Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

в березні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті навчання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначає, що між Національним університетом харчових технологій та [PERSON] укладено договір про навчання і підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня Бакалавр в Національному університеті харчових технологій № 009-РВз13Б від 13.08.2013 року (далі - Договір). Згідно з Договором, Університет зобов'язується надати [PERSON] освітню послугу на основі новітніх досягнень науки, техніки та технологій, згідно з навчальним планом і навчальними програмами, які відповідають міжнародним освітнім стандартам та затвердженими Вченою радою НУХТ. Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання Студента згідно з пунктом 5.2 становить 54000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до наказу від 11.08.2013 № 1025-кс [PERSON] було зараховано на навчання для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» з 01.09.2013 року студенткою першого курсу денної форми навчання факультету обліку, фінансів та підприємницької діяльності, група 11, напрям підготовки «Реклама та зв'язки з громадськістю» за кошти фізичної особи. Наказом від 23.04.2014 № 358-кс студента [PERSON] було відраховано з Університету відповідно до ст.45 Закону України «Про вищу освіту» та п.14 «Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти», затвердженого наказом Міністерства освіти України від 15.07.1996 р № 245 за власним бажанням з 10.04.2014 року. Відповідач мав перерахувати кошти за другий семестр першого курсу на розрахунковий рахунок університету у строк до 01 лютого 2014 року, проте не виконав свої зобов'язання за договором належним чином, має заборгованість в розмірі 2800,00 грн. Просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором в розмірі 2800,00 грн. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, у судове засідання не з»явився повторно, направлені судові виклики за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивача, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що між Національним університетом харчових технологій та [PERSON]. та [PERSON] укладено договір про навчання і підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня Бакалавр в Національному університеті харчових технологій № 009-РВз13Б від 13.08.2013 року. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Університет зобов'язується надати [PERSON] освітню послугу на основі новітніх досягнень науки, техніки та технологій, згідно з навчальним планом і навчальними програмами, які відповідають міжнародним освітнім стандартам та затвердженими Вченою радою НУХТ. Замовник, який є студентом, зі свого боку, зобов'язаний своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором (пункт 3.1 Договору), та зобов 'язаний у повному обсязі якісно засвоїти теоретичний, практичний і виробничий курс навчання, включені в навчальний план відповідної спеціальності, набути знання, вміння та навики згідно з освітньо-кваліфікаційною характеристикою спеціальності пункт 4.1 Договору). Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання Студента згідно з пунктом 5.2 становить 54000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до наказу від 11.08.2013 № 1025-кс [PERSON] було зараховано на навчання для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» з 01.09.2013 року студенткою першого курсу денної форми навчання факультету обліку, фінансів та підприємницької діяльності, група 11, напрям підготовки «Реклама та зв'язки з громадськістю» за кошти фізичної особи. Наказом від 23.04.2014 № 358-кс Студента було відраховано з Університету відповідно до ст. 45 Закону України «Про вищу освіту» та п.14 «Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти», затвердженого наказом Міністерства освіти України від 15.07.1996 р № 245 за власним бажанням з 10.04.2014 року. Згідно з п. 5.3 договору Відповідач мав перерахувати кошти за другий семестр першого курсу на розрахунковий рахунок університету у строк до 01 лютого 2014 року. Згідно з довідкою-розрахунком (додається) заборгованість за надання послуг по навчанню складає 2800,00 грн. Вартість за семестр навчання складає 6750,00 грн. Студент відрахований з університету з 10.04.2014 року згідно з наказом № 358-кс від 23.04.2014. За лютий нараховано 1350,00 грн., за березень нараховано 1350,00 грн., за 10 днів квітня нараховано 450,00 грн. [PERSON] за цей період проплатила 350,00 грн. Сума заборгованості складає: 1350,00 * 2 + 450 - 350,00 = 2700,00 + 450 - 350,00 = 2800,00 грн. Відповідно до ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, Замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він юбов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не істановлено договором або законом. Відповідно до п. 7.1 договору його дія припиняється у разі відрахування студента з Університету згідно з чинним законодавством або договором. Студент подав до університету заяву щодо відрахування 10.04.2014 року. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За наведених обставин позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved