Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що з червня 2013 року він проживав у фактичному шлюбі з [PERSON] Сторони проживали у квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] В період спільного проживання сторони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, який складався із заробітної плати позивача та доходів відповідача від підприємницької діяльності. В січні 2014 року сторони придбали автомобіль марки «Great-Wall», номерний знак [NUMBER], вартістю 108000 гривень, який був зареєстрований на ім'я відповідача. При цьому, автомобіль було придбано за грошові кошти, отримані в кредит у ПАТ «Дельта Банк», та 30000 гривень було взято в борг в матері позивача [PERSON] 01 листопада 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «Great-Wall», номерний знак [NUMBER], вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Після дорожньо-транспортної пригоди та відновлення автомобіля стосунки між сторонами погіршились, [PERSON] почала відмовляти позивачу у користуванні автомобілем, а в березні 2015 року взагалі припинила будь-які стосунки, і позивач змушений був переїхати проживати до своїх батьків. Тому, [PERSON] просив суд визнати автомобіль марки «Great-Wall», номерний знак [NUMBER], спільним майном [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, та стягнути з [PERSON] на його користь вартість ? частини автомобіля у розмірі 54000 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали пред'явлений позов та просили суд задовольнити його. Відповідач та її представник [PERSON] не визнали позов та заперечували проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вказали на те, що позовні вимоги є незаконними, не обґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству, оскільки позивачем не було заявлено вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірний автомобіль. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що в січні 2014 року сторони по справі придбали автомобіль марки «Great-Wall», номерний знак [NUMBER]. За правилами ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на це, факт придбання спірного автомобіля у січні 2014 року додатковому доказуванню не підлягає. За змістом ч.2 та ч.4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. За правилами ч.1 ст.36 СК України виключно шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 СК України. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, позивач та його представник не надали до суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що в період придбання спірного автомобіля, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто що між [PERSON] та [PERSON] склались усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім цього, відповідно до вимог ч.1,ч.2 ст.10 та ч.1 ст.11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки, позивачем не було заявлено позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірний автомобіль, то суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог та встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції від 04 березня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed