Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

АТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Свій позов обґрунтовує тим, що 06.06.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінено на АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 078-22-27/07. Крім того, 31.03.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, банк був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно і 20.02.2019 року право власності на квартиру було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк». Однак, реалізувати майно на даний час неможливо, оскільки постановою Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області накладено арешт на нерухоме майно та заборона на його відчуження. Вказує, що на даний час, внаслідок винесення вказаної постанови про арешт, порушено право позивача як власника майна. У зв`язку з чим, просить звільнити з-під арешту майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк», а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на яку накладено арешт 05.09.2011 року постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2019 року залучено до участі в справі правонаступника позивача - АТ «Альфа-Банк», а також залучено в якості співвідповідача - Другий відділ державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Крім того, ухвалою суду від 17.03.2020 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] також подав клопотання про слухання справи у його відсутності. Від представника відповідача - Першого відділу ДВС у місті Луцьку ЗМУМ, (м. Львів) надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Щодо задоволення позову покладається на розсуд суду. Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 06.06.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінено на АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 078-22-27/07, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 35 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 05.06.2022 року (а.с. 6-8). Крім того, 31.03.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до якого з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавці передали в іпотеку належне їм на праві власності майно, а саме: двохкімнатну квартиру, загальною площею 53,1 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, іпотечним договором передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання (а.с. 9-11). 14.06.2010 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» шляхом перейменування в публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк». Як слідує з матеріалів справи, згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у даному акті, з 15.10.2019 року виникає у АТ «Альфа-Банк». 20.02.2019 року право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 12-14). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що постановою Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 05.09.2011 року №29112477 накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та заборону на її відчуження (а.с. 12-14). Із позовної заяви вбачається, що наявність вищевказаного арешту перешкоджає банку в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись усім своїм майном, в тому числі відчужувати, передавати в користування, а також вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження власним майном. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що постановою державного виконавця було накладено арешт на квартиру, яка на даний час належить позивачу, враховуючи, що існування арешту перешкоджає банку в повному обсязі реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення майна з-під арешту, а тому позовні вимоги слід задовольнити. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Outcome: approved