Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкоди в користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житла. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У листопаді 2014 року його син [PERSON] одружився з [PERSON] . Після одруження відповідач почала проживати та зареєструвала своє місце проживання у належному позивачу житловому будинку. 28 грудня 2016 року рішенням Млинівського районного суду Рівненської області шлюб між його сином та невісткою було розірвано. На протязі останніх 6 місяців відповідач [PERSON] веде себе всупереч інтересам сім`ї, нехтує правилами співжиття, вчиняє дебоші в сім`ї, конфліктує, застосовує психічне та фізичне насильство, що негативно впливає на всіх осіб, які проживають в будинку. З жовтня 2018 року відповідач фактично не проживає з ними. Просить суд усунути перешкоди в здійсненні права користування власністю шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , з належного йому житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житла. Стягнути з відповідача на його користь понесені та документально підтверджені судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує з підстав викладених в позовній заяві. (а.с.43) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у визначені ухвалою суду від 25.03.2019 року строки відзиву на позов, будь-яких заперечень чи пояснень по суті справи, а також заяв чи клопотань, до суду не подала, причина її неявки в судове засідання невідома, хоча про день слухання справи вона була повідомлена належним чином. (а.с.41) Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.11.2018 року. (а.с.6) Згідно копії довідки Млинівської селищної ради від 28.11.2018 року №1234 у будинку за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: заявник [PERSON] , його дочка [PERSON] ; внуки - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; правнука - [PERSON] ; син - [PERSON] ; дочка [PERSON] ; невістка - [PERSON] . (а.с.10) 28 грудня 2016 року рішенням Млинівського районного суду Рівненської області по цивільній справі №566/1190/16-ц, яке набрало законної сили 11.01.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.11) З позовної заяви вбачається, що на протязі останніх 6 місяців відповідач [PERSON] веде себе всупереч інтересам сім`ї, нехтує правилами співжиття, вчиняє дебоші в сім`ї, конфліктує, застосовує психічне та фізичне насильство, що негативно впливає на всіх осіб, які проживають в будинку. Окремі конфлікти було зафіксовано працівниками поліції. Зокрема, згідно копії постанови Млинівського районного суду Рівненської області від 17.12.2018 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства відносно свого колишнього чоловіка, що мало місце 14.10.2018 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. (а.с.15) Відповідно до копії постанови Млинівського районного суду Рівненської області від 03 січня 2019 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства відносно свого колишнього чоловіка, що мало місце 22.10.2018 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП. (а.с.16) Згідно копії повідомлення за №Д-14/210/02-2019 від 05.02.2019 року Млинівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області з додатками - 09 грудня 2018 року [PERSON] розбила цеглою скло задніх дверей та лобове скло в автомобілі Рено Кенго д.н.з. [NUMBER] , який належить сину позивача - [PERSON] (а.с.17-24) Відповідно до копії листа Млинівської селищної ради Рівненської області за №173 від 28.02.2019 про розгляд заяви [PERSON] щодо попередження [PERSON] про недопустимість порушення правил співжиття зазначено, що адміністративна комісія Млинівської селищної ради не може здійснювати функції щодо попередження осіб про недопущення порушень правил співжиття, оскільки не наділена такими повноваженнями відповідно до чинного законодавства.(а.с.25-26) Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Поняття систематичності порушень правил співжиття визначено скоєнням двох і більше таких порушень. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» № 2 від 12.04.1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Отже, неодноразове на протязі календарного року притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності, зокрема, постановами Млинівського районного суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року та від 03 січня 2019 року, є доказами систематичного порушення відповідачем правил співжиття і є підставою для виселення відповідачки. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права. Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст. 16 цього Кодексу, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.33 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 150 ЖК України визначено право громадян, які мають у приватній власності житло користуватись ним та розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Таке ж право закріплене у статях 319, 383 ЦК України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї або інших осіб. У відповідності до ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено, що він є власником майна і що діями відповідача не пов`язаними з позбавленням володіння порушується його право власності. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності, пов`язане з реєстрацією відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] . На думку суду, підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з квитанції № 92 від 22.03.2019 року позивачем при подачі позову до суду сплачено 768,40 гривень. (а.с.1) З довідки виданої адвокатом Драганом В.П. на ім`я позивача витрати за надання правничої допомоги складають 1000 гривень (а.с.29).

Outcome: approved