Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В березні місяці 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до сільської ради с.Красенівка Чорнобаївського р-ну Черкаської області зазначивши, що 12 липня 2004 року померла її баба по матері [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй спадкове майно в склад якого входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею- 0,51 га. Позивач прийняв спадщину так, як в визначений законом термін подав до нотаріальної контори заяву про її прийняття, але не може реалізувати свої спадкові права на наявну земельну ділянку так, як спадкодавцем за життя не було отримано державного акта, що посвідчував би її право приватної власності на дану земельну ділянку та, що і спонукало її звернутись до суду з даними позовними вимогами. В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву якою підтримав заявлений позов та просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач по справі подав до суду заяву про визнання позову та не заперечує стосовно його задоволення, просить розглядати справу без участі його представника тому суд проводив розгляд справи у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, тобто без здійснення звукозапису. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом наявного в матеріалах справи свідоцтва серії 1-СР № 251972 року, підтверджено відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Факт прийняття спадщини позивачем після смерті 12 липня 2004 року своєї баби по матері, стверджується довідкою Державного нотаріуса № 33301/16 від 04.03.2016 року. Факт наявності в померлого спадкодавця земельної ділянки, на яку претендує позивач, стверджується дослідженим в судовому засіданні витягом з протоколу рішення сесії сільської ради № 3/11 від 09.06.1997 року у відповідності до якого [PERSON] було передано в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства /а.с.-8 /та витягом № районного відділу Держгеокадастру № 219 від 03.02.2016 року /а.с.-9/ про її оціночну вартість. Змістом п. № 1Декрету КМ України від 26.12.1992 року (чинним до 2007 року) органи місцевого самоврядування, були зобов»язані на протязі 1993 року розпочати передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства . Пунктом № 3 даного Декрета визначено, що право власності громадян на дані земельні ділянки посвідчується даним органом місцевого самоврядування, шляхом проведення відповідного запису у земельно-кадастрових документах . Пунктом № 7 розділу Х ,,Перехідних положень,, ЗК України 2002 року визначено, що громадяни які одержали в приватну власність земельну ділянку до 01 січня 2002 року, зберігають дані права і в подальшому на дані земельні ділянки. Змістом ст.86 ЦК УРСР 2003 року закріплено поняття права власності та її види, включаючи і приватну форму власності. Судом встановлено, що сільською радою [PERSON]К правовстановлюючий документ на земельну ділянку не видався, але передача земельної ділянки спадкодавцю в приватну власність відбулася, на підставі відповідного рішення сесії сільської ради про, що органом місцевого самоврядування проведено відповідний запис до земельно-кадастрових документів, що підтверджено в судовому засіданні записом про протокол відповідного рішення № 3/11 (а.с.-8)та письмовим визнанням позову відповідачем. Положення ст.ст.125 та 126 ЗК України щодо підтвердженням права власності на земельну ділянку Державним актом, набули чинності лише з прийняттям нового ЗК України -2002 року, а тому суд вважає, що для прийняття рішення по даній справі суд має враховувати і те законодавство, що було чинне на час передання сільською радою спадкодавцю земельної ділянки у приватну власність. В даному випадку право позивача на спадкування даної земельної ділянки стверджується незміненим та не скасованим на час розгляду справи заповітом від 17 травня 2004 року зареєстрованим в реєстрі за № 49, яке підлягає підтвердженню судовим рішенням. Відповідач по справі позов визнав та не заперечує стосовно його задоволення, інших спадкоємців судом не встановлено, що являється підставою для задоволення позову.

Outcome: approved