Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

В березні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення коштів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в квітні травні 2015 року на підставі усних переговорів з відповідачем було досягнуто згоди, з метою у подальшому придбати автомобіль ЗАЗ SENS д.н.з.1183ВН , власником якого є [PERSON] На підтвердження наміру придбати автомобіль , він передав [PERSON] 23\~000 грн. та отримав довіреність управляти та розпоряджатися автомобілем. Пізніше стало відомо, що власник автомобіля скасувала вказану довіреність та [PERSON] повідомив повернути автомобіль . Автомобіль був повернутий , а відповідач зобов»язувався повернути грошову суму в розмірі 23\~000 грн. внесену як аванс за придбання автомобіля, при цьому була складена розписка в присутності свідків. До цього часу гроші не повернуті , відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути борг. Просив повернути гроші передані як аванс та стягнути сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити позов та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти, пояснивши суду , що позивач працював неофіційно на заводі у відповідача різноробочим . Відповідач запропонував придбати автомобіль під виплату . Він спочатку передав [PERSON] 10\~000 грн. та почав користуватися автомобілем . Пізніше він передав відповідачу ще 13\~000 грн. , та отримав довіреність видану [PERSON] на право управління та розпорядження вказаним автомобілем. В лютому 2016 році він дізнався , що вказана довіреність скасована та він зобов»язаний повернути автомобіль відповідачу . Автомобіль повернутий відповідачу , а гроші відповідач повернути відмовляється. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши , що він не був власником вказаного автомобіля , гроші в сумі 23\~000 грн. дійсно отримував від [PERSON] та передавав їх власнику автомобіля [PERSON] Домовленість з [PERSON] була про те, що позивач на протязі року сплатить за автомобіль . Рік пройшов [PERSON] вартість автомобіля не сплатив , тому відповідач сплатив власнику різницю за автомобіль , а згодом продав його. Розписку про отримання коштів від [PERSON] писав з метою забрати автомобіль ,але повертати наміру їх не має, оскільки вважає , що позивач користувався вказаним автомобілем 2 роки ,тобто орендував його . Крім того, автомобіль повернув в неналежному робочу стані. В наступні судові засіданні відповідач , будучи належним чином повідомлений, не з»являвся ,про причини неявки суду не повідомляв , що не є перешкодою для ухвалення рішення. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків , дійшов до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що автомобіль ЗАЗ SENS д.н.з.1183ВН, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №207263, належав [PERSON] В 2015 році між сторонами [PERSON] та [PERSON] відбулася розмова щодо придбання позивачем вище вказаного автомобіля . На підтвердження того , що позивач має намір придбати вказаний автомобіль , він передав [PERSON] 10\~000 грн., що не заперечується сторонами , які [PERSON] в подальшому передав власнику автомобіля . Отримавши технічний паспорт , [PERSON] почав управляти вказаним автомобілем. Пізніше позивач передав відповідачу ще 13\~000 грн. та отримав довіреність ,видану [PERSON] , на право управління та розпорядження вказаним автомобілем. Однак , в лютому 2016 році вказана довіреність власником автомобіля скасована та [PERSON] повернув вказаний автомобіль [PERSON] Відповідно до розписки від 06.02.2016 року відповідач зобов»язувався повернути позивачу гроші в сумі 23\~000 грн. до 06.03.2016 року., які [PERSON] частково сплатив за автомобіль. Вказана розписка написана власноручно відповідачем в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Про те, що така розписка була складена не заперечує і сам відповідач. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив, що працював разом з [PERSON] та йому відомо зі слів позивача, що останній мав намір придбати автомобіль, який йому запропонував [PERSON] . Він передав [PERSON] гроші в сумі 23\~000 грн. та користувався автомобілем та утримав його в належному стані . На вимогу [PERSON] , [PERSON] повернув йому автомобіль , [PERSON] в свою чергу зобов»язувся повернути позивачу гроші в сумі 23000 грн. .Свідок був присутній при написанні розписки відповідачем про повернення коштів на протязі місяця. Допитаний по справі свідок [PERSON] пояснив ,що працював разом з позивачем . Йому відомо , що позивач мав намір придбати автомобіль та гроші за автомобіль передавав відповідачу. Позивач користувався автомобілем , ремонтував його , за виконану роботу на молокозаводі [PERSON] заробітну плату не отримував , зароблені гроші позивачем йшли в рахунок погашення боргу за автомобіль . Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила , що дійсно її чоловіку [PERSON] , відповідач запропонував придбати автомобіль . Чоловік погодився , гроші в сумі 23000 грн. передав [PERSON] та чоловік користувався автомобілем, ремонтував його за власні кошти . Через деякий час [PERSON] попрохав повернути автомобіль , автомобіль був повернутий, а відповідач зобов»язувався повернути сплачені за автомобіль гроші . [PERSON] була присутня при написанні розписки [PERSON] про повернення коштів. Гроші на даний час не повернуті. Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частиною 2 ст.570 ЦК України встановлена презумпція авансу, який є лише способом платежу. Він не виконує забезпечувальної функції і є попередньою оплатою, а тому особа, що видала аванс має право на його повернення у разі не укладення договору. З огляду на положення ст.ст. 546, 548 ЦК завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов»язання. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов»язання може мати місце лише у випадку наявності зобов»язання, яке б мало випливати з договору, укладеного сторонами. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передана [PERSON] [PERSON] сума в розмірі 23\~000 грн. є авансом, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача [PERSON] Пояснення відповідача про те, що вказана сума є як орендна плата за користування автомобілем , суд не приймає та вважає , що відповідач має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства за захистом свого порушеного права. Згідно зі ст.ст.10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України вказаного кодексу передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами. Суд вважає , що позивач надав достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог та за таких підстав позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При пред'явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,21 грн. ,яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved