Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(надалі-АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 березня 2010 року у сумі 40186,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11 березня 2010 року відповідач отримав кредит, із початковим кредитним лімітом у розмірі, що вказаний у довідці про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, який в подальшому було збільшено до 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік. 12 березня 2010 року відповідачем було підписано Довідку про умови вкредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом [PERSON] у Анкеті-заяві від 11 березня 2010 року. Укладення договору між сторонами повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В даному випадку таким формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на офіційному сайті позивача. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду із запропонованими умовами майбутнього договору про надання банківських послуг на запропонованих позивачем умовах та засвідчив той факт, що він повністю ознайомлений із умовами кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3, п.2.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору надав згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також погодився на право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, щомісячними платежами, а також оплачувати комісію, на умовах, передбачених цим договором, однак відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків не виконав у результаті чого станом на 31 липня 2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 40186,40 грн., з яких: 2000,00 грн.-заборгованість за кредитом; 38068,01 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн.- заборгованість за комісією; 118,39- пеня за несвоєчасне виконання злбов`язань за договором. Із врахуванням наведеного, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 березня 2010 року у сумі 40186,40 грн., а також 2102,00 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявне клопотання про розгляду справи у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не подав. Ухвалою суду від 29 січня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримав кредитну картку. Як вбачається із даної заяви, відповідач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 12 березня 2010 року [PERSON] підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (надалі-довідка). Згідно цієї довідки базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді)- 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів- до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн.; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів- 500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; комісія за зняття готівки: в банкоматах і пунктах видачі готівки ПриватБанку-4% від суми операції, в банкоматах інших банків України-4% +5 грн./1$, в закордонних банкоматах-4%+30грн./3$; комісія за зняття власних коштів-1% від суми операції; процентна ставка(в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування-3,75%; комісія за безготівковий платіж за рахунок кредитних кощтів-3%, за рахунок власних коштів-1%. Також до матеріалів вищевказаного позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, де в розділі ІІ «Правила користування платіжною карткою» визначено порядок нарахування і оплати процентів, порядок погашення боргових зобов`язань. Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 12 березня 2010 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт-0 грн., з 04 вересня 2010 року кредитний ліміт було збільшено до розміру 300,00 грн., з 20 лютого 2012 року до суми 1800,00 грн., а з 11 квітня 2012 року до суми 2000,00 грн. Згідно довідки банку, на підставі кредитного договору №б/н [PERSON] отримав наступні кредитні карти: № [NUMBER] , дата відкриття- 12 березня 2010 року, термін дії-12/11; № [NUMBER] , дата відкриття-16 лютого 2012 року, термін дії-04/15; № [NUMBER] , дата відкриття-04 квітня 2012 року, термін дії до 12/15. Розрахунком заборгованості та випискою по банківському рахунку [PERSON] підтверджується факт отримання останнім кредитних коштів та користування ними. Як встановлено, відповідач [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31 липня 2020 року становить 40186,40 грн., з яких: 2000,00 грн.-заборгованість за кредитом; 38068,01 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 118,39 грн.- нарахована пеня. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з умов кредитного договору, укладеного між сторонами у вигляді Анкети-заяви від 11 березня 2020 року та Довідки від 12 березня 2010 року, підписаних відповідачем, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, правову позицію Верховного Суду від 26 вересня 2019 року, викладену у постанові по справі № 321/1161/16-ц, суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, що включає заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками і пенею, оскільки з боку відповідача мало місце порушення зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості зі сплати тіла кредиту і відсотків. Однак, визначаючись із позовними вимогами в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом суд виходить з такого. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Як підтверджується дослідженими судом доказами, АТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором установлено щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів (у розмірі 7% від залишку заборгованості, але не менше 50 грн, здійсненими до 25 числа місяця, що слідує за звітним) та за даним договором відповідач отримав три кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , остання з яких з терміном дії до 12/15 року. Враховуючи правову природу даного кредитну договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 31 грудня 2015 року. Таким чином, строк кредитування за укладеним між сторонами договором закінчився 31 грудня 2015 року. Виходячи з наведеного суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків за період з 01 січня 2016 року по дату звернення до суду, оскільки кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, який закінчився 31 грудня 2015 року, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак з такими вимогами банк до суду не звертався. Наведене узгоджується із висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. У Анкеті-заяві від 11 березня 2010 року, підписаній сторонами, визначена процентна ставка 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Аналогічний розмір процентної ставки вказаний і у Довідці про умови кредитування. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 березня 2010 року, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов, який, як це зазначає позивач, передбачає можливість односторонньої зміни тарифів, а відповідно і збільшення процентної ставки, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та Довідку про умови кредитування, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили таку умову. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 березня 2010 року шляхом підписання заяви, а тому суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість по процентах, виходячи з процентної ставки 30,00% річних, як це визначено у Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування. Із розрахунку заборгованості, який наданий представником позивача станом на 31 липня 2020 року вбачається, що базова процентна ставка за кредитом була збільшена з 08 листопада 2015 року з 30,00 відсотків річних до 43,20 відсотків річних. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом слід задовольнити частково, при цьому суд враховує, що [PERSON] є споживачем та відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є слабкою стороною в договірних відносинах та підлягає особливому правовому захисту, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, і виходить з такого. Згідно розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позову, розмір основної заборгованості за кредитом станом на 31 липня 2020 року становить 2000,00 грн. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості в частині розрахунку процентів за користування кредитними коштами з огляду на те, що в ньому застосовані збільшені розміри процентної ставки та нарахування процентів проведено за межами строку кредитування. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 30,00 відсотків річних, як таку, що була встановлена на момент підписання відповідачем Анкети-заяви від 11 березня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та визначена в підписаній ним Довідці про умови кредитування. Заборгованість по процентах (до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню) станом на 30 червня 2015 року становить 1781,69 грн. Вказаний розмір заборгованості нарахований у межах відсоткової ставки 30,00 % річних. Враховуючи розмір поточної заборгованості за кредитним договором, розмір 30,00% річних за один день прострочки становить 1,667 грн. (2000,00*30%:360днів), а загальний розмір заборгованості по процентах за період з 08 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, становить 88,33 грн. (1,667грн.*53 дні прострочки). Отже, згідно проведеного судом розрахунку, загальний розмір заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 11 березня 2010 року по 01 січня 2016 року становить 1870,02грн.(1781,69+ 88,33 грн.). Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 березня 2010 року у розмірі 3988,41 грн. з яких: 2000,00 грн.- заборгованість за кредитом; 1870,02 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 11 березня 2010 року по 01 січня 2016 року; 118, 39 грн.-нарахована пеня, а у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 208,62 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial