Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAU4SE00000463 від 30 серпня 2005 року у розмірі 606 715 грн 38 коп. та покладення на відповідача обов`язку відшкодувати сплачений судовий збір на користь позивача у розмірі 9 100 грн 73 к. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 30 серпня 2005 року між ПриватБанк (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] укладено кредитний договір № HAU4SE00000463, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. 00 к. зі сплатою за користування ним відсотків, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Узяті на себе зобов`язання позивач виконав вчасно, у свою чергу відповідач узяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши станом на 21 квітня 2020 року заборгованість по кредиту на суму 635 395 грн 81 к., яка складається з наступного: - 10 310 грн 83 к. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 121 219 грн 69 к. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 4 500 грн 00к. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 499 365 грн 29к. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Від зазначеної суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена судовим наказом Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10 вересня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка складала 28 680 грн 43 к. з яких: - 10 310 грн 83 к. - заборгованість за кредитом; - 10 270 грн 37 к. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4 275 грн 00к. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 3 824 грн 23 к. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Отже, різниця становить, яка підлягає до стягнення становить 606 715 грн 38к., яка складається з наступного: - 110 949 грн 32к. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 225 грн 00к. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 495 541 грн 06к. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 травня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Не погодившись з позовними вимогами відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що влітку 2005 року на час укладання спірного договору кредиту він працював найманим працівником у ФОП [PERSON] . З метою оформлення офіційного працевлаштування він передав останній паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та трудову книжку. Зазначив, що кредит в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» він не отримував. Кредит від його імені отримала [PERSON] , яка 31 січня 2007 року покінчила життя самогубством. До жовтня 2017 року про існування кредитного договору за № HAU4SE00000463 від 30.08.2005 року він нічого не знав, доки не був викликаний до Великобурлуцького ВДВС, де йому державний виконавець повідомила про наявність виконавчого напису. З метою захисту своїх прав відповідач звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 березня 2018 року виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Після набрання рішенням законної сили 22 червня 2018 року державним виконавцем Великобурлуцького ВДВС було винесено постанову про закриття виконавчого провадження. Також, відповідач вказує, що станом на день звернення до суду із позовом минуло 11 років 7 місяців. Згідно п.1.1 кредитного договору № HAU4SE00000463 від 30 серпня 2005 року строк кредитування складає по 29 серпня 2008 року. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредит до дати зазначеної в п.1.1 Договору, тобто до 29 серпня 2008 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитом було здійснено 31 жовтня 2006 року. Таким чином, станом на 29 серпня 2008 року закінчився строк кредитування за договором і одночасно існувала заборгованість, тобто відповідно до положень ст.612 ЦК України мало місце прострочення боржника і саме 29 серпня 2008 року у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло право звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто саме із цієї дати починається перебіг позовної давності за кредитним договором, у зв`язку з чим [PERSON] просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.52-53). Представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Підлужним А.В. надано відповідь на відзив в якому зазначено, що 30 серпня 2005 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений Договір банківського обслуговування № HAU4SE00000463 та відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн 00 к. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,00% на місяць (24 % на рік) на суму залишку за кредитом і комісії у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати плюс сума розрахована відповідно до п.3.10 Договору. Згідно виписки по рахунку наданого згідно договору № [NUMBER] в період з 30 серпня 2005 року моменту видачі кредиту до 21 квітня 2020 року було погашено з виданої суми лише 2 407 грн 43 к. Кредит до теперішнього часу не погашено. Про втрату картки відповідач не заявляв, особа яка знімала кошти мала в наявності платіжну карту та знала ПІН-код властивий даній картці. Клієнт не подав заяви до Банку про блокування або встановлення в стоп-лист платіжної системи картки, а отже заявлені заперечення являються не обґрунтованими. Щодо строків позовної давності зазначено, що по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, а не до закінчення строку дії договору. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором представник позивача просив позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити (а.с.69-74). Відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив в якому вказав кредитний договір № HAU4SE00000463 від 30 серпня 2005 року доданий позивачем до позову не містить п.1.1.7.31, тому вважає вказане твердження не вірним та вказує на те, що строк позовної давності сплинув 30 серпня 2011 року. За викладених обставин просив відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності (а.с.96-101). Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі(а.с.105). Відповідач [PERSON] надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника (а.с.110). Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору № HAU4SE00000463 від 30 серпня 2005 року, укладеного між ПриватБанк (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] , останній 30 серпня 2005 року отримав кредит у розмірі 15 000 грн 00 к. зі сплатою за користування ним відсотків 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 серпня 2008 року (а.с.09-12). Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, за виконавчим написом № 5309 вчиненим 14 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Русланом Олеговичем, стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] сума боргу, яка становить 403 526 грн 56 к. У виконавчому написі нотаріуса зазначено, що сума, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитному договором № HAU4SE00000463 від 30.08.2005, складає 403526,56 гривень, з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 10310,83 грн.; - заборгованість за відсотками - 101145,01 грн.; - заборгованість з комісії - 4500,00 грн.; - заборгованість з пені - 287570,72 грн. 14 березня 2018 року заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Швець Русланом Олеговичем від 14 червня 2017 року, який зареєстрований в реєстрі за № 5309, про стягнення із [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 403 526 грн 56 к. за кредитним договором від 30 серпня 2005 року № HAU4SE00000463, визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішенням встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 3.2. глави 16 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Нотаріус вчинив виконавчий напис, не маючи належного підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. Рішення набрало законної сили 14 квітня 2018 року(а.с.47-49). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зважаючи на те, що є таке, що набрало законної сили рішення по спору між тими ж сторонами про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAU4SE00000463 від 30 серпня 2005 року і обставини, встановлені цим судовим рішенням відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. Так, як вбачається з п.1.1 кредитного договору № HAU4SE00000463 від 30 серпня 2005 року укладеного між ПриватБанк та [PERSON] Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк по 29 серпня 2008 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 15 000 грн 00 к. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і комісії в розмірі 1,50% від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати плюс сума, яка розрахована відповідно до п.3.10 даного договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку, починаючи з першого місяця наступного за датою надання кредиту, щомісяця в період сплати, за який приймається період з 25 по 30 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 816 грн 12 к. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. На підтвердження заборгованості [PERSON] АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 31 серпня 2005 року по 21 квітня 2020 року. Згідно розрахунків, які надані позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 21 квітня 2020 року склала 606 715 грн 38 к. Проте, вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов на наступного. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову, просив суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що за умовами договору Банк надав відповідачу строковий кредит у сумі 15 000 грн 00 к. з кінцевим терміном повернення 29 серпня 2008 року (а.с.09-12). Отже, саме з 29 серпня 2008 року у банку виникло право вимоги до відповідача, яке сплинуло 30 серпня 2011 року. Після закінчення строку дії виконання кредитного зобов`язання позивач звернувся до суду через 11 років 8 місяців, а саме в квітні 2020 року. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийняті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми. Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ст.267 ЦК України, та звернулася до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до п.1 ст.32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії». Посилання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на п.1.1.7.31 Умов договору щодо збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки до 50 років не підтверджене належними та допустимими доказами. Кредитний договір № HAU4SE00000463 від 30.08.2020 такого пункту не містить. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведених обставин, враховуючи, що сплив трирічний строк позовної давності до основної вимоги, у зв`язку з чим вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити за спливом строків давності. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача, а тому з урахування того, що в задоволені позову відмовлено, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір не покладається на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed