Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 листопада 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписав заяву на отримання кредиту, ознайомився із умовами кредитування. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором, а відповідач не сплачував своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушив свої зобов'язання. Банк просив суд позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 24 384,09 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримав, зменшив розмір позовних вимог, просив в межах трирічного строку позовної давності стягнути 6 625,57 грн. заборгованості за кредитом, 5 857 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 1 квітня 2011 року по 9 вересня 2013 року, 1 921,54 грн. комісії за період з 1 квітня 2011 року по 9 вересня 2013 року, а всього на загальну суму 14 404,11 грн. Представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності, пояснив, що 20 листопада 2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 1 000 грн. Банк з власної ініціативи збільшував кредитний ліміт 13 лютого, 23 березня та 15 квітня 2008 року відповідно до 3 554 грн., 5 846,13 грн. та 6 502,87 грн. 11 вересня 2008 року відповідач здійснив останній платіж по погашенню заборгованості за кредитом. Кредитна картка видавалася відповідачу строком на 3 роки, а саме: до 20 листопада 2010 року. Влітку 2010 року відповідач втратив кредитну картку, не звертався до банку з проханням її поновити. Банк не видавав відповідачу нову картку. З 2008 року до 3 квітня 2014 року Банк знав про невиконання відповідачем умов договору, але до суду не звертався, без поважних причин пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав. Доводи Банку про те, що кредитна картка діяла до листопада 2011 року, не підтверджуються доказами. При укладенні договору Банк не зазначив термін дії картки. Роздруківку, яку надав представник Банку апеляційному суду, в якій зазначено, що термін дії картки до листопада 2011 року, не можна вважати належним доказом, оскільки він (доказ) створений на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а не на момент укладення кредитного договору між сторонами. Суд розглядає справу у відсутності представника позивача та відповідача за наявними у справі доказами. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією статуту (а.с. 29). З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав у банку кредитний ліміт у сумі 1 000 грн. (а не 6 625,57 грн., як це зазначив позивач у своїй позовній заяві) під 36 % річних на строк дії платіжної картки. У своїй заяві позичальника від 20 листопада 2007 року відповідач визнав, що він ознайомлений і згідний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку (а.с. 14-15). Укладення кредитного договору у такий спосіб не суперечить вимогам ст.ст. 638, 639, 640 і 1055 ЦК України. Укладений із банком кредитний договір відповідач у судовому порядку не оспорив, у зв'язку з чим він відповідно до правил ст. 204 ЦК України є правомірним. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] порушив взяті на себе відповідно до умов Договору зобов'язання щодо погашення кредиту, внаслідок чого, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 6-13), станом на 31 серпня 2013 року загальна заборгованість відповідача за договором складає 24 384,09 грн. Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, який наданий позивачем. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу не надано, а тому судом він приймається як достовірний. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з нормами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 ЦК України). Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов та правил), які є частиною кредитного договору сторін від 20 листопада 2007 року, обумовлено, що договір діє впродовж 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення строку дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк. Підпунктами 3.1.1. і 3.1.3. Правил користування платіжною карткою (які є складовою частиною Умов та правил) передбачено, що термін дії картки зазначений на звороті картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії не поступила письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умовах наявності коштів на Картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при збереженні інших умов продовження, передбачених договором. Підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою передбачено, що термін погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: термін погашення за процентами - кожного місяця за попередній місяць, термін погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів сторонами було визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Як роз'яснив Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З матеріалів справи вбачається, що в заяві (а.с. 14-15) сторони не визначили термін дії картки. Роздруківку (а.с. 110), в якій зазначено, що відповідачу видано картку з терміном дії до листопада 2011 року, суд визнає неналежним доказом, оскільки він (доказ) створений позивачем під час розгляду справи в суді, а не на момент укладення кредитного договору. Достовірних і переконливих даних про те, що термін дії картки до листопада 2011 року та те, що після закінчення терміну дії платіжної картки відповідачу була видана нова платіжна картка у матеріалах справи немає. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору сторін були передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізували обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлювали самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а, отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. З матеріалів справи вбачається, що останнє погашення кредиту відповідачем було здійснено у вересні 2008 року. До суду ж із даним позовом банк звернувся лише 3 квітня 2014 року, тобто вже після збігу трирічного строку позовної давності. Представник відповідача до винесення рішення подав суду заяву про застосування позовної давності (а.с. 48; 224). За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed