Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2015 року в частині поділу нерухомого майна та в частині поділу земельної ділянки скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в цих частинах, відмовити позивачу в стягненні судових витрат, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2015 року позов задоволено. Виділено [PERSON] в натурі 13/16 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими спорудами, а саме: коридор 1-1 площею 6.2 м2, кухню 1-2 площею 8.2 м2, кімнату 1-3 площею 10.7 м2, кімнату 1-4 площею 8.7 м2, кімнату 1-5 площею 15.1 м2, передпокій 1-6 площею 3.5 м2, кімнату 1-7 площею 6.3 м2, кімнату 1-8 площею 5.5 м2, частину кімнати 2-3 площею 12.1 м2, погріб а3-1, гараж Б 1-2 (1 поверх), сарай Б 2-2 (1 поверх), сарай б 1 (2 поверх), вбиральню Г-1. Виділено [PERSON] в натурі 3/16 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими спорудами, а саме: тамбур I площею 1.9 м2, передпокій 2-1 площею 3.9 м2, кімнату 2-2 площею 7.7 м2, частину кімнати 2-3 площею 12.1 м2, кухню 2-5 площею 4.5 м2, гараж Б 2 (1 поверх), літній душ, вбиральню. Зобов'язано [PERSON] влаштувати за власний рахунок в кімнаті 2-3 будинку: перегородку на дерев'яному каркасі з ізоляційною обшивкою; дверний проріз в дерев'яній стіні між кімнатою 1-4 та частиною кімнати 2-3; встановити дверний блок між кімнатою 1-4 та частиною кімнати 2-3. Встановлено між [PERSON] і [PERSON] порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], відповідно до першого варіанту висновку судової експертизи від 23.07.2014 року № 583/584/14-24, виділивши в користування: [PERSON] - земельну ділянку площею 607 м2, з них: під будинком 92.8 м2, під гаражем та сараєм - 36 м2, під двором спільного користування - 45 м2, під двором та городом - 367.2 м2. [PERSON] - земельну ділянку площею 140 м2, з них: під будинком - 63.8 м2, під гаражем - 18.4 м2, під двором спільного користування - 45 м2, під двором та городом - 12.8 м2. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9348 грн. в рахунок врівноваження вартості часток, що виділені сторонам у натурі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9063 грн. 59 коп. у відшкодування понесених судових витрат. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що судом першої інстанції в порушення ст.ст. 98-101 ЗК України, ст.ст. 401- 404 ЦК України, фактично вирішено питання її земельного сервітуту щодо земельної ділянки [PERSON], без її(відповідача) зустрічного позову. На думку [PERSON], необхідно провести нову судову експертизу, щоб розділити земельну ділянку без встановлення сервітуту. Крім того, на думку [PERSON] до ухвалення рішення в спорах про поділ будинку в натурі учасниками спільної часткової власності на будинок до матеріалів справи повинні бути надані відповідні висновки про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень та правилам пожежної безпеки. Апелянт зазначає, що розділивши нерухомість за варіантом 1 Додатку до експертизи, суд першої інстанції фактично порушив її конституційне право на житло, тому що після поділу кімнати 2-3 в неї залишиться для проживання вузенька кімната розміром 4*2. Також вона не має можливості користуватися ані туалетом, ані душем. Крім того, [PERSON], не погоджується зі стягненням витрат на правову допомогу, оскільки у справі відсутня аргументація щодо розміру гонорару адвоката, з Акту-розрахунку не зрозуміло, які юридичні послуги входять до складу консультаційних та які суми сплачувались, довідка адвоката про оплату послуг не відповідає правилам бухгалтерського обліку. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння,користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Виходячи із змісту ч.1ст.356 ЦК України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти,користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає одне ціле. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] є власником 13/16 частин будинку [ADDRESS] разом із господарськими спорудами, а відповідач її сестра [PERSON], є власником 3/16 частин цього будинку. Таким чином, сторонам у праві власності на житловий будинок який є об»єктом права власності належить певний розмір частки в праві власності на нього. І за відсутності в матеріалах справи фактичних даних, щодо виникнення права спільної часткової власності на спірний житловий будинок у інших осіб, є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те що судом не вирішено питання про належність квартири №3. Встановивши, що між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування спірним домоволодінням та земельною ділянкою, та що відповідно до частини першої ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; суд першої інстанції визначивши правову суть спору та правову норму яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, прийшов до обґрунтованого висновку, що [PERSON] вправі вимагати виділу своєї частки із спільного майна. Виходячи із змісту ст.ст.183, 358, 364, 367, 380 ЦК України виділ (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ(поділ)можливий , але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ(виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка якого зменшилась. Виходячи із правової позиції Верховного суду України від 03 квітня 2013 року №6-12 цс13, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до висновку судової експертизи від 23 липня 2014 року№583/584/14-24 та доповнення до даного висновку Чернігівського відділення КНДІСЕ, є технічна можливість реального поділу домоволодіння, і запропоновано два варіанти реального поділу домоволодіння. Для забезпечення ізольованого користування частками, що пропонується виділити співвласникам у житловому будинку, необхідно виконати будівельні роботи.(т. 2.ас. 8- 30,53-62). Рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у місті Чернігові ради від 13 жовтня 2014 року відповідно до вимог статті 152 ЖК України вирішено, вважати технічно можливим переобладнання будинку [ADDRESS] згідно з першим варіантом із двох запропонованих експертом у висновку судової будівельно - технічної експертизи(т.2ас.74). Виконання робіт, для забезпечення ізольованого користування частками у житловому будинку про які зазначено у висновку будівельно - технічної експертизи не передбачає втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування. Суд першої інстанції розглядаючи справу, врахував висновки і мотиви які викладені в Ухвалі колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, та які відповідно до положень ч.4 ст.338 ЦПК України є обов»язковими для суду при новому розгляді справи; щодо відповідності перепланування за першим варіантом судової будівельно - технічної експертизи будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним нормам та правилам пожежної експертизи, як це передбачено п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок». Згідно з правилами п.3ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених законом. Відповідно до положень ч.1ст.57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Враховуючи зазначене суд першої інстанції виходячи із засобів доказування встановлених ч.2 ст.57 ЦПК України і якими є: результати технічного обстеження експертом приміщень по [ADDRESS] який вважає можливим перепланування зазначеного приміщення, проект водопостачання житлового будинку, відповідь Чернігівського міського відділу У ДСНС України, що перепланування за першим варіантом експертизи не порушують законодавства у сфері пожежної безпеки (т.2ас.186-192,200-202,215-217, 271), прийшов до обґрунтованого висновку про можливість поділу спірного житлового будинку в натурі. Колегія суддів вважає безпідставними доводи [PERSON] та її представника щодо неможливості поділу спірного будинку в натурі за першим варіантом судової будівельно - технічної експертизи, оскільки відповідно до положень ч.4ст.61 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, і відповідачем та її представником не доведено належними доказами як це передбачено ч.1ст.61 ЦПК України їх тверджень щодо неможливості поділу спірного житлового будинку в натурі. Здійснюючи поділ будинку в натурі (виділ частки) суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що перший варіант розподілу будинку з надвірними будівлями є найбільш наближеним щодо можливості виділу кожній із сторін ізольованої частини будинку, що відповідає їх ідеальним часткам в праві спільної власності та передбачає найменшу компенсацію співвласнику, врахувавши що поділ в натурі можливий лише з відхиленням від ідеальних часток, обґрунтовано стягнув із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсації 9348 грн., за отримання надлишку при розподілі. Проте, виділивши в користуванні сторін конкретні частини житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями, суд першої інстанції не звернув уваги, що як вбачається з доповнення висновку експертів, співвласникам передаються частини жилого будинку з відхиленням від ідеальної частки співвласників, і зокрема арифметична частка [PERSON] 13/16 частин зменшується до 12/16 частин, а частка [PERSON], 3/16 частин збільшується до 4/16 частин. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»№7 від 04 жовтня 1991 року( з наступними змінами), правової позиції Верховного суду України від 03 квітня 2013 року №6-12 цс13, в таких випадках коли виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації, учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. власності на будинок. Враховуючи вищенаведене, що апеляційним судом виявлені такі порушення норм матеріального права які не впливають на основний висновок суду першої інстанції про права та обов»язки сторін у справі як учасників спільної часткової власності, тому рішення суду в частині виділення в натурі часток в будинку [ADDRESS] з господарськими спорудами необхідно змінити, змінивши розмір часток в праві власності на зазначений будинок: [PERSON] із 13/16 до 12/16 частин, [PERSON] із 3/16 до 4/18 частин. Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно встановлений порядок користування земельною ділянкою відповідно до першого варіанту висновку судової експертизи. Так, як встановлено матеріалами судової будівельно - технічної експертизи №583/584/14-24 згідно з результатами інструментального обстеження та планів МБТІ, площа земельної ділянки по [ADDRESS] якою фактично користуються сторони складає 747 м.2 ( т.2. ас.20-23). Земельні ділянки сторонам як учасникам спільної часткової власності виділені відповідно до належних їм часток (позивач 607 м.2., відповідач 140 м.2), при цьому було враховано розміщення споруд, частки співвласників в одиницях площі. Також колегія суддів вважає що кожна із сторін має можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, має можливість проходу з вулиці на подвір»я. Що ж стосується дерев»яного літнього душу та дерев»яної убиральні (рік забудови 1954), які знаходяться на земельній ділянці наданій в користування позивачу, то [PERSON]. від відповідної грошової компенсації вартості цих господарських споруд відмовляється, ніяких вимог що стосуються її права обмеженого користування земельною ділянкою(встановлення земельного сервітуту) на якій знаходяться зазначені споруди не заявляла, та не надала ніяких пропозицій суду по вирішенню спору. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає що вирішуючи спір суд першої інстанції з»ясував і врахував обставини які мають значення для правильного вирішення спору, пов»язаного з переходом права користування земельною ділянкою учасників спільної часткової власності на житловий будинок. Також є безпідставними заперечення в апеляційній скарзі щодо стягнення з відповідача на користь позивача 9063 грн.59 коп. у відшкодування понесених судових витрат. Оскільки при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1564 грн.31 коп., а також витрати на експертизу в розмірі 5834 грн.19 коп., які підтверджені документально (т.1 ас.1, т.2 ас.76-83). Відповідно до положень ст.79, 88 ЦПК України виходячи, що позов задоволено, такі витрати які понесені [PERSON] підлягають стягненню з [PERSON] При цьому враховуючи що судом вирішено спір немайнового характеру, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування судового збору, який вона сплачувала у 2013 році, 229 грн.40 коп. Оскільки у зв»язку з оплатою допомоги адвоката який приймав участь у справі відповідно до договору про надання правової допомоги від 13 серпня 2013 року, [PERSON] понесені витрати в сумі 3000 грн. які зафіксовані квитанцією до прибуткового касового ордеру(т.1 ас.82), тому відповідно до положень ст.84 ЦПК України позивач має право на компенсацію витрат на правову допомогу. Що стосується розміру компенсації, то враховуючи обсяг наданої адвокатом допомоги, реально виконану ним роботу, кількість і час представництв позивача в судових засіданнях, і що при встановленні грошової оцінки роботи адвоката використовувався граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом, колегія суддів вважає, що для даної справи розмір відшкодування судових витрат на правову допомогу адвоката є співрозмірним із обсягом часу роботи адвоката. Враховуючи зазначене, що інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, спір вирішено у відповідності із законом , колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду, а тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial