Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що між позивачем і відповідачем укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором у останнього утворилася заборгованість перед позивачем, розрахунок якої додано до позову. Враховуючи викладене та посилаючись на приписи діючого законодавства, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 102459,51 гривень та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, одночасно з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача Галкін М.Г., який брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позовні вимоги позивача не визнав. Пояснив, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок. 13 вересня 2019 року відповідач отримав картку типу - преміальна картка Platinum. Відповідно до довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки старт карткового рахунку - 19 квітня 2019 року, зміна кредитного ліміту в розмірі 92000,00 грн. відбулася 13 вересня 2019 року. Таким чином у період з 19 квітня 2019 року по 13 вересня 2019 року відповідач не використав кредитний ліміт, оскільки він не був встановлений на картку відповідача. Крім цього, зазначив, що відповідно до виписки за договором, яка міститься в матеріалах справи, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 13 вересня 2019 року відсутня. Після того, як відповідачеві було встановлено кредитний ліміт, він користувався кредитною карткою та використав грошових коштів на суму 41745,57 грн., в свою чергу повернувши грошові кошти в сумі 38648,46 грн. Також, позивачем нараховувалась заборгованість по відсотках за користування кредитним лімітом, проте матеріали справи не містять інформації щодо виду обраної кредитної картки, узгодженням між позивачем та відповідачем умов кредитного договору в частині визначення розмірів відсотків за користування кредитним лімітом. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 3097,11 грн. (різниця між використаними відповідачем грошовими коштами та повернутими позивачу грошовими коштами). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 11 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 28). У своєму позові позивач стверджував про те, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає договір надання банківських послуг, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 13 вересня 2019 року отримав картку типу: преміальна картка Platinum з встановленим кредитним лімітом - 92000,00 грн. Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань у відповідача утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 08 вересня 2020 року становить 102459 грн. 51 коп., яка складається з наступного: - 88490 грн 00 коп - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: - 56065 грн 96 коп - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 32424 грн 04 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 3451 грн 11 коп - заборгованість за нарахованими відсотками; - 10518 грн 40 коп - заборгованість за простроченими відсотками; - 0 грн 00 коп - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; - 0 грн 00 коп - нарахована пеня; - 0 грн 00 коп - нараховано комісії. У відповідності із відомостями зазначеними у анкеті-заяві відповідач [PERSON] ознайомився із договором надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами. Водночас, в анкеті-заяві відсутня інформація про вибір відповідачем виду обраної картки, а надані позивачем докази не містять інформації, який саме вид кредитної картки обрав відповідач. Крім цього, анкета-заява не містить відомостей щодо встановленого кредитного ліміту. Як доказ, позивачем надано наступні документи: довідку про те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття - 19 квітня 2019 року; термін дії 05/20 (а.с. 27); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , відповідно до якої старт карткового рахунку зазначено - 19 квітня 2019 року. 13 вересня 2019 року було змінено кредитний ліміт та встановлено у сумі 92000,00 грн. (а.с. 26); паспорт споживчого кредиту від 13 вересня 2019 року, який не містить інформації про вибір відповідачем типу кредитного продукту (а.с. 29-30); виписку за договором № б/н станом на 10 вересня 2020 року у якій відображено рух грошових коштів у період з 30 травня 2018 року по 01 вересня 2020 року по картках: № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с. 14-25); розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11 листопада 2014 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 08 вересня 2020 рок. Зазначений розрахунок заборгованості охоплює період з 13 вересня 2019 року по 08 вересня 2020 року. Крім цього, відповідно до вказаного розрахунку заборгованості, станом на 13 вересня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 66891,90 грн. (а.с. 10-13); витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Bkack Еdition, World Elite, Infinite, VISA Signature, які не підписані позичальником (а.с. 31-35); Також в обґрунтування доводів щодо укладення договору АТ КБ «ПриватБанк» надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Наданий банком витяг з Умов та правил не підписаний відповідачем. При цьому, зазначена Анкета-заява від 11 листопада 2014 року не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, просив у тому числі, стягнути заборгованість за нарахованими відсотками та простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку простроченої кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору. Проте, в матеріалах справи відсутні докази про те, що саме ці Умови та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідну анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків і неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила банківських послуг, які діяли для всіх, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Підстави вважати, що сторони обумовили відсотки за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань відсутні. Отже, ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах Верховний Суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов та Тарифів надання послуг, отже стверджувати, що з 2014 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2020 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві про одержання кредиту домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також розміру та порядку нарахування відсотків, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі висновки відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява від 11 листопада 2014 року не містить достатніх відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем. Незазначеною є і схема погашення кредиту, нарахування відсотків та міри відповідальності за порушення зобов`язань. Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Bkack Еdition, World Elite, Infinite, VISA Signature відповідачем не підписувався. Крім цього, як зазначено самим позивачем, відповідач оформив преміальну картку Platinum 13 вересня 2019 року. Інформація, щодо виду обраної відповідачем картки у період до 13 вересня 2019 року відсутня. До позовної заяви не додані документи, які підтверджують, що на момент підписання заяви, відповідач був ознайомлений саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки. Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Bkack Еdition, World Elite, Infinite, VISA Signature не підтверджують узгодження з позичальником конкретних умов кредитування. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не підписував надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, то такі докази є неналежними і не беруться до уваги судом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір та порядок нарахування комісії, пені та штрафів, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. Крім цього, відповідно до виписки за договором № б/н станом на 10 вересня 2020 року (далі - виписка), у якій відображено рух грошових коштів у період з 30 травня 2018 року по 01 вересня 2020 року по картках: [NUMBER] та [NUMBER] , відсутня будь-яка інформація щодо руху грошових коштів у період з 11 листопада 2014 року (дата підписання анкети-заяви) по 30 травня 2018 року (а.с. 14 - 25). Згідно з даними зазначеної виписки, відповідач користувався картками № [NUMBER] та № [NUMBER] , проте довідка, надана позивачем, про видачу відповідачу кредитних карток не містить інформації про видачу останньому кредитної картки № [NUMBER] (а.с. 27) Крім цього, як вбачається з наявних в справі документів, вони не містять будь-яких даних про суму погодженого банком кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки відповідачу у період з 11 листопада 2014 року (дата підписання анкети-заяви) по 19 квітня 2019 року (дата видачі картки № [NUMBER] ), її виду та строку дії. Також, наданий позивачем паспорт споживчого кредиту від 13 вересня 2019 року, хоч і містить умови кредитування для різних кредитних продуктів, однак, будь-які дані про те, який саме тип кредитного продукту було обрано відповідачем паспорт не містить. Проте, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу 19 квітня 2019 року було надано картку типу - преміальна картка Platinum та 13 вересня 2019 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 92000,00 грн. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі у період з 11 листопада 2014 року (дата підписання анкети-заяви) до 19 квітня 2019 року відповідачеві кредитної картки, розміру наданого відповідачеві кредиту, відомостей про надання позивачеві грошових коштів тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми тіла кредиту та процентів, що вказані в розрахунках заборгованості та які просить стягнути з відповідача позивач, у період з 11 листопада 2014 року до 13 вересня 2019 року (дата встановлення кредитного ліміту по картковому рахунку № [NUMBER] ), не є можливим. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами (аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.09.2020, справа № 200/5647/18). У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують видачу відповідачу кредитної картки у період з 11 листопада 2014 року по 19 квітня 2019 року; встановлення відповідачу кредитного ліміту та видачу грошових коштів у період з 11 листопада 2014 року по 13 вересня 2019 року. Проте, як вбачається з відомостей, зазначених у виписці за договором № б/н, у період з 13 вересня 2019 року (дата встановлення кредитного ліміту по картковому рахунку № [NUMBER] ) по 01 вересня 2020 року за картковим рахунком № [NUMBER] здійснювалися операції щодо зняття кредитних коштів та зарахування (внесення) на них коштів. Так, відповідачем за картковим рахунком № [NUMBER] у період з 13 вересня 2019 року по 01 вересня 2020 року було витрачено 41745,57 грн., а сплачено 38648,46 грн., що свідчить про те, що заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за тілом кредиту складає 3097,11 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. За таких підстав, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3451,11 грн. заборгованості за нарахованими відсотками та 10518,40 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Але, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, у період з 13 вересня 2019 року по 01 вересня 2020 року, в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3097,11 грн. заборгованості за тілом кредиту. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 63,48 грн. (100 % х 3097,11/102459,51 = 3,02 %; 3,02 % х 2102 /100 = 63,48).

Outcome: partial