Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказує на те, що 23 жовтня 2015 року її було призначено начальником відділу кадрів ДП «Укршахтгідрозахист». 28 січня 2016 року наказом №9-к її звільнено з роботи згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України: систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором. При цьому, даному наказу передували наказ від 21 грудня 2015 року №83 «Про притягнення начальника відділу кадрів ДП «Укршахтгідрозахист» [PERSON] до дисциплінарної відповідальності» та наказ №2 від 22 січня 2016 року «Про притягнення начальника відділу кадрів ДП «Укршахтгідрозахист» [PERSON] до дисциплінарної відповідальності». Позивач вважає накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності незаконними та винесеними з порушенням вимог трудового законодавства. По-перше, оскільки, її притягнуто до відповідальності на підставі недоведеного проступку, а саме: щодо внесення [PERSON] запису до трудової книжки звільненого працівника, що стало підставою для звернення звільненого працівника до суду. По-друге, наказ про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності від 22 січня 2016 року винесено із порушенням місячного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності. По-третє, при звільненні [PERSON] з ініціативи ДП «Укршахтгідрозахист» їй не було видано копію наказу про звільнення, не проведено розрахунок у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, а також не виплачена компенсація за невикористану відпустку. По-четверте, [PERSON] вказала на те, що вона постійно відчувала стосовно себе дискримінацію, що виявлялось в тому, що вона змушена була написати 9 пояснень щодо своєї діяльності на посаді начальника відділу кадрів, відсутності належно облаштованого місця роботи, недопущення до робочого місця, не надання документів для роботи тощо. У такий спосіб [PERSON] вважає, що відповідачем було порушено принцип рівності прав та можливостей, що передбачений Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Тому [PERSON] просила визнати незаконними та скасувати наказ ДП «Укршахтгідрозахист» від 25 грудня 2015 року №83, від 22 січня 2016 року №2, від 28 січня 2016 року №9-к; визнати дії ДП «Укршахтгідрозахист» по відношенню до неї актом дискримінації у формі прямої дискримінації; поновити [PERSON] на посаді начальника відділу кадрів ДП «Укршахтгідрозахист» з дати звільнення 29 січня 2016 року; стягнути з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 січня 2016 року по день розгляду справи 24 червня 2016 року у розмірі 34847 гривень, а також стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 30000 гривень. У судовому засіданні позивач підтримала предявлений позов, з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог, та просила суд його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] з позовними вимогами не погодились та просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні предявленого позову належить відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ДП «Укршахтгідрозахист» на посаді начальника відділу кадрів, що підтверджується наказом в.о. генерального директора ДП «Укршахтгідрозахист» №147-к від 22 жовтня 2015 року (а.с.11). Наказом ДП «Укршахтгідрозахист» №83 від 21 грудня 2015 року «Про притягнення начальника відділу кадрів ДП «Укршахтгідрозахист» [PERSON] до дисциплінарної відповідальності» [PERSON] за неналежне виконання трудових обовязків, покладених на неї трудовим договором, винесено догану (а.с.42-43). Підставою для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є службова записка провідного юрисконсульта відділу конкурсних торгів та юридичної роботи ДП «Укршахтгідрозахист» [PERSON] (а.с.40-41). Відповідно до якої, 22 жовтня 2015 року наказом ДП «Укршахтгідрозахист» було звільнено начальника юридичного відділу [PERSON] на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у звязку з порушенням власником законодавства про працю та умов колективного договору. 23 жовтня 2015 року начальник відділу кадрів [PERSON] внесла запис до трудової книжки працівника [PERSON], вказавши причину звільнення: «ст.38 уволен по собственному желанию», чим самостійно змінила правову підставу розірвання трудового договору. Вказані дії начальника відділу кадрів порушили право звільненого працівника на пріоритетне здійснення реєстрації в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, що змусило [PERSON] звернутись з позовом до суду до ДП «Укршахтгідрозахист». Наказом ДП «Укршахтгідрозахист» №2 від 22 січня 2016 року [PERSON] оголошено догану за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, скоєного працівником до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (а.с.38-38). У відповідності до наказу ДП «Укршахтгідрозахист» №79 від 22 грудня 2015 року було створено комісію з проведення перевірки стану ведення кадрової документації в ДП «Укршахтгідрозахист» (а.с.30). За результатами роботи даної комісії було складено акт, що і став підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, за вказаним актом №5 від 24 грудня 2015 року щодо перевірки стану ведення кадрової документації в ДП «Укршахтгідрозахист» начальником відділу кадрів [PERSON] за період з 23 жовтня 2015 року по 30 листопада 2015 року встановлено ряд порушень: не заповнення трудових книжок працівників, зокрема: не внесено записи про переведення на посаду, провідного юрисконсульта юридичного відділу [PERSON] на посаду начальника відділу конкурсних торгів та провідного бухгалтера бухгалтерії [PERSON] на посаду провідного інженера програміста, що є порушенням вимог п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України. Не внесено записи про переведення на посаду [PERSON], [PERSON] в особові картки працівників за формою П-2, затвердженої наказом Держкомстату України та Міністерства оборони. Не належним чином ведуться особові справи працівників, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відсутня автобіографія, [PERSON] відсутнє фото, [PERSON] відсутня автобіографія, згода на обробку персональних даних, копія паспорту, копія ідентифікаційного коду, особова справа [PERSON] відсутня. Крім цього, усі особові справи працівників оформлені з порушенням Правил роботи архівних підрозділів органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, затверджених наказом Міністерства юстиції України, а саме відсутні: нумерування аркушів справи, внутрішні описи документів справ, підшивання або оправлення справ, оформлення обкладинки (а.с.31-32). Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосований один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Як вбачається з п.5.1 Положення про відділ кадрів, затвердженого генеральним директором ДП «Укршахтгідрозахист» від 04 грудня 2013 року, працівники відділу кадрів несуть відповідальність за неналежне виконання чи невиконання задач і функцій, передбачених цим Положенням в межах, визначених чинним законодавством. Так, п.2.22 та п.2.27 вказаного положення на працівників відділу кадрів покладено обовязок по оформленню та зберіганню трудових книжок працівників підприємства, здійснення своєчасного і правильного їх оформлення, здійснення обробки персональних даних працівників підприємства в частині особових справ працівників, особових карток працівників, наказів про прийняття на роботу, переведення та звільнення (а.с.13). За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, доводи позивача, що обовязок щодо ведення трудових книжок на неї не покладався, а тому і притягнення її до дисциплінарної відповідальності за вказане порушення є неправомірними, спростовується змістом Положення про відділ кадрів ДП «Укршахтгідрозахист». У відповідності до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. При цьому, вказівка позивача на те, що наказ ДП «Укршахтгідрозахист» №2 від 22 січня 2016 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, винесено з порушенням місячного строку з дня виявлення проступку, також спростовується письмовими матеріалами справи. Зокрема, факт виявлення порушень щодо ведення трудових книжок та особових справ працівників ДП «Укршахтгідрозахист» встановлено актом №5 від 24 грудня 2015 року, складеного комісією з проведення перевірки стану ведення кадрової документації, а відповідний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності винесено відповідачем 22 січня 2016 року, тобто у межах місячного строку, передбаченого ст.148 КЗпП України. Аналогічним чином розраховується місячний строк про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] відповідно до наказу ДП «Укршахтгідрозахист» №83 від 21 грудня 2015 року, який винесений на підставі службової записки від 21 грудня 2015 року, якою і було виявлено проступок [PERSON] Зважаючи на викладене, наказ ДП «Укршахтгідрозахист» №83 від 21 грудня 2015 року та наказ №2 від 22 січня 2016 року «Про притягнення начальника відділу кадрів ДП «Укршахтгідрозахист» [PERSON] до дисциплінарної відповідальності» є законними, а підстави для їх скасування відсутні. У відповідності до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Тому судом не вбачається правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу ДП «Укршахтгідрозахист» від 28 січня 2016 року №9-к «Про звільнення начальника відділу кадрів ДП «Укршахтгідрозахист» [PERSON]В.» та у звязку цим судом також не встановлено обставин та підстав для поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу кадрів ДП «Укршахтгідрозахист» з дати звільнення, тобто з 29 січня 2016 року. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання дій ДП «Укршахтгідрозахист» по відношенню до неї актом дискримінації у формі прямої дискримінації, задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що [PERSON] постійно відчувала до себе дискримінацію зі сторони ДП «Укршахтгідрозахист», що проявилась з першого дня виходу її на роботу після тимчасової непрацездатності. 21 грудня 2015 року ДП «Укршахтгідрозахист», зібравши керівників підрозділів підприємства, запропонував позивачу «розійтись мирно», погрожував кримінальною відповідальністю. У той же день в присутності колег вимагав пояснень про роботу позивача. Загалом 21 грудня 2015 року [PERSON] було написано 9 пояснень щодо діяльності на посаді начальника відділу кадрів, відсутності належно облаштованого місця роботи, недопущення до робочого місця, не надання документів для роботи. Таким чином, [PERSON] вважає, що відповідачем був порушений принцип рівності прав та можливостей, що передбачений Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Під час подальшої роботи відповідач також відносився до позивача з утиском. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дія цього Закону поширюється на відносини між юридичними особами публічного та приватного права, місцезнаходження яких зареєстровано на території України, а також фізичними особами, які перебувають на території України.Дія цього Закону поширюється, в тому числі, на сферу трудових відносин, у тому числі застосування роботодавцем принципу розумного пристосування. Згідно з принципів, визначених п.1 ч.1 ст.2 цього Закону України законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб. Відповідно до розяснень термінів, які вживають у загаданому Законі, пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; утиск - небажана для особи та/або групи осіб поведінка, метою або наслідком якої є приниження їх людської гідності за певними ознаками або створення стосовно такої особи чи групи осіб напруженої, ворожої, образливої або зневажливої атмосфери. Всупереч обовязку, передбаченого ч.1 ст.60 ЦПК України, [PERSON] не надала до суду належних та допустимих доказів, які свідчили про те, що ДП «Укршахтгідрозахист» вчиняло стосовно неї дії, якім мають ознаки прямої дискримінації чи утиску. З огляду на це, суд вважає зазначені обставини лише припущеннями позивача, які не можуть буди покладені в основу судового рішення. У відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Проте, зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких [PERSON] відмовлено, є похідними про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому підстави для стягнення з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 34847 гривень, відсутні. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь з ДП «Укршахтгідрозахист» моральної шкоди у розмірі 30000 гривень, суд виходить з наступних обставин. Відповідно до ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Доводи позивача про те, що вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, зазнала приниження честі та гідності, всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами. Так, відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом критично сприймається вказівка позивача на договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно без оформлення заставної від 10 жовтня 2013 року, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] (а.с.45-48), кредитний договір №211/10/2013/0070від 10 жовтня 2013 року, укладений між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] (а.с.48-55), лист ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», адресований [PERSON] з проханням сплатити решту вартості майнових прав (а.с.124), а також розписки [PERSON] про тримання грошових коштів в борг (а.с.127-129). Оскільки, вказані докази не свідчать про втрату нормальних життєвих завязків та ті зусилля, які приклала позивач для організації нормальної життєдіяльності. Тому в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed