Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором SAMDNWFC00007069335 від 15.02.2019 у розмірі 135782.88 грн. станом на 13.01.2021 року, яка складається з наступного: 819.60 грн. - заборгованість за кредитом; 8685.73 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 126277.55 грн. - заборгованість за пенею; та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 19.06.2012 року, згідно з якою відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованості. 15.02.2019 відповідач та АТ КБ «ПРИВТБАНК» підписали додаткову угоду за № SAMDNWFC00007069335, відповідно до п. 1.2 якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена у п. 1.1 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строк, вказані у п. п. 1.3, 1.5.1, 1.5.2 додаткової угоди. Відповідно до п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі неналежного виконання клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 угоди. Пунктом 1.6.1 угоди встановлено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь - якого зобов`язання, передбаченого п. 1.5.2 угоди та /чи будь - якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п. 1.2, умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1. 4 угоди не поширюються. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 13.01.2021 року становить 135782.88 грн. та яка складається з наступного: 819.60 грн. - заборгованість за кредитом; 8685.73 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 126277.55 грн. - заборгованість за пенею, які позивач просить стягнути на свою користь та вирішити питання про судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про часткове визнання позову та вказувала на не співмірність боргу з тілом кредиту та просила суд в задоволенні позову в частині стягнення інших складових відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 19.06.2012 року [PERSON] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Своїм підписом відповідач підтвердила, що підписана нею анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. 15.02.2019 РОКУ [PERSON] підписала Додаткову угоду до Договору № SAMDNWFC00007069335, відповідно до змісту якої сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення Договору до дати підписання цієї Угоди складає 144939.74 грн.; АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання [PERSON] кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 111885.67 грн., штрафу на 2336.98 грн.; строк повернення кредиту до 25.08.2019; відсоткова ставка за кредитом становить 0,01 % . Тобто 15.02.2019 року між сторонами укладено не кредитний договір, а додаткову угода до такого договору між позивачем та відповідачем, який у свою чергу був укладений 19.06.2012 року. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13.01.2021 складає 135782.88 грн. з яких: 819.60 грн. - заборгованість за кредитом; 8685.73 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 126277.55 грн. - заборгованість за пенею. Однак суд не може погодитись з наданим розрахунком заборгованості у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Анкета-заява від 19.06.2012 року, підписана [PERSON] , не містить відомостей щодо визначеної процентної ставки, умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів, пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, до позову не додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, які були б підписані [PERSON] та які містили би обумовлені 15.02..2019 року, підписана [PERSON] , містить відомості щодо визначеної процентної ставки, яка становить 0,01%, а в разі невиконання відповідачем зобов`язання умова про прощення частини заборгованості та зміну відсоткової ставки не застосовується. Так, з наданого розрахунку вбачається, що банком ця процентна ставка застосувалась лише у періоді з 15.02.2019 по 28.05.2019, тобто під час дії Додаткової угоди. Проте, нарахування пені не обумовлено сторонами, оскільки в матеріалах справи відсутні Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», підписані відповідачем, які б свідчили про протилежне. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві та додатковій угоді домовленості сторін про сплату суми простроченого тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком Анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутній Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, підписаний відповідачем, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.06.2012 шляхом підписання Анкети-заяви, а також додаткової угоди від 15.02.2019. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати простроченого тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 8685.73 грн. та нарахованої пені у розмірі 126277.55 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у Анкеті-заяві від 19.06.2012 року, у зв`язку з чим вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в цій частині. Згідно зі ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з умов додаткової угоди від 15.02.2019, підписаної [PERSON] , остання погодилася, що має заборгованість перед банком, що свідчить про отримання нею кредитних коштів за заявою № б/н від 19.06.2012 року. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором (фактично отримані кошти), суд вважає позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 819.60 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині, оскільки саме вказану суму визначено позивачем як суму заборгованості за тілом кредиту (фактично отримані кошти), яку не погашено відповідачем на час подання позову. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростувала наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст.ст. 4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: partial