Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

В березні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано заяву [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , паспорт громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданий ФМС 11004 від 15.06.2013 p., дійсний до 15.06.2023 р.), про встановлення факту постійного проживання заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної Міграційної Служби України у місті Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ідентифікаційний код юридичної особи: 42552598). Заявник просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у с. Кащенці, Ізяславського р-ну, Хмельницької обл., УРСР з 1941 по 1965 роки, яке тепер має назву с. Кащенці, Білогірського р-ну, Хмельницької обл., та є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України». В обґрунтування своєї вимоги заявник, зазначила про те, що заявниця є громадянкою Російської Федерації та є онукою [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживала у с. Кащенці, Ізяславського р-ну, Хмельницької обл., УРСР з 1941 по 1965 роки, яке тепер має назву с. Кащенці, Білогірського р-ну, Хмельницької обл., та є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України». З метою переїзду на постійне проживання до України заявнику потрібно отримати дозвіл на імміграцію в Україну в порядку п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію». У 1964 році [PERSON] вийшла заміж та згодом переїхала на постійне проживання до Республіки Казахстан. Заявник звернулася до Білогірської селищної ради із запитом про надання документів, що підтверджують факт постійного проживання її бабці в Україні, і отримала довідку, видану в.о. старости сіл Ставищани, Кащенці, Ліски, Баймаки про те, що громадянка [PERSON] , [INFO] , проживала на території України, а саме: Хмельницька обл., Ізяславський р-н, с. Кащенці і вибула у 1965 році у зв`язку з одруженням. Із документів, що підтверджують факт постійного проживання в Україні зберігся запис господарської книги №7 Ставищанської сільської ради (с. Кащенці). Заявниця зверталася до Державної міграційної служби України з метою подачі документів для отримання дозволу на імміграцію на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», де їй повідомили, що законодавством на сьогодні не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих (прописаних) на 1991 рік осіб та відповідає за їх збереження. Наявні архівні документи не передавалися на постійне зберігання до державних архівів України або до територіальних підрозділів ДМС. Також заявниці повідомлено, що наявні документи не можуть підтвердити факт постійного проживання бабці заявниці на території України, а можуть слугувати лише підставою для звернення особи до суду про встановлення юридичного факту проживання. Тому заявниці необхідно встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у с. Кащенці, Ізяславського р-ну, Хмельницької обл., УРСР з 1941 по 1965 роки, яке тепер має назву с. Кащенці Білогірського р-ну Хмельницької обл., та є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні. В судове засідання, яке відбулось 25 травня 2021 року, учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від заявника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа про причини неявки суд не повідомила. Проте, 20 травня 2021 року від заінтересованої особи на адресу суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, у разі відсутності документів, які підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України, або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Копії документів, які надані заявником можуть слугувати доказом під час звернення особи до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 293 ЦПК України передбачає, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У частині першій статті 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналогічні положення закріплені у статтях 293, 294 ЦПК України. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, паспорта громадянина України, зокрема постійного проживання на території України. Заявниця вказувала, що зверталася до Державної міграційної служби України з метою подачі документів для отримання дозволу на імміграцію на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», де їй повідомили, що законодавством на сьогодні не визначено орган, який зберігає дані про зареєстрованих (прописаних) на 1991 рік осіб та відповідає за їх збереження. Наявні архівні документи не передавалися на постійне зберігання до державних архівів України або до територіальних підрозділів ДМС. Також заявниці повідомлено, що наявні документи не можуть підтвердити факт постійного проживання бабці заявниці на території України, а можуть слугувати лише підставою для звернення особи до суду про встановлення юридичного факту проживання, тому просить задовольнити заяву. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» ( [INFO] ) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , у с. Кащенці, Ізяславського р-ну, Хмельницької обл., УРСР з 1941 по 1965 роки, яке тепер має назву с. Кащенці, Білогірського р-ну, Хмельницької обл., та є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України», оскільки встановлення факту її постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року, має правове значення, в іншому порядку заявник не може довести вказаного факту, який знайшов підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, довідкою Білогірської селищної ради №29 від 06 лютого 2020 року, виданої в.о. старости сіл Ставищани, Кащенці, Ліски, Баймаки про те, що громадянка [PERSON] , [INFO] , проживала на території України, а саме: Хмельницька обл., Ізяславський р-н, с. Кащенці і вибула у 1965 році у зв`язку з одруженням. Крім цього, факт постійного проживання в Україні підтверджується також записом господарської книги №7 Ставищанської сільської ради (с. Кащенці). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved