Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернулась до суду із заявою про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебувала у шлюбі із відповідачем у період з 1983 по 2012 рік. Зауважує, що в період шлюбу подружжям набуто нерухоме майно ? частина житлового будинку за адресою: м. Житомир, пров. Перший Труда, 6. Вказуючи на виникнення між сторонами спору щодо користування майном, позивач просить визнати за нею право власності на ? частини вищевказаного житлового будинку, встановити порядок користування ним, виділивши у користування позивача кімнати 1-2 площею 9.3 кв.м., кімнату площею 13.8 кв.м., відповідачу кімнату 1-4 площею 18.9. кв.м., інші приміщення, зокрема: коридор 1-1 площею 7.1 кв.м., коридор 1-5 площею 4.3 кв.м., коридор 1-6 площею 4.0 кв.м., кухню 1-7 площею 10.8 кв.м., санвузол 1-8 площею 4.2 кв.м. залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з вищевикладених підстав. Відповідач позов визнав частково, не заперечував щодо визнання права власності на частину будинку за позивачем, водночас, вказав на порушення його прав в разі встановлення обраного позивачем порядку користування майном, зазначив про необхідність залишення всіх приміщень у спільному користуванні. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Сторони по справі перебували в шлюбі з 1983 по 2012 рік. Під час спільного проживання подружжям здійснено будівництво ? частини житлового будинку № 6 по пров. Першому Труда в м. Житомирі. Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок № 18 від 28.03.1995 року підтверджено оформлення на ім»я відповідача вищевказаного майна. Згідно ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», що діяла на час створення майна та реєстрації прав власності на нього, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/4 ідеальних частини будинку № 6 по пров. Першому Труда в м. Житомирі. Вимога позивача про встановлення порядку користування майно не підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні представник позивача підкреслила про необхідність встановлення саме такого порядку, який визначено за позовними вимогами. Судом встановлено, що загальна площа спірної квартири становить 72,4 кв.м., житлова 42 кв.м. З урахуванням показників площі квартири вимога позивача про виділення йому кімнат розміром 9.3 кв.м. та 13.8 кв.м. перебільшує розмір частки, якою він володіє у спільному майні. Так, 1/4 ідеальної частини становить 21 кв.м. житлової площі. Запропонований варіант встановлення порядку користування призводить до порушення прав відповідача, оскільки позбавляє його на право використання тієї площі, що повинна належати згідно розміру частки в майні. З урахуванням вищенаведеного, суд відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині.

Outcome: partial