністю. 02 січня 2020 року банк надав суду відповідь на відзив, в якій посилався на те, що у зв`язку з порушеннями сплати зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 08 липня 2019 року має заборгованість в сумі 637 030 грн. 59 коп. З цієї суми заборгованості вирахована сума, яка була стягнута з відповідача рішенням суду в розмірі 26 272,35 грн. Різниця заборгованості склала 612 009,30 грн. та складається з наступного: 104,59 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 611 604,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Кошти, які надходили були спрямовані в рахунок погашення заборгованості, однак до повного погашення заборгованості за кредитним договором цих коштів виявилося недостатньо. Адже ухвалення судового рішення не зупинило дію договору та відповідно нарахування відсотків та пені. Відповідачеві була оформлена і видана кредитна картка «Універсальна GOLD», яка має ряд переваг перед іншими картками. Відповідно до Тарифів з якими був ознайомлений [PERSON] , що підтверджується його підписом у заяві на отримання кредиту, власником такої картки сплачується комісія за річне обслуговування за картками «Універсальна GOLD». 17 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в обгрунтування якої посилається, на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2015 року з нього на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 26 272,35 грн. В період з 01 березня 2016 року по 30 листопада 2017 року з його заробітної плати було утримано 26 535,07 грн. Однак, лише 13 лютого 2019 року постановою Лівобережного ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду було закінчено у зв`язку з повною сплатою боргу. Згідно довідки № 02-4975, виданої 03 грудня 2019 року ПрАТ МК «Азовсталь» станом на 30 листопада 2017 року заборгованість за кредитним договором (в тому числі тіло кредиту) він повністю погасив. Просить суд визнати його зобов`язання за кредитним договором від 10 липня 2010 року, укладеним між ПАТ КБ «Приват Банк» та ним припиненим, у зв`язку з повним його виконанням. Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 січня 2020 року надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказував про те, що раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нарахованих після винесення попереднього рішення суду. Надана відповідачем довідка № 02-4975, видана 03 грудня 2019 року ПрАТ МК «Азовсталь», на яку він посилається як на підставу погашення кредитної заборгованості є неналежним доказом, так як не містить жодного слова про те, що заборгованість [PERSON] погашена в повному обсязі та видана підприємством, що не є стороною в правовідносинах. При розгляді справи позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги банку не визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав у наданому відзиві. Зустрічну позовну заяву просили задовольнити повністю. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Осовалюк М. О. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просила суд відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матерали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 липня 2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13 000 грн. з оплатою відсотків за користування ним у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» було стягнуто всю суму заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором в розмірі 26 272,35 грн., Вказане рішення суду набрало чинності 15 грудня 2015 року, сторонами не оскаржувалося. Як вбачається з довідки №02-4975, виданої 03 грудня 2019 року ПрАТ МК «Азовсталь» із заробітної плати [PERSON] здійснювалися утримання на користь АТ «Приват Банку». Сума таких утримань із заробітної плати за період з 01 березня 2016 року по 30 листопада 2017 року склала 26 535,07 грн. В період з 15 грудня 2015 року по день звернення до суду з даним позовом - 04 жовтня 2019 року до [PERSON] банк про стягнення іншої суми заборгованості, в тому числі і заборгованості по відсоткам за користування кредитом не звертався. Постановою головного державного виконавця Лівобережного ВДВС міста Маріуполя Донецької області Льошкіна А.О. від 13 лютого 2019 року було закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду від 09 жовтня 2015 року в зв`язку з повним виконанням рішення суду, відповідно до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, суд зазначає, що під належним виконанням зобов`язання розуміється виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов`язань. Якщо учасники зобов`язань порушують хоча б одну з умов його належного виконання, зобов`язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки, тощо. Суд враховуючи те, що саме внаслідок неналежного виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № б/н від 10 липня 2010 року перед АТ КБ «Приват Банк», рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2015 року з відповідача на користь банку було стягнуто всю суму його заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 272,35 грн., приходить до висновку про відсутність підстав для визнання такого зобов`язання припиненим у зв`язку з його виконанням, проведеним належним чином. За наведених підстав, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Щодо первісного позову, суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, станом на 08 липня 2019 року, заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором № б/н від 10 липня 2010 року становить 637 030, 59 грн., яка складається з наступного: -127 708 грн. 53 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -623 670 грн. 19 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -1 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2015 року в розмірі 26 272 грн. 35 коп. Різниця заборгованості склала 612 009,30 грн. та складається з наступного: 104,59 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 611 604,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Так як, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом, тому банк визначив заборгованість до стягнення в розмірі 127 708 грн. 53 коп., яка складається з наступного: -104,59 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -127 603,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31 березня 2019 року по 08 липня 2019 року. Суд встановив, що кошти, які надходили від відповідача в рахунок виконання рішення суду спрямовувалися банком на погашення заборгованості, однак до повного погашення заборгованості за даним кредитним договором цих коштів виявилося недостатньо, внаслідок чого у відповідача перед банком утворилася заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в сумі 104 грн. 59 коп. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] вказаної суми заборгованості (тіла кредиту) за кредитним договором на користь позивача. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що процентна ставка за користування кредитними коштами спочатку була встановлена в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки; з 01 квітня 2013 року - 27,6 %; з 01 вересня 2014 року - 32,4 %. При цьому заборгованість за рішенням суду, в тому числі і по процентам за користування кредитом з [PERSON] на користь позивача була стягнута станом на 02 квітня 2015 року. Згідно вищевказаного розрахунку з 01 квітня 2015 року процентна ставка за користування кредитними коштами встановлена в розмірі 42 %. Згідно п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, долучених позивачем до матеріалів справи, банк має право, здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9. Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта. У відповідності до п.1.1.3.2.9 Банк має право для різних цілей встановити контакт з Клієнтом використовуючи будь-які зазначені канали зв`язку: відправлення SMS повідомлень мобільний телефон Клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону та пароля, поштовий лист, телеграмма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк інформації на чеках, в POS терміналах, інші засоби комунікації. При цьому, механізм отримання згоди від Клієнта шляхом авторизації за допомогою мобільного телефону та ОТР пароля наступний: Банк генерує ОТР пароль і відправляє його Клієнту в тілі SMS повідомлення із зазначенням інформації, яка буде підтверджуватися. Для підтвердження згоди Клієнт передає отриманий ОТР пароль у відповідному SMS повідомленні або шляхом введення цього пароля у відповідному рядку використовуваного сервісу. У разі збігу пароля з відправленим Клієнту, Банк перевіряє номер мобільного телефону Клієнта, а саме: чи зареєстрований він в системі Приват24 і/або МоbіlеBanking. У разі, якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону Клієнта, вважається, що Клієнт прийняв умови публічного договору, розміщеного у відповідному розділі цих Умов і правил, згідно якого Клієнту надаватимуться витребувані ним послуги. Сторони визнають ОТР пароль, що співпав, електронним підписом Клієнта. При здійсненні платіжних операцій в системах дистанційного обслуговування банкоматі, терміналі самообслуговування, на сайті http://www.рrivat24.uа, виконання в програмних комплексах маніпуляцій, спрямованих на успішне завершення платежу прирівнюється до електронного підпису Клієнта. Згода Клієнта може бути підтверджена, крім іншого: документом на папереровому носії з реквізитами, що дозволяють ідентифікувати цей документ і фізичну особу, в тому числі згоду (анкета заява) суб`єкта персональних даних на приєднання до Умов та надання банківських послуг. Здійсненням Клієнтом банківських операцій, отриманням банківських послуг, яке супроводжується оформленням касових документів, відміткою на електронній сторінці документа чи в електронному файлі, що обробляється в інформаційній системі на основі документованих програмно - технічних рішень. Вищенаведене дає підстави прийти суду до висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа чи SMS повідомлення про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові, шляхом отримання від останнього розписки, ОТР пароля. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16. Разом з цим, суд приходить до висновку про те, що письмовими доказами наданими позивачем не підтверджено того, що відповідач [PERSON] був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну. Ці обставини свідчать про те, що банк не повідомляв відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. Таким чином, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку. Крім цього, як вбачається з довідки наданої позивачем термін дії останньої картки, виданої позивачу сплив в травні 2015 року, процентна ставка за користування кредитними коштами згідно укладеного договору була встановлена на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Ця обставина свідчить про те, що банк після спливу вказаного строку не мав права нараховувавати позивачу проценти, які просить стягнути. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 31 березня 2019 року по 08 липня 2019 року. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі зазначеного з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1,57 грн. (1921х104,59)/ 127 708,53).

Outcome: partial