Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

В березні 2014р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Авіалінії Wizz Air Україна», в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь компенсацію в розмірі 400,0 євро, що станом на час подання позову 12 березня 2014р. складає 5148,0 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 23 грудня 2012р. вона повинна була летіти рейсом WU 6182 Барселона Жирона - Київ Жуляни, однак вказаний рейс було затримано, і відповідач, як перевізник, не надав позивачці належної інформації про причини затримки рейсу, не забезпечив належним харчуванням та питною водою, не надав приміщення в готелі для очікування, в зв'язку з тривалою затримкою рейсу. У зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. В судовому засіданні представники позивачки заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, наголошував, що затримка вильоту рейсу WU 6182 Барселона Жирона - Київ Жуляни відбулась внаслідок непогоди, просив суд в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом і не оспорювалося сторонами, позивачкою було придбано електронні авіаквитки на рейси: WU 6182 , WU 6182 на повітряне перевезення за маршрутом Київ Жуляни - Барселона Жирона, Барселона Жирона - Київ Жуляни. Судом встановлено, що 23 грудня 2012р. мала затримка рейсу WU 6182, внаслідок неналежних для польотів погодних умов, вказані відомості підтверджуються телевізійним сюжетом ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія « 1+1», який було надано, в якості доказу стороною позивача, та копією бортового журналу рейсу WU 6182. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що неотримала від відповідача, як перевізника інформації про причини затримки рейсу, її не було забезпечено харчуванням, питною водою, не забезпечено готелем, у зв'язку з чим вона просила суд стягнути на її користь грошову компенсацію у розмірі 400,0 євро. Згідно з розділом XV «Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу» (затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012р. за № 735, зареєстровані в МЮ України від 28 грудня 2012р. за № 2219/22531) встановлено, що перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. У разі дії надзвичайних обставин перевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс або анулювати раніше підтверджене бронювання. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч. 1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Монреальської Конвенції (Конвенція про уніфікації деяких правил міжнародних повітряних перевезень, прийнята 28 травня 1999 р.), ст. 20 Варшавської Конвенції (Конвенція для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 р.), ратифікована Українською РСР від 14 серпня 1959 р. за № 995_181; Гаазький Протокол 1955 р. («Протокол про поправки до Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, яка підписана у Варшаві 12 жовтня 1929 р.»), ратифікована УРСР 11 квітня 1960 р., та є чинною в Україні на підставі Закону України «Про правонаступництво») та Правилами перевізника, перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника. Відповідно до положень ст. 29 Монреальської Конвенції міжнародний повітряний перевізник за заподіяну шкоду несе тільки майнову відповідальність, розмір якої обмежений реальними та документально доведеними збитками. Звертаючись до суду з вказаним позовом, в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди (компенсації), позивачка просила суд задовольнити ці вимоги на підставі положень ч. 2 п. 5). ст. 104 Повітряного кодексу України. Однак, зазначеною норму Закону, передбачено виплату перевізником пасажиру компенсації, якщо пасажиру відмовлено у перевезенні проти його волі. Однак, суд не погоджується з правовими підставами позову, які були зазначені позивачкою з тих підстав, що зазначені положення національного законодавства не можуть бути застосовані, оскільки суперечать положенням міжнародних нормативно-правових актів, оскільки чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені Законами України (Кодексами України), застосовуються правила міжнародного договору. Так, згідно з положеннями ст. 24, 32 Варшавської Конвенції та ст. 29, 49 Монреальської Конвенції, під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв'язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації в розмірі 400,0 євро, що станом на час подання позову за курсом НБУ складає 5148,0 грн., оскільки позивачкою взагалі не надано доказів та документально доведених збитків, а також судом не встановлено, що затримка вильоту рейсу відбулася саме з вини відповідача. Стосовно вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки ні Повітряний кодекс України, ні Варшавська Конвенція, ні Монреальська Конвенція, як спеціальні нормативні акти відносно Закону України «Про захист прав споживачів», ні Правила перевізника, ні Умови договору на повітряне перевезення не передбачають відшкодування заподіяної моральної шкоди міжнародним авіаперевізником.

Outcome: dismissed