Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» м. Комсомольська звернулось до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою [ADDRESS]. Заявлені вимоги мотивує тим, що відповідачу на підставі ордеру було надано житлове приміщення у гуртожитку [ADDRESS] для тимчасового проживання у зв'язку із роботою. На даний час відповідач звільнений з підприємства за власним бажанням, але будучи зареєстрованими за вказаною адресою, у кімнаті не проживає починаючи з березня 2012 року, у зв'язку із чим втратив право користування житлом. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи сторони до суду не з'явились. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги нею підтримані повністю, з посиланням на обставини, викладені в позові. Відповідач правом надання заперечень проти позову не скористався, причини неявки суду не повідомив, з огляду на що, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що будівля гуртожитку [ADDRESS] є власністю ВАТ «Полтавський ГЗК» і знаходиться на балансі позивача у справі (а.с.4). На підставі ордеру № 2856 серії СО від 10.10.1995 р. [PERSON] було надано жиле приміщення у вказаному гуртожитку у зв'язку із роботою. Згідно з наданою довідкою (а.с.6) [PERSON] починаючи з 03.11.1995 р. по даний час є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] Вказана обставина підтверджується також відповідним повідомленням управління МС м. Комсомольська. Як убачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] починаючи з 11.01.1994 р. працював електрозварювальником на ВАТ «Полтавський ГЗК» і був звільнений з посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України 13.09.1999 р. (наказ про припинення трудового договору від 14.09.1999 р. № 762. Згідно зі складеними ЦЕООС ВАТ «Полтавський ГЗК» актами від 06.03.2013 р., 21.11.2013 р. відповідач починаючи з березня 2012 року у наданому приміщенні не проживає. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, перевіривши надані докази, суд вважає позов обґрунтованим з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.127 ЖК України гуртожитки надаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів а також інших громадян у період роботи або навчання. Разом з тим, згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, з урахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст.71 ЖК України строки. Враховуючи, що [PERSON] на день розгляду справи трудовими відносинами із позивачем у справі не пов'язаний, протягом двох років поспіль у наданому житлі не проживає, суд вважає, що позов ВАТ «Полтавський ГЗК» підлягає до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати у справі вирішено судом згідно з нормами ст.88 ЦПК України. Суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Згідно з матеріалами справи при зверненні до суду позивачем було сплачено 114,70 грн. судового збору (а.с.3). Відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір» із змінами внесеними Законом № 590-VII від 19.09.2013 р. за подання до суду позову немайнового характеру, до категорії яких відноситься пред'явлений позивачем позов сплачується судовий збір за ставкою, що становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (1147 грн. х 0,2 = 229,40 грн.) Згідно з роз'ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12.06.2009 року у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача, відповідно до правил статті 88 ЦПК. З огляду на викладене та враховуючи, що при пред'явленні позову позивачем було сплачено судовий збір у меншому ніж встановлений законодавством розмір, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 114,70 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved