Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» у серпні 2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 22.09.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1 700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком договір, що позивач підтверджує її підписом у заяві. Свої зобов`язання банк виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість позичальник не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Посилаючись на те, що станом на 31.05.2018 року [PERSON] має заборгованість за умовами кредитування в загальному розмірі 110 069 грн. 36 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5 375 грн. 49 коп., та заборгованості по процентам за користуванням кредитом за період з 22.09.2011 року по 30.10.2017 року у сумі 104 693 грн. 87 коп., позивач просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку вищезазначену суму боргу, а також стягнути судові витрати в розмірі 1 762 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 05.10.2018 року відкрито провадження у справі та справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17.12.2019 року відповідачем [PERSON] , в особі представника адвоката Щтабовенка Д.В., було подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідач вважає позов необґрунтованим, а тому таким, що в задоволенні якого необхідно відмовити. Невизнання позову представник відповідача обґрунтовував тим, що підписання анкети-заяви від 22.09.2011 року [PERSON] не підтверджує той факт, що вона була проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який є складовою частиною кредитного договору, не містить підпису позичальника. Виходячи з правової позиції Верховного Суду України (справи № 6-240цс від 11.02.2015 року, № 6-16цс15 від 11.03.2015 року) Умови та Правила не можуть вважатись складовою частиною укладеного між сторонами договору за відсутності на них підпису позичальника, оскільки не є зрозумілими, чи саме ці умови та правила існували на момент укладення договору, чи не змінені вони банком, чи ознайомлений з ними позичальник, чи розумів їх позичальник перед укладенням договору. Також, представник відповідача акцентує увагу на тому, що з анкети-заяви від 22.09.2011 року не можливо визначити розмір річної ставки за користування кредитом та інші істотні умови користування кредитом. Відповідач такожне погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості. В частині тіла кредиту, то початково кредитний ліміт складав 600 грн. Підтвердження зміни кредитного ліміту та отримання [PERSON] кредиту в розмірі що вказує позивач позивачем не надано. Відсоткова ставка з незрозумілих підстав збільшилась. Крім того, відповідач у відзиві просила застосувати строки позовної давності, з тих підстав, що позов поданий з пропуском трирічного строку позовної давності. 17.01.2019 року відповідно до вимог ст. 179 ЦПК України представником позивача до суду було подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому на задоволенні позовних вимог представник наполягає. Зазначає, що факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань підтверджено наданими до позову доказами. Щодо строків позовної давності, то представник позивача вказував, що ним не пропущено строк позовної давності, позивач звернувся до суду з позовом до спливу строку позовної давності, отже просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача Кусий Є.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. При цьому, ствердив, що складення договору здійснювалось за принципом укладення між Банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєдналася до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача адвокат Губарєв К.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Невизнання позову обґрунтовував тим, що надана банком копія анкети-заяви не мість інформації про видачу на ім`я [PERSON] кредитної картки. З наданої банком фотографії не можливо однозначно ідентифікувати, яка саме картка була видана [PERSON]. В анкеті-заяві не міститься також інформація щодо умов кредитування. Сама по собі анкета-заява не може слугувати доказом видачі кредитної картки, погодження Умов та Правил надання кредитних коштів та і взагалі отримання кредиту. Позивачем не надано доказів, що Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» мають відношення до заяви-анкети, яка була підписана [PERSON]. Умови та правила надання банківських послуг, додані до позову мають загальний характер. При цьому, наявний в матеріалах справи Витяг містить лише загальну інформацію, яка не погоджена і не підписана жодною із сторін, зокрема і [PERSON]. Істотні умови кредитного договору сторонами не погоджені. Таким чином, оскільки надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису [PERSON] , який би підтверджував, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, кредитний договір у належній письмовій формі не укладався. Просив відмовити в задоволенні позову повністю. Застосувати строк позовної давності, оскільки позовна заява подана за межами строків позовної давності. Вислухавши представників сторін, оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунутом 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що ці Умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт (Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг - а.с. 14-37). Відповідно до п. 2.1.1.2. Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві. 22.09.2011 року [PERSON] підписана анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (копія анкети-заяви - а.с. 12). Відповідно до положення ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Проте позивачем до суду не надано доказів, що 22.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено саме кредитний договір. Надана позивачем копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12) підписана [PERSON] та містить посилання про згоду останньої на те, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Отже, Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено, що дані Умови та Правила, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг. Проте зазначені Умови та Правила, Пам'ятка Клієнта, Тарифи та заява можуть вважатись складовою кредитного договору лише за умовами наявності підпису [PERSON] на кожному із зазначених документів. Наявність підпису [PERSON] лише на одному з перерахованих документів не може свідчити про укладення кредитного договору між сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 14-37) та Тарифи Банку (а.с. 13), що надані позивачем не містять підпису [PERSON] , а тому однозначно стверджувати, що її для ознайомлення були надані Умови та Тарифи саме в такій редакції не можливо. Відповідачем факт укладення кредитного договору та отримання кредиту в розмірі 1 700 грн. не визнається. Підписаних [PERSON] . Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку позивачем не надано. Анкетою-заявою [PERSON] , як клієнту банку, було запропоновано оформити на своє ім'я платіжну картку кредитку «Універсальна», зарплатну картку, пенсійну картку, карту Gold, «Ощадкнижку», дебетову особисту картку, ідентифікацію з паспортом. Проте [PERSON] не було зазначено про таке бажання, про що свідчить відсутність відповідних позначок навпроти відповідних вище варіантів. В анкеті-заяві відповідна позначка навпроти карток кредитка «Універсальна», зарплатна картка, пенсійна картка, карта Gold, «Ощадкнижку», дебетова особиста картка, ідентифікація з паспортом - відсутня. Отже, однозначно стверджувати, що на ім'я [PERSON] було видано кредитну картку та остання отримала кредит на визначених умовах стверджувати неможливо. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки позивачем до суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження досягнення згоди щодо предмета договору та інших важливих умов, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору, строку повернення кредиту та його ціни (розміру процентів). Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.02.2012 року № 5 передбачено, що кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК ( 435-15 ) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами позивач не надав до суду письмового кредитного договору, а так само анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана особисто [PERSON] та містить відомості надання їй кредитних послуг та вручення платіжної картки кредитки «Універсальна». На підтвердження ідентифікації [PERSON] Банком надано до суду фотозображення останньої з карткою, проте однозначно сказати, що це саме кредитна картка, за якою банком стягується заборгованість не можливо. Отже, позивачем не надано до суду доказів укладення кредитного договору та вручення [PERSON] кредитної картки. За даних обставин суд вважає, що кредитний договір не є укладеним (не відбувся), оскільки відсутнє погодження сторін, зокрема позичальника з усіма істотними умовами кредитного договору, не підтвердження акцепту саме на укладення кредитного договору. Суд не вважає за можливе застосувати строки позовної давності, оскільки на думку суду позивач звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення кредиту був здійснений 29.09.2015 року. Відповідно до Умов та Правил погашення заборгованості мало здійснюватись до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Виходячи з цього, наступне внесення коштів на погашення заборгованості мало бути здійснене позичальником до 25 числа 10.2015 року. У випадку невнесення коштів, обрахунок строку на звернення до суду починається з 26.10.2015 року. Датою звернення до суду є не дата реєстрації позовної заяви в канцелярії суду, а дата подачі позовної заяви до поштового відділення, тобто 16.08.2018 року, що свідчить про те, що позов поданий до суду в межах строку позовної давності. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що між [PERSON] та Банком досягнуто згоди щодо виду договору та істотних умов такого договору, а також надання кредиту на підставі анкети-заяви від 22.09.2011 року, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача АТ КБ «ПриватБанк» покласти на позивача.

Outcome: dismissed