Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року, посилаючись на його незаконність, неповне дослідження судом всіх обставин та доказів по справі, порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає за необхідне рішення скасувати та ухвалити нове\~ про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, районний суд виходив з того, що строк дії кредитного договору\~ закінчився 24.07.2007 року, позовна давність сплинула 24.07.2010 року, а з позовом Банк звернувся до суду лише 06.03.2014 року, тобто з пропуском позовної давності. Однак, з таким висновком районного суду погодитись не можна, оскільки під час вирішення спору грубо порушено норми матеріального права. Із матеріалів справи вбачається, що \~відповідно до заяви позичальника №\~GOH3RX05580015 від 24.07.2006 року [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 4198,86 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 12,00% на рік, кінцевий термін повернення 24.07.2007 року. Відповідач порушив умови укладеного договору, в звязку з чим станом на 30.01.2014 року виникла заборгованість у розмірі 38279,78 грн., з яких: 1397,66 грн. заборгованість за кредитом, 11389,92 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 490,84 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 22702,32 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500 грн. пеня (фіксована частина), 1799,04 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з наведених норм закону, позовна давність могла бути застосована судом лише при наявності заяви про це відповідача. Між тим із матеріалів справи вбачається, що такої заяви надано не було. В такому випадку районний суд не мав законних підстав для застосування строку позовної давності та ухвалення рішення про відмову у позові, тому воно підлягає скасуванню. При ухваленні нового рішення апеляційний суд виходить із слідуючого. Згідно ст.ст. 509, 526, 610, 625, 1054 ЦК України, цивільні права та обовязки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобовязаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобовязання. Право кредитора, в даному випадку вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене ст.1050 ЦК України, а тому позовні вимоги в частині стягнення з\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитом у розмірі 1397,66 грн. та по відсоткам 11389,92 грн.. підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог про стягнення комісії, - в цій частині необхідно відмовити з тих підстав, що Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам сплата комісії за користування кредитом та її розмір не передбачена. Стосовно заборгованості відповідача в частині стягнення пені в розмірі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 22702,32 грн., - враховуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України,\~яка передбачає зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо вона значно перевищує розмір збитків і є неспівмірною стосовно заборгованості за кредитом, апеляційний суд вважає за можливе зменшити її розмір до\~\~ 1000,00 грн.. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями ст.. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так як\~ штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, що стосуються стягнення на користь Банку штрафів у розмірі 500,00 грн. та 1799,04 грн.. Таким чином, загальний розмір кредитної заборгованості, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь Банку становить 13787,58 грн., з яких: 1397,66 грн. заборгованість за кредитом, 11389,92 грн. заборгованість по відсоткам, 1000,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором. Що ж стосується\~ вимог Банку\~ про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне. До складу судових витрат віднесені витрати на правову допомогу\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Витрати, що повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В матеріалах справи відсутні докази про надання правової допомоги\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ ПАТ КБ «ПриватБанк» з необхідними розрахунками часу адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. Зважаючи на викладене, висновки, зазначені у судовому рішенні, зроблені без повного та всебічного зясування обставин справи, не відповідають вимогам матеріального закону, а тому, рішення як незаконне підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, виходячи з часткового задоволення позову, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненнюсудовий збір у сумі 511,56 грн..

Outcome: partial