Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

В вересні 2013 р.[PERSON]звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики,уточненим в процесі розгляду справи, в якому зазначає, що 14.11.2011 р.між ним в особі уповноваженого представника [PERSON]та відповідачем [PERSON]був укладений договір позики,за яким останній в день укладання договору отримав грошові кошти в сумі 68680 доларів США, що відповідач підтвердив власним підписом у розписці про отримання позики, повернення суми боргу сторони обумовили строком до 14.09.2013 р. Відповідач зобов*язався також сплатити позивачеві за користування запозиченими коштами 10% річних ,при розрахунку відсотків неповний рік має округлюватися до повного року без розбивки по місяцях. Станом на 18.09.2013 р.відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов*язань,суму позики 68680 доларів США не повернув та відсотки 107791 гр.84 коп.не сплатив,чим порушив майнові права позивача. Посилаючись на те,що укладання з відповідачем договору позики та отримання ним грошей у вказаному вище розмірі підтверджується підписаною відповідачем розпискою,відповідач суму боргу з відсотками не повернув,позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу 68680 доларів США,що за курсом НБУ на 18.09.2013 р. становить 799,3 гр.за 100 доларів США та є еквівалентом 548 059 гр.24 коп.,з нарахованими 10% річних 107791 гр.84 коп. У червні 2014 р.позивач збільшив розмір заявлених вимог та посилався на те,що відповідач ,який своєчасно не повернув суму позики,зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також 3% річних від простроченої суми. Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу 68680 доларів США,що за курсом НБУ на 05.06.2014 р.1187,0105 гр.за 100 доларів США є еквівалентом 815 238 гр.81 коп.з нарахованими 10% річних за період з 14.11.2011 р.по 14.11.2014 р.у розмірі 244571 гр.64 коп., з нарахованими 3% річних за період з 14.11.2013 р.по 05.06.2014 р.(264 дні)у розмірі 17689 гр.57 коп.,суми інфляції за період з 14.09.2013 р.по квітень 2014 р.у розмірі 62773 гр.39 коп.,а всього стягнути 1 140 273 гр.43 коп. У грудні 2014 р.позивач збільшив розмір заявлених вимог та посилаючись на вказані вище обставини,просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу 68680 доларів США,що за курсом НБУ на 09.12.2014 р.1541,5499 гр.за 100 доларів США є еквівалентом 1 058 736 гр.48 коп.з нарахованими 10% річних за період з 14.11.2011 р.по 08.12.2014 р.у розмірі 317 620 гр.95 коп., з нарахованими 3% річних за період з 14.09.2013 р.по 08.12.2014 р.(450 дні)у розмірі 39158 гр.76 коп.,суми інфляції за період з 14.09.2013 р.по грудень 2014 р.у розмірі 186 337 гр.62 коп.,а всього стягнути 1 601 893 гр.48 коп.та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON]заявлені вимоги довірителя підтримала та пояснила,що договір позики між сторонами був укладений на прохання відповідача,який потребував грошей на придбання автомобіля та інші власні потреби,в письмовій формі,підтверджений розпискою,в якій зазначена сума позики та строк її повернення,розмір відсотків за користування позиченими грошима,текст розписки та всі відомості у нього вносив особисто відповідач. Передача грошей у розмірі 68680 доларів США уповноваженим представником позивача відповідачу відбулася безпосередньо в обмін на розписку. Позивач у встановлений договором позики строк добровільного виконання зобов*язання від відповідача не отримав,чим порушені його майнові права. Просила суд позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON]проти позову заперечувала в повному обсязі з посиланням на те,що 14.11.2011 р.договір позики між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON]не укладався,розпискою не оформлювався та гроші по ньому відповідач не отримував. З одержаних в процесі розгляду справи документів відповідачу стало відомо про наявність розписки,наданої позивачем суду в обґрунтування даного позову в копії,проте відповідач вважає цей документ підробним,оскільки він особисто такої розписки не складав та не підписував,а,дізнавшись про її наявність,звернувся до правоохоронних органів із заявою про шахрайські дії [PERSON],який ,на думку відповідача,виготовив та використав у суді підробний документ для заволодіння грошовими коштами відповідача.Просила відмовити у позові в повному обсязі. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обгрунтовано і підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208,ст.1046,ч.2 ст.1047 ЦК України,договір між фізичними особами на суму,яка в 20 і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,може бути укладений в письмовій формі,шляхом видачі розписки або іншого документу,внаслідок чого між сторонами виникає грошове зобов*язання. За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору. З матеріалів справи суд встановив,що 14.11.2011 р.між позивачем [PERSON]як позикодавцем та відповідачем [PERSON]як позичальником був укладений договір позики,оформлений в письмовій формі розпискою,в якому вказано,що в порядку та на умовах,визначених цим договором,позикодавець передає позичальнику грошові кошти в сумі 68680 доларів США готівкою безпосередньо при підписанні цього договору,за користування позикою процентна ставка визначена стронами у розмірі 10% річних, при розрахунку суми відсотків неповний рік округлюється до повного року без розбивки по місяцях. Позичальник зобов*язується до 14.09.2013 р.повернути борг в повному обсязі,його повернення гарантує належним йому рухомим та нерухомим майном,грошовими коштами на банківських рахунках . Наданий позивачем на підтвердження факту виникнення між ним та відповідачем грошового зобов*язання договір позики ,оформлений розпискою,в оригіналі, є письмовим доказом, що відповідає положенням ст.57 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України ,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду». Відповідно до висновку експерта № 694/тдд від 29.12.2014 р.,підпис від імені [PERSON].у вказаній розписці виконаний [PERSON] На час розгляду справи достовірність вказаного вище договору відповідачем не спростована,таким чином,заперечення представника відповідача в тій частині,що грошові кошти [PERSON].в борг не бралися,не знайшли свого підтвердження. Посилання представника відповідача на те,що ,на думку відповідача,текст розписки був виготовлений позивачем пізніше за часом ,ніж на ній виконаний підпис від імені [PERSON],на час розгляду справи нічим не підтверджені. Крім того,в заяві про притягнення [PERSON]до кримінальної відповідальності за ст.358 КК України та під час розгляду справи в суді відповідач вказав інші по суті заперечення проти позову,а саме,що текст розписки ним не підписувався. Після дослідження в суді висновку експерта,яким встановлено справжність підпису [PERSON].в оригінали розписки від 14.11.2011 р.про отримання від [PERSON]суми позики,відповідач змінив свою позицію та посилався на те,що позивач використав наявний у його розпорядженні аркуш паперу без тексту з підписом [PERSON]та печаткою юридичної особи,на якому згодом виготовив друкований текст розписки. За вказаним вище висновком експерта,при вивченні досліджуваних підписів від імені [PERSON],ознак технічної підробки не виявлено(а.с.3 висновку експерта). З наведеного суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини,які регулюються нормами Цивільного Кодексу України про грошові зобов*язання. Як передбачено ст.1048,1049 ЦК України, позичальник зобов*язаний повернути позикодавцю позику в строк і в порядку, встановленому договором,позикодавець має право на отримання від позичальника процентів,розмір та порядок отримання яких визначаються договором. Строк повернення грошових коштів відповідачем [PERSON]позикодавцю [PERSON].в розписці встановлений до 14.09.2013 р. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів про те, що сума позики ним повністю або частково повернута. Крім того,відповідно до ст.625 ЦК України,боржник,який прострочив виконання грошового зобов*язання,на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ,а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу 68680 доларів США ,що за курсом НБУ на 09.12.2014 р.1541,5499 гр.за 100 доларів США становить 1058736 гр.,проценти за користування позикою 317 620,95 гр.(з розрахунку 1 058 736,48гр./100%*10%*3 роки),3% річних за прострочення виконання грошового зобов*язання 39158,76 гр.з 14.09.2013 р.по 08.12.2014 р.(з розрахунку 1058736,48 гр.*3%/365 днів*450 днів прострочення). Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо ,а також достатність і взаємний зв*язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст.10,ст.60 ЦПК України обов*язок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. Вимоги позивача у вказаній частині ґрунтуються на законі підтверджені належними допустимими доказами,доказами відповідача не спростовані,підлягають задоволенню. Разом з тим, судом не встановлено підстав для застосування ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляції. Передбачений ч.2 ст.625 ЦК України обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується до гривневих грошових зобов'язань. Індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Оскільки предметом позики були американські долари, статтею ст.533 ЦК України передбачено визначення суми, що підлягає сплаті, у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, підстав для нарахування індексу інфляції на предмет позики - долари США -немає, так як таке нарахування суперечить ст.ст.533,625 ЦК України,можливі втрати позивача компенсовані за рахунок зростання курсу долару. За таких обставин суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову у вказаній частині. Також з матеріалів справи видно,що на теперішній час триває досудове розслідування відносно [PERSON]за фактом шахрайства,а також відносно [PERSON].за фактом використання завідомо підробленого документу. У разі встановлення органом досудового розслідування обставин,які будуть новими для даної цивільної справи,сторони мають право на звернення із заявою про перегляд рішення у справі за ново виявленими обставинами. Відповідно до ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору 3441 гр.,підтверджені квитанцією. На підставі ст.11,208,525,526,533 ч.2,625,ст.1046,ч.2 ст.1047,1048,1049 ЦК України,ст.3,10,11,57,60,88,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: partial