Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В березні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні та на даний час є студенткою Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича. Рішенням Новоселицького райсуду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини до її повноліття. Однак, після повноліття дитина продовжила навчання у вищому навчальному закладі на платному навчанні та оплата за весь курс навчання становить 36000 гривень. Відповідач в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку із чим, після повноліття дитини нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак останній ухиляється від сплати аліментів. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання в розмірі 1000 гривень з часу досягнення дитиною повноліття 09 листопада 2015 року до закінчення навчання 25 серпня 2019 року. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав з тих підстав, що дитина [PERSON] працює та має самостійний заробіток; позивачка фактично не проживає разом із дитиною, оскільки перебуває на заробітках в Італії; із заробітної плати відповідача не може бути стягнуто більше 50 % доходів; відповідач не має можливості сплатити аліменти, оскільки сплачує аліменти на інших дітей та має борги за викуп частки позивачки у спільному житловому будинку. До того ж повнолітня дитина [PERSON]І залишила навчання в Чернівецькому національному університеті ім. Ю.Федьковича, а тому просив відмовити у позові. Допитана як свідок [PERSON] показала, що вона продовжує навчання в Чернівецькому національному університеті ім. Ю.Федьковича, де навчається на платній основі. Вона знаходиться на утриманні матері, яка проводить оплату її навчання та за найм житла. Оскільки, матір ще оплачує навчання та житло її брата, [PERSON] була змушена їхати на заробітки в Італію. Відповідач на даний час будь-якої участі в її утриманні не приймає. У звязку із відсутністю коштів, вона змушена працювати та на даний час працює неофіційно поза навчальний час із заробітною платою 3200 гривень в місяць, яких їй на забезпечення не вистачає. Свідок [PERSON] показала суду, що працює сільським головою с. Рокитне Новоселицького району. Позивачка у даній справі [PERSON] зареєстрована та проживає в селі разом із своєю донькою [PERSON]. Проте, певний період часу протягом року вона їде на заробітки за кордоном. Свідок [PERSON] показав суду, що відповідач [PERSON] позичив у нього в грудні 2016 року 170000 гривень. Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. Рішенням Новоселицького районного суду від 29 березня 2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісяця. [PERSON] є студенткою Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича денної форми навчання за договором. Судом були перевірені посилання представника відповідача на залишення [PERSON] навчання, які не підтвердились, оскільки довідкою Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича № 32/22-2627 від 05 жовтня 2017 року підтверджено, що [PERSON] навчається у вказаному навчальному закладі. Вартість навчання за один семестр становить 4500 гривень, що підтверджується договором на платне навчання в Чернівецькому національному університеті ім. Ю.Федьковича від 19 серпня 2015 року. Згідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Показами свідка повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] зясовано, що за період навчання вона стипендію не отримує, оскільки проходить навчання на платній основі. Вона перебуває на утриманні матері, яка провели оплату навчання та оплачує вартість її житла за наймом. Вона потребує коштів у повсякденному житті, у звязку із чим змушена сама працювати. Зароблені кошти витрачає в основному на їжу, одяг та книжки, однак їх не вистачає, тому потребує в утриманні батька. Факт перебування [PERSON] на утриманні позивачки також підтверджується довідкою Рокитнянської сільської ради Новоселицького району № 1799 від 02 жовтня 2017 року та показами сільського голови с. Рокитне Новоселицького району [PERSON]. Та обставина, що позивачка їздить на заробітки за кордоном, суд не вважає належним доказом того, що дитина не перебуває на її утриманні, оскільки остання перебуває на її матеріальному утриманні. Приймаючи до уваги, що відповідач як батько зобовязаний приймати участь в утриманні своєї дитини на рівні із матірю, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання у Чернівецькому національному університеті ім. Ю.Федьковича. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, на користь яких він сплачує аліменти, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи питання щодо можливості відповідача надавати допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, суд виходить з того, що він сплачував їй аліменти до досягнення повноліття, сам він є працездатного віку та має задовільний майновий стан, якому відійшло спільне сумісне майно подружжя сторін у справі, в тому числі 87 % домоволодіння по вул. Ювілейна, 35 в с. Рокитне Новоселицького району, що підтверджується рішенням Новоселицького районного суду від 08 квітня 2014 року. Той факт, що відповідач позичив гроші у [PERSON] для виплати позивачці їй частки в даному майні, суд не вважає обставиною, яка підтверджує його неможливість сплачувати аліменти, оскільки внаслідок даної виплати він фактично набув частку позивачки у спільному майні. Також суд вважає безпідставним посилання представника відповідача як на підставу для відмови в позові те, що на даний час вказаний будинок належить [PERSON], так як відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав № 105891239 від 01 грудня 2017 року вказаний будинок був реалізований [PERSON] за договором купівлі-продажу від 11 червня 2013 року. Необґрунтованим є також твердження про неможливість утримання більше 50 відсотків заробітної плати відповідачка, оскільки стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначає граничний розмір відрахувань саме із заробітної плати, якої у відповідача не має, оскільки останній не працює. Враховуючи наведене, суд із урахуванням положень ст. 184 СК України вважає доцільним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти, приймає до уваги, що відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Ухилення може виражатися у тому, що зобов'язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача із вимогою для сплати грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Трирічний строк, протягом якого можливим є стягнення аліментів за минулий час, являється присікальним (преклюзивним). Стягнення аліментів за межами цього строку незалежно від причин їх неотримання є неможливим. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов'язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Частиною 1\~ст. 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 212 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Матеріалами справи встановлено, що ухвалами Новоселицького районного суду від 23 листопада 2015 року та від 03 листопада 2016 року позови [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, були залишені без розгляду за клопотанням представника позивачки. На думку суду залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності та не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів, а тому в розумінні ч. 2 ст. 191 СК України не надає право присудження аліментів на користь позивачки на минулий період Інші докази про вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом останніх трьох років та ухилення відповідача від їх сплати, а також наявність перешкод позивачці для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, в матеріалах справи відсутні, а тому аліменти мають бути присуджені з часу предявлення позову, а саме з 27 лютого 2017 року, про що є відповідна відмітка пошти на листі відправлення позову до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі у виді судового збору. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial