Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

В березні 2017 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з 16.12.2006 р. по 30.01.2013 р.вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем,від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину[PERSON],[INFO],який після розірвання шлюбу проживає з нею. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2013 р.з відповідача на утримання неповнолітнього сина на користь позивачки стягуються аліменти в розмірі 500 гр.щомісячно. Посилаючись на те,що суми 500 гр.явно недостатньо для утримання сина,який досяг віку 10 років,є інвалідом дитинства,аліменти відповідачем сплачуються нерегулярно,він періодично не працює,позивач через зміну сімейного стану не має власних доходів для забезпечення дитини усім необхідним,[PERSON]просить суд збільшити розмір аліментів,які стягуються на її користь з [PERSON]на утримання сина [PERSON].з 500 гр. до 1600 гр.щомісячно. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові.Пояснила,що розмір аліментів 500 гр.,які стягуються з відповідача на її користь на утримання сина,з 2007 р.втратив актуальність через інфляційні процеси,збільшення потреб дитини,яку вона виховує без участі батька.Водночас,відповідач,котрий зник з життя дитини у вересні 2016 р.,сплачує аліменти нерегулярно через зміну місця роботи,заборгував за два місяці.На теперішній час вона не працює,доглядає дитину 2015 р.н.,доходів не отримує,що призводить до скрутного матеріального становища,змушує обмежувати спільну з відповідачем дитину у мінімально необхідному.Оскільки відповідач є працездатним,інших утриманців не має,зобов*язаний матеріально забезпечити дитину,просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь з [PERSON]на утримання сина з 500 гр. до 1600 гр.щомісячно. Представник позивача адвокат Каплунова С.М.просила суд в повному обсязі задовольнити заявлені позивачем вимоги,оскільки вони спрямовані на захист інтересів дитини та забезпечення їй мінімального рівня умов,необхідних для життя і розвитку,а заперечення відповідача мають формальний характер та не доведені. Відповідач [PERSON].в судове засідання не з*явився,викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки. В письмових запереченнях на позовну заяву [PERSON]просить суд відмовити в позові у повному обсязі з посиланням на те,що рішення про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 500 гр.щомісячно виконується ним належним чином,дитина,яка має статус інваліда,крім аліментів від батька,отримує державну соціальну допомогу.Відповідач має невеликі мінливі заробітки,однак додатково до сплати аліментів купує дитині одяг,взуття,організовує дозвілля,матеріально допомагає своїй матері,яка є непрацездатною за віком та станом здоров*я,тому вважає,що дитина більш матеріально забезпечена,ніж відповідач,а позивач не довела,що нею як матір*ю зроблено для дитини більше,чим батьком.Просив справу розглянути без його особистої участі в зв*язку з виїздом за межі м.Запоріжжя. Представник відповідача адвокат Кара Ю.М.в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав,визначених її довірителем,який вважає,що розміру аліментів 500 гр.щомісячно з урахуванням участі матері в утриманні дитини та соціальної допомоги дитині-інваліду від держави достатньо для створення сину сторін належних умов та забезпечення її повсякденних потреб. Заслухавши учасників процесу, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає частковому задоволенню ,виходячи з наступного. Як встановлено з матеріалів справи, з 16.12.2006 р. по 30.01.2013 р.сторони перебували у зареєстрованому шлюбі,мають неповнолітню дитину[PERSON],[INFO],який після розірвання шлюбу між батьками проживає з матір*ю. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2013 р.з відповідача на утримання неповнолітнього сина на користь позивачки стягуються аліменти в розмірі 500 гр.щомісячно. Вказане рішення виконується примусово Заводським ВДВС,згідно довідки державного виконавця від 28.07.2017 р.,відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за жовтень та листопад 2016 р.у розмірі 1000 гр. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану,погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається з матеріалів справи, після прийняття судом рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 500 гр.щомісячно,змінилися потреби дитини,якій на теперішній час виповнилося 10 років,через що син сторін потребує більших витрат,пов*язаних із забезпеченням повсякденних побутових потреб,харчування,навчання,організації дозвілля,оздоровлення. Крім того,за період із січня 2013 р.відбулися інфляційні процеси,які вплинули на купівельну спроможність та девальвацію гривні як національної валюти,через що у 2017 р.на ту суму,яка стягнута з відповідача як аліменти,позивач може придбати для сина значно менше необхідного. Також варто на увагу зміна сімейного стану позивача,яка народила у 2015 р.другу дитину,на теперішній час не працює,через що не може за рахунок лише власних доходів забезпечити дитині необхідний рівень життя,створити належні умови для її розвитку. Доказів того,що відповідач в інший спосіб,крім сплати аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі,приймає участь у матеріальному утриманні неповнолітнього сина,від якого проживає окремо,відповідачем та його представником не надано. Ці обставини позивачем в судовому засіданні не визнані,за її поясненнями,тітка та бабуся дитини з боку батька кілька разів передавали дитині сторін вживані речі від старшої за віком дитини тітки,відповідач будь-якої іншої допомоги сину не надає. Враховуючи приписи ст.60 ЦПК України щодо обов*язку доказування кожної стороною тих обставин,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,не визнання позивачем зазначених вище обставин про участь відповідача у додатковому матеріальному забезпеченні неповнолітнього сина,суд не приймає їх до уваги при ухваленні рішення,оскільки допустимими достатніми доказами відповідач та його представник цих обставин не підтвердили. З матеріалів справи також встановлено,що [PERSON],2007 р.н.,є інвалідом дитинства загального захворювання,позивачу виплачується соціальна допомога на період до 31.03.2018 р.станом на 01.06.2017 р. у розмірі 1312 гр. Посилання відповідача та його представника на те,що державна соціальна допомога дитині-інваліду є доходом дитини,з урахуванням якого дитина більш матеріально забезпечена,ніж її батько,суд до уваги не приймає,оскільки зазначені виплаті з боку держави компенсують соціальну недостатність внаслідок обмеження життєдіяльності дитини,викликаних стійким порушенням здоров*я,першочергово пов*язаних з лікуванням та соціальною адаптацією,призначені на певний період,не являються тим джерелом,за наявності якого батько звільняється від обов*язку утримувати дитину до її повноліття. Спілкування дитини з родичами з боку батька,гостювання за місцем їх мешкання,отримання дарунків на свята,не ототожнюється чинним законодавством з виконанням батьком дитини свого обов*язку матеріально утримувати дитину. Наскільки вагомий цей внесок у життя дитини,чи відбувається він за рахунок коштів відповідача,з наданих ним доказів суд у судовому засіданні не встановив. З пояснень позивача та наданих копій свідоцтва про її народження, смерть батьків,стаціонарне лікування молодшої дитини позивача вбачається,що тимчасове перебування дитини сторін у тітки [PERSON].в період з 02.05.2017 р.по 15.05.2017 р.мало вимушений характер,через виїзд позивача за межі м.Запоріжжя на поховання матері,наступну хворобу дитини [PERSON],водночас,відповідач не підтвердив доказами участі у житті дитини в цей період. Відтак,суд дійшов висновку про те,що відповідач штучно намагається створити видимість власної участі у додатковому матеріальному забезпеченні дитини,крім сплати аліментів 500 гр.,не підтвердивши доказами жодну із обставин,на які він посилається як на підставу для відмови у позові. За віком та станом здоров*я відповідач є працездатним без обмежень,інших осіб не утримує,як безробітна особа,на обліку не перебуває. Посилання відповідача на те,що на його утриманні знаходиться матір [PERSON],1957 р.н.,достовірно не підтверджується доказами про те,що вказана особа зареєстрована та проживає спільно з відповідачем,не має самостійних доходів,аліментів на її утримання відповідач не сплачує. На час розгляду справи чинним законодавством встановлено,що розмір аліментів на дитину не може бути меншим,ніж з 01.01.2017 р.844 гр.50 коп.,з 01.05.2017 р.-888 гр.50 коп.,з 01.12.2017 р.-930 гр.відповідно. Розмір аліментів 500 гр.,які відповідач сплачує на утримання дитини,явно не відповідає вимогам достатності для забезпечення повсякденних потреб дитини з урахуванням її віку та стану здоров*я,обмежує позивача у можливостях за рахунок допомоги з боку батька придбати дитині мінімально необхідне,цим питаннями батько обтяжений та не переймається,усунувшись від участі у житті сина і турботи за його розвиток , здоров*я,що підтверджено довідками з місця навчання та медичного обслуговування дитини. За таких обставин,суд дійшов висновку,що вимоги позивача про збільшення розміру аліментів з відповідача на утримання спільної дитини сторін узгоджуються з вимогами ст.51 ч.2 Конституції України,ст.141,180,181 СК України про обов*язок батьків утримувати неповнолітню дитину шляхом сплати аліментів у твердій грошовій сумі,підстав звільнити батька від виконання цього обов*язку суд не встановив. При визначені розміру аліментів,який позивач визначила 1600 гр.,суд у контексті визначення справедливого їх розміру враховує такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру аліментів може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін . Виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів,відсутності у відповідача постійної роботи на час розгляду справи,обов*язок матері нарівні з батьком утримувати їх спільну дитину,суд визначає розмір аліментів 1000 гр.щомісячно,що є достатнім для забезпечення потреб дитини з урахуванням всіх інших встановлених по справі обставин та фактично відповідає мінімальному розміру аліментів на дитину відповідного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України,з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 640 гр.,від попередньої сплати якого позивач звільнена.

Outcome: partial