Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі за текстом - АТ «ПУМБ»),яке є правонаступником ПАТ «ПУМБ», звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 47025,78 грн. В обґрунтування позову зазначено, 05.07.2018 між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №2001071349901, на підставі якого останній було видано кредитну карту з кредитним лімітом у сумі 30000,00 грн, який з часом збільшено до 32234,95 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим станом на 04.01.2021 за нею утворилась заборгованість у сумі 47025,78 грн, яка складається з: 32234,95 грн - заборгованості по кредиту, 14790,83 грн - заборгованість по процентам. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В позові просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. 14.07.2021 від її представника - [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він просить в задоволенні позову АТ «ПУМБ» відмовити в повному обсязі, судове засідання проводити без його участі та без участі відповідача. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач посилається на те, що на підставі кредитного договору № 20010713499901 (дата договору з незрозумілих причин не зазначена) видано кредитну карту з кредитним лімітом у сумі 30000,00 грн, який згодом збільшено до 32234,95 грн. При цьому позивач, в підтвердження посилань, не надав суду копію такого договору для можливості вивчення істотних умов договору (суми кредиту, строк кредитування, процентну ставку, тощо) з метою встановлення дійсного фактичного розміру заборгованості, як і не надав підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу, зі змісту якого можливо зрозуміти, що передалась певна сума грошей саме в позику та взагалі для встановлення факту отримання грошових коштів. Незрозумілим також залишається питання збільшення кредитного ліміту, на підставі чого воно відбулось та чи відбулось взагалі. Адже жодного документу що підтверджував би цей факт позивачем в обґрунтування своїх доводів суду не надано. Позивачем також не надано розрахунок заборгованості (з якого чітко можна зрозуміти дійсний розмір заборгованості, період нарахування відсотків, їх розмір, сплачені суми, тощо). Надані позивачем докази не свідчать про наявність заявленої заборгованості, в наданих матеріалах відсутні належні докази, в обґрунтування заборгованості за кредитним договором (а.с.59). Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 05.07.2018 між ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», та [PERSON] підписано заяву № 2001071349901 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за змістом якої [PERSON] просить відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати кредитну картку. Встановити на поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією Заявою кредитний ліміт 30000,00 грн. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Підписанням цієї заяви відповідач підтвердила, що нею отримана у непошкодженому стані платіжна картка і ПІН, а також, що з правилами користування платіжною карткою ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись. Спосіб отримання щомісячної виписки по рахунку у відділенні. Реальна річна процентна ставка складає 59,57%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 37684,39 грн (а.с.5). Факт підписання цієї заяви відповідачем та її представником не оспорюється, тобто, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] на момент укладення кредитного договору 05.07.2018 була ознайомлена та погодилась з умовами вказаними у цих документах, зокрема й щодо сплати процентів, у зазначених в них розмірах. На виконання умов наведеної вище заяви №2001071349901 від 05.07.2018, позивач встановив на поточний рахунок [PERSON] обумовлений кредитний ліміт на суму 30000,00 грн, який з часом було збільшено та яким відповідач користувалась на власний розсуд (розрахунки в магазинах, зняття готівки, тощо), що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника - [PERSON] (а.с.18-21). Також, позивачем до матеріалів справи додано Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції з 06.04.2018 (а.с.6-14). АТ «ПУМБ» направляв [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання 20.03.2020 за вих.№406 (а.с.15,16), але вказана вимога залишилась без належного реагування. Згідно з виписки по рахунку [PERSON] за кредитним договором №2001071349901 від 05.07.2018 станом на 04.01.2021 заборгованість останньої складає 47025,78 грн (а.с.17). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови оппонента. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частини 1, 2 ст.207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). У ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін, під час укладення кредитного договору [PERSON] була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання договору і виконувала його умови, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Заперечення представника відповідача, викладені у відзиві, спростовуються вищевказаними доказами. Таким чином, зваживши у сукупності надані АТ «ПУМБ» докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість яка становить 47025,78 грн. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 207, 526, 611, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved