Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

В березні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.08.2011 р. між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та [PERSON] був укладений кредитний договір №7/МК/2011, за умовами якого останнім було отримано кредит у сумі 135892,25 грн. та зобовязався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування ними, комісію, а також інші витрати в строки та в порядку, встановлених даним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №7/МК/2011 між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та [PERSON] було укладено договір поруки. 18.04.2014 р. та 23.04.2014 р. до вказаного кредитного договору №7/МК/2011 між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та [PERSON] було укладено додаткові договори №1 та №2 відповідно. Посилаючись на те, що [PERSON] внаслідок неналежного виконання своїх обовязків має заборгованість перед позивачем станом на 28.02.2017 р. в загальній сумі 101820,51 грн., з яких: 58848,30 грн. заборгованість за кредитом, 3791,36 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 33379,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, 1000 грн. штраф (фіксована частина), 4800,98 грн. штраф (процентна складова), а поручитель [PERSON] на вимогу банку заборгованість не погасила, просять стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не зявився, в матеріалах справи в наявності заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. У судові засідання, які призначалися під час розгляду справи під головуванням судді Ітріна М.В. на 23.03.2017 р., 18.04.2017 р., 15.05.2017 р., 14.06.2017 р., 06.07.2017 р., 26.07.2017 р., 27.09.2017 р., відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] не зявлялися, надаючи заяви про відкладення розгляду справи. Будь-яких заперечень з приводу обставин, викладених у позові, а також доказів на їх спростування суду не подавали. У судові засідання, які призначалися під час розгляду справи під головуванням судді Демінської О.І. (протокол повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.11.2017 р., ухвала про прийняття справи до провадження від 29.11.2017 р. із призначенням судового засідання з розгляду справи на 28.12.2017 р.), 28.12.2017 р., 31.01.2018 р., 26.02.2018 р., 26.03.2018 р. відповідачі та їх представники [PERSON], [PERSON] не зявлялися. При цьому відповідачем [PERSON] 28.12.2017 р. було надано суду заяву про відкладення розгляду справи. 26.02.2018 р. та 26.03.2018 р. представником відповідача - [PERSON] також надано до суду клопотання про витребування доказів та про відкладення розгляду справи, 26.03.2018 р. в тому числі з тієї підстави, що він приймає участь в розгляді справи в іншому суді Миколаївської області. Крім того, клопотав вдруге про надання строку на подання відзиву на позов. За результатами розгляду клопотань представника відповідачів про надання строку на подання відзиву на позов судом ухвалено про його відмову з тих підстав, що судове засідання з розгляду справи судом після заміни головуючого було призначено на підставі цивільно-процесуального кодексу, що діяв станом до 15.12.2017 р., а в період з моменту відкриття провадження у справі попереднім складом суду до наступного часу відповідачі та їх представники, які неодноразово подавали суду заяви про відкладення розгляду справи, будь-яких заперечень з приводу обставин, вказаних у позові, не висловлювали, проти позову не заперечували, в тому числі і станом на 26.03.2018 р. Також суд відмовив в задоволенні клопотання представника відповідачів [PERSON] про витребування документів від позивача, оскільки необхідність у витребуванні документів судом не мотивована, не вказано що саме мають підтвердити чи спростувати документи, про витребування яких просить представник відповідача, яке вони мають значення для справи, в чому полягає необхідність втручання суду у процес отримання вказаних документів відповідачами та представником відповідача адвокатом [PERSON], від якого будь-яких заперечень з приводу заявлених позовних вимог суду не надходило. З урахуванням кількості судових засідань з розгляду справи, які відкладалися за клопотаннями відповідачів та їх представників, відсутність будь-яких заперечень з приводу заявлених позовних вимог, суд таку поведінку відповідачів та їх представників розцінює як дії, направлені на затягування розгляду справи, у звязку із чим вважає за необхідне розгляд справи проводити за відсутності відповідачів та їх представників. Також з огляду на кількість судових засідань, з приводу яких до суду подавалися клопотання про їх відкладення, суд не може вважати поважною причиною неявки в чергове судове засідання представника відповідачів [PERSON] з посиланням на зайнятість в розгляді іншої цивільної справи, оскільки це не звільняє його від обовязку належним чином виконувати взяті на себе зобовязання по представленню інтересів відповідачів [PERSON] та [PERSON]Ю, які також в судове засідання не вважали за необхідне зявитися. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04.08.2011 р. між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та [PERSON] був укладений кредитний договір №7/МК/2011, за умовами якого останнім було отримано кредит у сумі 135892,25 грн. з виплатою 22,0 % річних за користування кредитними коштами, комісійної винагороди, інших платежів в порядку та на умовах, зазначених у договорі. Вказаним кредитним договором сторони погодили, що строки повернення кредиту, виплати процентів та винагороди здійснюється згідно з Графіком погашення кредиту, процентів та винагороди (Додаток №1 до кредитного договору) (п.п.А.3, 1.2, ). 18.04.2014 р. та 23.04.2014 р. до цього кредитного договору №7/МК/2011 між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та [PERSON] було укладено додаткові договори №1 та №2 відповідно, за умовами яких визначено суму заборгованості шляхом її зменшення на 27900 грн. 14 коп., розміри неустойки, відсоткову ставку. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 04.08.2011 р. був укладений договір Поруки з [PERSON] та 23.04.2014 р. Договір про внесення змін №1 до вказаного договору поруки, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати солідарно перед Банком за виконання зобов'язань боржника [PERSON] за кредитним договором у тому ж обсязі, що і боржник. Сторони домовилися про збільшення позовної давності до 15 років. З умовами договорів сторони були ознайомлені, ними вони підписані. Згідно наданого позивачем розрахунку під час подачі позову, станом на 28.02.2017 р. в загальній сумі 101820,51 грн., з яких: 58848,30 грн. заборгованість за кредитом, 3791,36 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 33379,87 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, 1000 грн. штраф (фіксована частина), 4800,98 грн. штраф (процентна складова). Вимоги Банку до відповідачів про погашення сум заборгованості за кредитним договором залишені без задоволення. Відповідно до ст.ст.204,227 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому, чинність кредитного договору, договору поруки та договорів, про внесення змін до кредитного договору та договору сторонами не оспорювалися, а факт виконання позивачем умов кредитного договору знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами мають місце договірні відносини, зокрема, кредитні. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та у порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Відповідно до вимог ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Окрім того, за правилами ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст. 554 ЦК України). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги Банку щодо стягнення кредитної заборгованості, відсотків та пені обгрунтовані та підлягають задоволенню. В той же час, суд не може погодитись із вимогами позивача про стягнення з відповідачів штрафів, а саме 1000 грн. штраф (фіксована частина), 4800,98 грн. штраф (процентна складова) Так, відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ ст. 549 ЦК України). За положеннями\~ ст. 61 Конституції України\~ ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За такого, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, передбаченого Умовами та правилам, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. У стягненні суми штрафів суд вважає за необхідне відмовити та задовольнити позов частково. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України \~з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial