Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що відповідачка по справі [PERSON] є її дочкою, а відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON]., [INFO] є її онуками. Спірна квартира була надана на підставі ордера. Позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з батьком відповідача, який за рішенням Ватутінського районного суду в 1991 році було розірвано. З батьком відповідача була домовленість про те, що відповідач залишається проживати з батьком за місцем його реєстрації, а позивач з дочкою від першого шлюбу з спірній квартирі. Отже, у зв'язку з існуючою домовленість відповідачка не проживає у спірній квартирі з 1991 року по теперішній час. Крім того, відповідач без відома позивача зареєструвала свої малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON]., [INFO] у спірній квартирі, у зв'язку з чим у позивача збільшились втрати на утримання спірної квартири. Жодних речей відповідача та її дітей у спірній квартирі немає. Також відповідач не сплачує вартість нарахованих комунальних послуг, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище, а тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 12.03.2018 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Також вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування від КНП «Центр медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району м. Києва відомості стосовно звернення відповідача [PERSON] за медичною допомогою. Зокрема, від Комунального некомерційного підприємства «Центр медико-санітарної допомоги №1» Деснянського району м. Києва наступні відомості: чи надавалась медична допомога та викликався лікар до [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], за період з 2001 року по теперішній час. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні малолітніх відповідачів - Службу у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування. Інші процесуальні дії по справі не проводились. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] суду пояснила, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 1989 року за згодою батьків, у яких була домовленість про те, що відповідачка буде проживати з батьком за місцем його реєстрації. Тобто, відповідачка з п'ятирічного віку проживає з батьком, колишнім чоловіком позивача та не має ніякого відношення до спірної квартири, що підтверджується доказами наданими на підтвердження позовних вимог. У зв'язку з наданими поясненнями просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце слухання справи судом повідомлялась завчасно та належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Також остання не скористалась правом наданим їй ст. 178 ЦПК, щодо подання до суду відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування до суду не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшов лист, відповідно до якого остання вказує на те, що заперечує в повній мірі в частині позовних вимог щодо визнання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON]., [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] оскільки малолітні в силу свого віку не можуть самостійно вирішувати питання свого місця проживання, а отже і відсутність за місцем реєстрації є поважною. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів від 10.09.1990 року №619/8 [PERSON] видано ордер №7121 від 24.09.1990 року на право заняття службового приміщення загальною житловою площею 30,8 кв.м., в квартирі [ADDRESS] на період її роботи на посаді листоноші 105 відділення зв'язку на сімю, яка складається трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 13.06.2012 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник особового рахунку, [INFO], [PERSON] - дочка, [INFO], [PERSON] - дочка, [INFO], [PERSON] - онука, [INFO] та [PERSON] - онук, [INFO]. Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 04.09.2015 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник особового рахунку, [INFO], [PERSON] - дочка, [INFO], [PERSON] - онука, [INFO] та [PERSON] - онук, [INFO]. Відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 14.02.2018 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровано чотири особи. Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 24.12.1994 року шлюбі між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Розпорядженням Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва від 02.06.1999 року за №545, квартира [ADDRESS] виключена з числа службових житлових приміщень. Договір найму на вказану квартиру переоформлено на [PERSON] у складі сімї якої: вона, дочка [PERSON], дочка [PERSON] Згідно акту обстеження квартири [ADDRESS] від 08.12.2017 року встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не проживають за вказаною вище адресою. Зокрема, [PERSON] з 1990 року по 2018 рік, а [PERSON] та [PERSON] з 2011 року по 2018 рік. Відповідно до листів КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Деснянського району м. Києва від 15.01.2019 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресо: [ADDRESS] у період з 2001 року по теперішній час в лікувальний заклад за медичною допомогою не зверталась. У відповідності до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. У відповідності до статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно з ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. У відповідності до статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На підставі статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до статті 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно роз'ярень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (із наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З урахування пояснень наданих представником позивача в судовому засідання та письмових матеріалів справи вбачається, що місце проживання відповідача [PERSON] як неповнолітньої на той час дитини за спільною згодою її батьків - позивача та колишнього чоловіка позивача - батька дитини було визначено з батьком, що суд вважає поважною причиною не проживання та відсутності відповідача в спірній квартирі. Крім того, спірна службова квартира була отримана позивачем на членів її сімї, в тому числі і відповідача після визначення місця проживання відповідача з батьком, що у свою чергу свідчить про надання позивачем згоди на не проживання відповідача протягом не визначеного строку та факту реєстрації її в даній квартирі. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст. 160 СК Укаїни місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вбачається, що саме на підставі вищенаведених норм законодавства щодо прав дитини Служба у справах дітей не надавала позивачу дозволу про можливість визнання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] оскільки малолітні в силу свого віку не можуть самостійно вирішувати питання свого місця проживання, а отже і відсутність за місцем реєстрації є поважною. Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З огляду на вищенаведене, вимога позивача про визнання [PERSON], та дітей в інтересах яких вона діє - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задоволенню не підлягають. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вказаного і

Outcome: dismissed