overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 29.04.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] 15.07.2011року народження. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому він знаходиться на її утриманні. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до його повноліття . В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву в якій просить слухати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач , хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заяв з проханням розглянути справу за його відсутністю або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2011 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження І-ЖС №178815 записаний батьком відповідач [PERSON] Дитина мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитину не надає Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги всі обставини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави На підставі вище викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 11 березня 2001 року вона з відповідачем зареєструвала укладення шлюбу у відділі реєстрації актів громадянського стану Бережанського району Тернопільської області, актовий запис № 29. Під час шлюбу у них народилося дві дочки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що сторони не зійшлися характерами, внаслідок чого їхнє сумісне проживання стало не можливим. Їхній шлюб фактично розпався і існує лише формально. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Сторони уклали шлюб 11 березня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Бережанського району Тернопільської області. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що сторони не зійшлися характерами, внаслідок чого їхнє сумісне проживання стало не можливим, їхня сім'я існує лише формально. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Позивач не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розлученні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 22 грудня 2009 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 185. Під час шлюбу у сторін дітей немає. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що сторони не зійшлися характерами, внаслідок чого між ними відсутнє взаєморозуміння, тривалий час сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо, в зв'язку з чим їх сім'я фактично розпалась. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просить справу слухати без її участі, позов задовольнити, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Сторони уклали шлюб 22 грудня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що сторони не зійшлися характерами, внаслідок чого між ними відсутнє взаєморозуміння, тривалий час сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо, їхня сім'я існує лише формально. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Вільховецької сільської ради, Рибниківської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В позовній заяві позивач вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на яку вона претендує, як спадкоємець, за заповітом, посвідченим 26 січня 2001 року секретарем Вільховецької сільської ради Бережанського району за реєстровим № 07. Позивач звернулася в Бережанську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини. Державним нотаріусом їй повідомлено, що вона пропустила 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини і для вирішення питання про прийняття спадщини їй необхідно звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, визначити їй - [PERSON] тримісячний додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] в селі Вільховець Бережанського району Тернопільської області. Представник Вільховецької сільської ради в судове засідання не з'явився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає. Представник Рибниківської сільської ради в судове засідання не з'явився до суду надійшла заява в якій сільська рада позов визнає. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

В вересні 2014 року позивач - банк звернувся в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], посилаючись на порушення ним його прав, а також зобов'язань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи / а.с. 17, 18, 23, 24 /, заявивши про розгляд справи у його відсутність, на що наголошується у позовній 8заяві / а.с. 2 /. Відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим за адресою, зазначеною у позовній заяві / а.с. 14, 15 /, та належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи в порядку, передбаченому абзацом 5 частини 5 ст. 74 ЦПК України / а.с. 19, 20, 21, 22 /, в судове засідання не з'явився, заперечень щодо заявленого позову не подав, що фактично вказує на визнання ним цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача проти чого представник позивача не заперечував у поданому позові. Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 28 листопада 2007 року між банком - позивачем та відповідачем по справі укладено кредитний договір № 001-16995-281107, за пунктом 1.2 якого цей банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті та випустив і надав платіжну картку, відкривши кредитну лінію на загальну суму 30000 гривень, а відповідач мав щомісяця і строки, визначені договором і правилами здійснювати погашення частинами суми заборгованості / а.с. 3 /. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно з доказів, наданих стороною позивача, банк виконав свої зобов'язання перед відповідачем, а останній належним чином своїх зобов'язань за договором не виконує. Згідно розрахунків позивача - банку на час розгляду справи відповідач заборгував йому 4620 гривень 80 копійок, які на засадах диспозитивності судового процесу і просить стягнути позивач. При цьому, вказана сума складається з тіла кредиту/ а.с. 5 - 6 /. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 /, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

В вересні 2014 року позивач - банк звернувся в суд з цим позовом до відповідачки [PERSON], посилаючись на порушення нею його прав, а також зобов'язань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи / а.с. 19, 20, 25, 26 /, заявивши про розгляд справи у його відсутність, на що наголошується у позовній заяві / а.с. 2 /. Відповідачка [PERSON], будучи зареєстрованою за адресою, зазначеною у позовній заяві / а.с. 16,17 /, та належним чином повідомленою про день, час, місце розгляду справи в порядку, передбаченому абзацом 5 частини 5 ст. 74 ЦПК України / а.с. 21, 22, 23, 24 /, в судове засідання не з'явилася, заперечень щодо заявленого позову не подала, що фактично вказує на визнання нею цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідачки проти чого представник позивача не заперечував у поданому позові. Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 08 грудня 2007 року між банком - позивачем та відповідачкою по справі укладено кредитний договір № 002-09053-081207, за пунктом 1.1 якого цей банк надав відповідачці кредит в сумі 3473 на придбання певного майна / а.с. 3 - 4 /. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно з доказів, наданих стороною позивача, банк виконав свої зобов'язання перед відповідачкою / а.с. 7, 8, 9 /, а остання належним чином своїх зобов'язань за договором не виконує. Згідно розрахунків позивача - банку на час розгляду справи відповідачка заборгувала йому 1403 гривни 45 копійок, які на засадах диспозитивності судового процесу і просить стягнути позивач. При цьому, вказана сума складається з: заборгованості за сумою кредиту 407,44 гривни; заборгованості за відсотками 12,65 гривень; заборгованості за комісіями 983,36 гривень/ а.с. 10 /. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 /, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідачки на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

В вересні 2014 року позивач - банк звернувся в суд з цим позовом до відповідачки [PERSON], посилаючись на порушення нею його прав, а також зобов'язань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи / а.с. 24, 25, 27, 28 /, подавши письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність / а.с. 30 /. Відповідачка [PERSON], будучи зареєстрованою за адресою, зазначеною у позовній заяві / а.с. 21, 22 /, та належним чином повідомленою про день, час, місце розгляду справи / а.с. 26, 29 /, в судове засідання не з'явилася, заперечень щодо заявленого позову не подала, що фактично вказує на визнання нею цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідачки проти чого представник позивача не заперечував у своєму письмовому клопотанні / а.с. 30 /. Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 10 квітня 2006 року між банком - позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, за умовами якого цей банк надав відповідачці грошовий кредит у сумі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою останнью відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом / а.с. 9, 10 - 15 /. Відповідно до судового наказу, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 27 жовтня 2008 року, з відповідачки за вказаним договором стягнуто 4046,83 гривень заборгованості та судові витрати / а.с. 6 /, що фактично вказує на неналежне виконання відповідачкою своїх зобов'язань за договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно з доказів, наданих стороною позивача, банк виконав свої зобов'язання перед відповідачкою, а остання належним чином своїх зобов'язань за договором не виконує. Згідно розрахунків позивача - банку станом на час розгляду справи відповідачка заборувала позивачу 12741,13 гривень / а.с. 7 - 8 /. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 /, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідачки на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

В вересні 2014 року позивач - банк звернувся в суд з цим позовом до відповідачки [PERSON], посилаючись на порушення нею його прав, а також зобов'язань за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не прибув, подавши письмову заяву, за змістом якої заявлений позов підтримав, справу просив розглянути у його відсутність / а.с. 58, 27 /. Відповідачка [PERSON] заявлений позов визнала, справу просила розглянути у її відсутність, про що подала до суду письмову заяву / а.с. 57 /. Дослідивши письмові докази по справі та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що 06 березня 2007 року між банком - позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір, за умовами якого цей банк надав відповідачці грошовий кредит у сумі 8000 гривень зі сплатою останньою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом / а.с. 16 - 22 /. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як видно з доказів, наданих стороною позивача, банк виконав свої зобов'язання перед відповідачкою, а останння належним чином своїх зобов'язань за договором не виконує, хоча обґрунтовано і не заперечує проти них. Згідно розрахунків позивача - банку, які суд визнає вірогідними та обґрунтованими, станом на 31 липня 2014 року та на час розгляду справи з урахуванням вимог позивача, виходячи із засад диспозитивності, відповідачка заборгувала позивачу по комісії за користування кредитом 7149,38 гривень; по процентам за користування кредитом 7903,38 гривень; по штрафам відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг за фіксованою частиною 500 гривень, за процентною складовою 752,64 гривни, а всього 16305,40 гривень, які на засадах диспозитивності судового процесу і просить стягнути позивач / а.с. 6 - 15 /. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати по розгляду даної справи, які документально підтверджені / а.с. 1 /, підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача на підставі положень ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася і поновлена бути не може. В судове засідання сторони не прибули, подавши письмові заяви, за змістом яких справу просили розглянути у їх відсутність. При цьому позивач заявлений позов підтримав, а відповідачка визнала цей позов / а.с. 14, 15 /. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 13 травня 2006 року у Зуєвецькій сільській раді Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу / а.с. 6 /. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина, [INFO] / а.с. 7 /. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між ними по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Відповідачка не заявила про бажання відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району міста Києва про визнання права користування житловим приміщенням та видачу ордера на житлове приміщення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому, на підставі спільного рішення керівництва та профспілкового комітету ССУ-50 ВАТ «Київвідділбуд», 20.03.2007 року було видано ордер № 420 на заселення в гуртожиток по [ADDRESS] на одне ліжко-місце. 06.04.2007 року [PERSON] був зареєстрований за вищезазначеною адресою у гуртожиток і проживає там до цього часу. З 26.07.2012 року [PERSON] перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року № 470. 01.06.2014 року позивач звернувся до Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою щодо надання йому ордеру на кімнату [NUMBER] за новою технічною документацією) гуртожитку по [ADDRESS]. 21.08.2014 року відповідачем було відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви. В судовому засіданні позивач та його представник позову підтримали в повному обсязі, просили суд про його задоволення. Представник відповідача - Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації проти задоволення позову не заперечував. Третя особа: представник Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району міста Києва вирішення даного позову поклав на розсуд суду. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об»єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved