Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18 серпня 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до укладеного договору банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 51500,00 грн, а відповідач отримав кредитні картки, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку і довідкою про отримані картки). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 р. згідно з п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 12 липня 2021 року у [PERSON] виникла заборгованість - 54529,47 грн, яка складається з наступного: 44351,10 грн - заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 44351,10 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 10178,37 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що порушує права та законні інтереси позивача, тому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 54529,47 грн та 2270,00 грн судового збору. Ухвалою від 16 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, та додатково пояснив, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, який є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків. Відповідач активно користувався послугами банку, що підтверджується рухом коштів по рахунку, йому неодноразово був збільшений кредитний ліміт. Виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку. Просив позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача - адвокат Малетин А.Я. подав суду заперечення на позов, в якому вказав, що при підписанні [PERSON] анкети - заяви відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Також на основі виписки банку, яка додана до позовної заяви, вбачається, що за весь період з 2011 року по 2021 рік банком безпідставно нараховано відсотки, комісії, штрафи, пені в розмірі 53718 грн, а за період з 01 липня 2018 року по 01 липня 2021 року безпідставно нараховано 50060,22 грн відсотків та комісії. Вважає, що безпідставно нараховані банком відсотки, штрафи, пені та комісії були банком погашені за рахунок внесення відповідачем коштів, які повинні бути зараховані в погашення отриманих відповідачем в банку коштів, тому у відповідача немає жодного боргу перед АТ КБ «ПриватБанк». Крім того вказав, що заявлені до стягнення банком суми з 2011 року по 2021 рік, тобто за межами трирічного строку позовної давності, тому просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні встановлено, що 18 серпня 2011 року [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с 19). У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. У анкеті-заяві від 18 серпня 2021 року [PERSON] просив надати йому платіжну картку «Універсальна» та зазначив бажаний кредит за платіжною карткою кредитка «Універсальна» 2000 грн. (а.с. 19). На підставі вказаної анкети - заяви [PERSON] отримав 18 серпня 2011 року кредитну картку, а в подальшому ще тричі картка перевипускаась на новий строк. Дані про номери карток, дату їх відкриття та термін дії, містяться у довідці, долученій АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви. Останню картку відповідач отримав 06 березня 2017 року з терміном дії 11/20 (а.с.18). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) кредитний ліміт карткового рахунку змінювався (а.с. 17). Матеріалами справи підтверджується, що відповідач систематично користувався картковим рахунком та кредитними коштами (а.с. 54-67), зокрема, після погашення відповідачем попередніх заборгованостей по рахунку з 17 листопада 2017 року кредитний ліміт змінювався банком в сторону збільшення (а.с. 60), сума заборгованості позичальника відображена у наданих банком розрахунках, відповідно до яких станом на 12 липня 2021 року заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 44351,10 грн (а.с. 8-16). Також 09 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до банку для чергової ідентифікації особи (а.с. 46-47). Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17). Так як фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань позичальником отримано, що свідчить про погодження ним дій банку щодо умов кредитування в цій частині, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 44351,10 грн, тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити. Що стосується позовних вимог в іншій частині, то суд дійшов переконання, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що банк поставив вимогу про стягнення з відповідача 10178,37 грн заборгованості за простроченими відсотками. При цьому позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З такою позицією позивача суд не погоджується. У правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17) вказано про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови кредитування та відповідальність за порушення грошового зобов`язання, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення договору, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаній сторонами 18 серпня 2011 року процентна ставка (відсотки) не зазначені (а.с. 19). Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду 18 серпня 2011 року відповідачу [PERSON] було роз`яснено умови кредитування, що підтверджується його підписом на довідці (а.с. 20), зокрема, зазначена базова процентна ставка в місяць UAN - 3% в (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році). Однак, в наданих позивачем суду розрахунках заборгованості за договором, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , процентна ставка зазначена: з 18.08.2011 - по 31.12.2012 року - 36,00 %, з 01.01.2013 р. по 31.08.2014 р. - 30,00%, з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. - 34,80%, з 01.04.2015 р. по 31.08.2015 р. - 43,20%, з 01.09.2015 р. по 17.11.2015 р. - 2,50%, з 18.11.2015 р. по 24.01.2016 р. - 2,90%, з 25.01.2016 р. по 28.02.2017 р. - 3,60%, з 01.03.2017 р. по 31.07.2020 р. - 3,50%, з 01.08.2020 р. по 31.05.2021 р. - 3,40% (а.с. 8-16). Поданий позивачем витяг з Умов і Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданим суду витягом з Умов та Правил надання банківських послуг відповідач був ознайомлений, розумів та погодився, підписуючи заяву клієнта. За таких обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач повідомив споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача 10178,37 грн заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягає. Згідно ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно даних руху коштів по рахунку [PERSON] (а.с. 54) 24 травня 2021 року було здійснено зарахування переказу на карту в сумі 200,00 грн, 20 листопада 2020 року - поповнення готівкою в банкоматі на суму 2299,44 грн, тому суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитом в розмірі 44351,10 грн, що становить 81,40 % позовних вимог, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1847,78 грн (44351,10 грн/54529,47 грн х 100%=81,40; 2270,00 грн х 81,40% = 1847,78 грн).

Outcome: partial