Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості в сумі 5078,65 доларів США, що еквівалентно 139967 грн. 59 коп. Обґрунтовано позов тим, що 27.02.2008 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № CNGLGI0000004722. Згідно умов договору банк зобов`язався надати кредит у розмірі 148000 грн. на термін до 27.02.2018, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно заяви [PERSON] від 29.08.2008 вказаний кредитний договір було переведено з валюти «гривня» у валюту «долар США», після чого розмір кредиту з урахуванням винагороди банку склав 31380,95 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Також, 27 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № CNGLGI0000004722, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати за невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором. В порушення умов кредитного договору, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка ним у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що виконання зобов`язань за договором було забезпечено іпотекою. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2013 року у справі № 750/5807/13 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку позовні вимоги банку були задоволені в повному обсязі і позивачем було реалізовано своє право звернення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, відповідач вважає, що банк звернувся до суду з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та закрити провадження у справі. Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає про безпідставність посилань відповідача щодо погашення заборгованості по кредитному договору за рахунок коштів від продажу предмета іпотеки, оскільки коштів від його реалізації виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості, в результаті чого банк був змушений звернутися до суду з метою стягнення залишку заборгованості за кредитним договором. Розрахунок заборгованості було проведено автоматизованою системою і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання, в тому числі і кошти, що надійшли від реалізації предмета іпотеки. Таким чином, раніше винесене рішення суду не звільняє відповідача від відповідальності за взяті зобов`язання за кредитним договором. Отримання кредитором частини заборгованості, яка не була погашена за рахунок вартості предмета іпотеки, відповідає приписам п. 6 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 526, 591, 599 Цивільного кодексу України. Також представник позивача зазначив, що матеріально-правові вимоги за справами № 750/5807/13-ц та 750/10270/20 є нетотожними, різними, заборгованість відмінна від тієї, що була заявлена у справі № 750/5807/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому посилання відповідача про наявність підстав для закриття провадження є безпідставним. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Васильєв О.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи № 750/5807/13-ц та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 27.02.2008 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк») та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № CNGLGI0000004722. Згідно умов договору банк зобов`язався надати кредит на поліпшення якості окремого житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 148000 грн. зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 15 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 27 лютого 2018 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 14-17). 29.08.2008 [PERSON] звернувся до банку із заявою про зміну валюти кредиту та просив залишок заборгованості по кредитному договору в розмірі 145450 грн. 71 коп. конвертувати в валюту «долар США» (а.с. 18), у зв`язку із чим 29.08.2008 було укладено додаткову угоду № 2 до договору про іпотечний кредит № CNGLGI0000004722, відповідно до умов якої після зміни валюти кредиту його розмір, з урахуванням винагороди банку, склав 31380,95 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 21-22). В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 27 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк») та [PERSON] було укладено договір поруки № CNGLGI0000004722, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати за невиконання позичальником обов`язків за кредитним договором (а.с. 23-24). Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 11.09.2020 банк направляв відповідачам повідомлення про сплату простроченої заборгованості (а.с. 11, 12, 13), проте заборгованість в добровільному порядку погашена не була. Так, згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 01 вересня 2020 року становить 167414,85 доларів США, до якої входить: 32383,01 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 39227,04 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7958,92 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредиту, 87845,88 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором (а.с. 6, 7-9). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача лише заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 5078,65 доларів США за період з 28.05.2019 по 01.09.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.09.2013 у справі № 750/5807/13-ц, яке змінено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 31.01.2014, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк», яка виникла станом на 22 березня 2013 року по кредитному договору № CNGLGI0000004722 від 27.02.2008, що складається із: заборгованості за кредитом 34621,68 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 5728,65 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 746,28 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 852,57 доларів США, штрафу (процентна складова) 4194,92 доларів США, а всього на загальну суму 46144,10 доларів США, що в перерахунку на гривневий еквівалент по курсу Національного Банку України на 23 березня 2013 року становить 368691 грн.34 коп., звернено стягнення на предмет іпотеки - будинок [ADDRESS] , загальною площею 97,30 кв.м, житловою площею 67,20 кв.м, який належить [PERSON] на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 10.01.2008, з наданням Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приват Банк» таких повноважень: права продажу предмета іпотеки (іпотечний договір від 27.02.2008) від імені відповідача за договором купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених чинними нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, з встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на час укладення договору купівлі продажу ( справа № 750/5807/13-ц а.с. 175-178). Таким чином, заборгованість за тілом кредиту вже повністю стягнено з [PERSON] заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.09.2013 у справі № 750/5807/13-ц, яке змінено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 31.01.2014, тобто банк скористався правом дострокового стягнення кредиту. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Проте, клопотання представника позивача щодо закриття провадження у справі з підстав, передбачених у п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, задоволенню не підлягає, оскільки у справі що розглядається банк просить стягнути заборгованість по процентам за інший період, а саме за період з 28.05.2019 по 01.09.2020, що не було предметом розгляду у справі № 750/5807/13-ц. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 679, ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені [PERSON] згідно з рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 31 січня 2014 року продало, а ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» в особі [PERSON] купило житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Продаж житлового будинку з господарчими спорудами вчинено за домовленістю сторін за 222147 грн. 00 коп., оціночна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - 221474 грн. 00 коп. Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 680, ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені [PERSON] згідно з рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 31 січня 2014 року продало, а ТОВ «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» в особі [PERSON] купило земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1600 га, кадастровий номер 7410100000:02:046:6059. Продаж земельної ділянки вчинено за домовленістю сторін за 143424 грн. 00 коп., оціночна вартість земельної ділянки складає 143424 грн. 00 коп. Таким чином, загальна сума, за яку було реалізовано предмет іпотеки, склала 365571 грн. Як зазначив у судовому засіданні представник відповідача, при укладенні даних договорів у 2016 році [PERSON] було повідомлено, що заборгованість по кредиту буде погашена у повному обсязі і банк не буде мати до нього жодних претензій. Після 2016 року банк до нього із вимогами про погашення заборгованості жодного разу не звертався. Більше того, [PERSON] думав, що йому буде повернуто різницю від продажу нерухомого майна, оскільки на той час аналогічний житловий будинок із земельною ділянкою коштував приблизно 70000 доларів США. Як зазначено в інформації АТ КБ «Приват Банк» від 15.03.2021, сума від реалізації предмету іпотеки надійшла на рахунок № [NUMBER] 31 травня 2016 року, що підтверджується меморіальним ордером. Відповідно до копії меморіального ордеру № 01ЕЕ від 31 травня 2016 року загальна сума, яка надійшла на погашення заборгованості, становила 14512,55 доларів США. Згідно виписки АТ КБ «Приват Банк», наданої на запит суду, 14512,55 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 365222 грн. 86 коп., 31.05.2016 було зараховано на погашення заборгованості за кредитним договором, з яких 11629,76 доларів США було зараховано в рахунок погашення пені по кредитному договору (тобто в сумі, значно більшій, ніж було стягнуто за рішенням суду у справі № 750/5807/13-ц, а 2062,64 доларів США та 820,15 доларів США - на погашення заборгованості по кредитному договору. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18) та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що позивач використав своє право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов кредитного договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами, передбаченими умовами кредитного договору, однак нарахованими після закінчення строку його дії, у зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання, задоволенню не підлягають. У зв`язку з наявністю підстав для відмови у задоволенні позову, відповідачу [PERSON] мають бути витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Васильєв О.М. на підставі договору та ордеру серії ЧН № 045627 від 18.12.2020. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 76 від 18.12.2020 [PERSON] сплатив згідно договору про надання професійної правничої допомоги № 01/12/2020 від 01 грудня 2020 року адвокату 3400 грн. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки відповідачем [PERSON] документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, клопотання про зменшення цих витрат позивачем не подано, а тому, враховуючи категорію складності справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі у сумі 3400 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved