Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 7937,26 грн. за кредитним договором № б/н від 20.12.2018 р. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 20.12.2018 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000 грн. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.01.2020 року. Спадкоємцями останнього є відповідачі, які на час відкриття спадщини постійно з ним проживали. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні збов`язання померлого позичальника. 05.11.2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, але ніяких дій виконано не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 20.12.2018 року становить 7937,26 грн., яка складається з наступного: 7650,98 грн. заборгованість за тілом кредита в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 7650,98 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 286,28 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії. Просять позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі 11.03.2021 року подали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позовна заява є надуманою та безпідставною, містить численні порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства, та не підлягає до задоволення. Вказують, що [PERSON] , яка являється рідною сестрою [PERSON] , не відноситься до кола спадкоємців першої черги, а тому вимоги банку щодо неї є безпідставними. Крім цього, з 2002 року і по даний час [PERSON] проживає в м. Тернопіль. Щодо вимог до [PERSON] та [PERSON] , які є батьками померлого [PERSON] , вказують, що оскільки у [PERSON] не було жодного майна, то вони і не звертались із заявою про відкриття спадщини, а тому позовні вимоги банку до них також є безпідставними та необгрунтованими. За клопотанням відповідачів ухвалою суду від 22.03.2021 року постановлено перейти від розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 16.04.2021 року представником позивача подана відповідь на відзив в якому зазначено, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Просять позов задоволити в повному обсязі. 19.04.2021 року відповідачі подали заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких зазначили, що право на спадщину є правом, а не обов`язком особи, а тому вимоги банку до них є необгрунтованими. Крім цього, вказують на те, що в матеріалах справи відсутній договір між кредитодавцем та позичальником. Просять в позові відмовити. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] дали пояснення аналогічні наведеним у відзиві на позов та в запереченні на відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення вдповідачів та їх представника, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20.12.2018 року, згідно якої отримав встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок, який, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] становив 2100 грн., з 10.04.2019 року збільшений до 8000 грн., з 13.04.2019 року зменшений до 7939,13 грн., з 22.01.2020 року зменшений до 0,00 грн. /а.с. 11, 12/. У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта і тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а. с. 12 зворот). На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 20.12.2018 року б/н становить 7937,26 грн. з яких: 7650,98 грн. заборгованість за тілом кредита в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 7650,98 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 286,28 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії /а.с. 8-9/. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обгрунтовуючи право на нарахування заборгованості, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.12.2018 року б/н, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки, копію анкети-заяви позичальника. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.12.2018 року) до моменту їх завершення (06.01.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Укладений у вигляді заяви-анкети кредитний договір від 20.12.2018 року б/н, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Окрім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, зміну розміру кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку зі сплатою річних, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на наведене, не підлягають задоволенню вимоги Банку про стягнення із відповідачів: 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 286,28 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії. За таких обставин суд перевіряє належне виконання зобов`язання лише в частині повернення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7650,98 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.01.2020 року Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) [INFO] [PERSON] помер /а.с. 70/. 06.04.2020 року АТ «КБ «ПриватБанк» скерував до Другої львівської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України /а.с. 72/. 23.04.2020 року Друга львівська державна нотаріальна контора надіслала претензію кредитора від 06.04.2020 року у Сьому львівську державну нотаріальну контору за приналежністю /а.с. 73/. З відповіді завідувача Сьомої львівської державної нотаріальної контори від 27.04.2020 року на претензію АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що 27.04.2020 року Сьомою львівською державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу № 78/2020 до майна померлого [PERSON] . Коло спадкоємців та склад спадкового майна не визначено /а.с. 74/. 03.11.2020 року АТ «КБ «ПриватБанк» скерувало [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість померлого [PERSON] в сумі 7937,26 грн. /а.с. 75, 76, 77/. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На час відкриття спадщини з померлим позичальником були зареєстровані та проживали батьки померлого: мати [PERSON] та батько [PERSON] , що не заперечується сторонами. Враховуючи, що вказані відповідачі є спадкоємцями першої черги, тому на підставі положення ст. 1278 ЦК України, заяву про відмову від спадщини не подали, на час смерті проживали разом зі спадкодавцем, вважаються такими, що її прийняли. Тому з них на користь позивача підлягають стягненню боргові зобов`язання спадкодавця в межах вартості успадкованого майна. Враховуючи зазначене, зі спадкоємців [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором спадкодавця [PERSON] у сумі 7650,98 грн., але в межах вартості успадкованого майна. Щодо позовної вимоги позивача до [PERSON] , яка є сестрою померлого [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , оскільки проживала разом із ним на момент його смерті та прийняла спадщину в такий спосіб. Суд не погоджується із даними твердженнями позивача та зазначає, що [PERSON] , як рідна сестра спадкодавця, відноситься до другої черги спадкоємців, а тому за наявності спадкоємців першої черги, а саме [PERSON] та [PERSON] , які є батьками спадкодавця та спадкоємцями першої черги, вимоги до сестри [PERSON] є безпідставними. Крім цього, в матеріалах справи міститься копія трудової книжки [PERSON] , з якої вбачається, що вона з вересня 2002 року по грудень 2020 року працювала в м. Тернопіль, а саме у дитячій музичній школі. Таким чином, лише з спадкоємців першої черги [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню заборгованість померлого [PERSON] , в розмірі 7650,98 грн., в межах вартості успадкованого майна. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених пощовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial