Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.08.2015 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8318,01 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами Генеральної угоди відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використання, штраф а також оплачувати пеню та комісії на умовах, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг ПриватБанку. Однак [PERSON] не виконував умови Генеральної угоди, що призвело до виникнення заборгованості. Позивач є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» і з 21.05.2018 змінив організаційно-правову форму на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». За таких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 16.09.2020 у сумі 14452,90 грн. та судового збору в сумі 2012,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13.10.2020 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті. 13.11.2020 представник позивача у судове засідання не з`явився, при зверненні з позовом до суду подав заяву, в якій не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, шляхом опублікування оголошення на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~України,\~у судове\~засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався Оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується в п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, суд встановив, що 31.08.2015 сторони уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н (а.с. 9). Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди відповідачу надано кредит у розмірі 8318,01 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць (18,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення заборгованості 31.08.2018. Крім того п. 2.2 Генеральної угоди визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 31 день, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 834,45 грн. Згідно з розрахунком суми боргу заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 16.09.2020 становить 14452,90 грн., а саме: 8318,01 грн. заборгованість за кредитом; 5619,04 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 515,85 грн. заборгованість за пенею (а.с.4-6). Враховуючи, що відповідач не виконує взяті на себе за Генеральною угодою зобов`язання, а умовами Генеральної угоди передбачено повернення відповідачем кредиту та сплату відсотків за його користування, суд вважає в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, відтак такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача пені суд зазначає таке. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до даної норми закону при вирішенні даного спору суд враховував правову позицію, зазначену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Пунктом 2.8 Генеральної угоди визначено, що при порушенні зобов`язань з повернення кредиту боржник має сплатити банку пеню, розмір якої визначений в Умовах та правилах за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 31.08.2015, позивач посилається на\~ Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які є невід`ємною частиною Генеральної угоди. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов, який був наданий позивачем до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Крім того, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 31.08.2015 до моменту звернення до суду із вказаним позовом у жовтні 2020, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину Генеральної угоди, укладеної між сторонами 31.08.2015. При цьому у самій Генеральній угоді відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин суд вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідача пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 13937,05 грн. (тобто 96,43 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2026,96 грн., а судовий збір у сумі 75,04 грн. суд покладає на позивача.

Outcome: partial