Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

АТ «КРЕДОБАНК» звернувся до суду з вказаним позовом через свого представника Очич Т.М. та, посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «КРЕДОБАНК» 58358,59 грн (станом на 24.02.2020), з яких: 43954,73 грн - індекс інфляції; 14403,86 грн - три проценти річних простроченої суми та 2102,00 грн витрат по оплаті судового збору. Позовна заява обґрунтована тим, що 13.09.2012 між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/ZB4NJO/3/001 типу споживчий кредит «Оптимальний» та в послідуючому підписані додаткові угоди до цього договору №1 від 26.03.2013 та №2 від 23.07.2013 та №2. Однак свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів відповідач не виконувала належним чином, внаслідок чого допустила триваюче правопорушення та накопичувальну суму боргу. 10.08.2018 правонаступник ПАТ Ерсте Банк» - Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» та Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» (яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК») уклали Договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув прав кредитора відносно [PERSON] по кредитного договору № 014/ZB4NJO/3/001. Констатуючи той факт, що станом на 13.02.2020 у відповідача існує кредитна заборгованість у розмірі 160356,53 грн, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував на цю суму інфляційні та 3% річних в загальному розмірі 58358,59 грн, з яких: 43954,73 грн - інфляційні за сумарним індексом інфляції у період з березня 2017 р. по січень 2020 р.; 14403,86 грн - 3% річних від простроченої суми, які нараховані за період з 24.02.2017 по 21.02.2020 . Ухвалою суду від 29.05.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 20.07.2020 справу призначено в судове засідання на 17.08.2020, оскільки поштова кореспонденція з позовною заявою та ухвалою суду не дійшла до відповідача та повернулась з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» . 17.08.2020 від представника відповідача - [PERSON] до суду надійшов відзив на позов та документи, якими позивач обґрунтовує свої заперечення, з підтвердженням направлення їх стороні позивача. Вказаний відзив та додатки до нього прийняті судом з поновленням строку для його подання. Судове засідання відкладено на 02.09.2020 для забезпечення права позивача подати відповідь на відзив. Відповіді на відзив представник позивача суду не направив. Від представника АТ «КРЕДОБАНК» надійшла суду заяву про розгляд справи без його участі, де він підтримує позов та вказує, що додаткових заяв, клопотань не має. У відзиві на позов та в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на не доведення позивачем розміру невиконаного чи неналежного виконаного грошового зобов`язання за кредитним договором (160 356,53 грн), який взятий за основу для обрахунку сум згідно зі ст. 625 ЦК України. Заперечення проти позову представник позивача обґрунтовує неналежністю поданих позивачем копій кредитного договору та додаткових угод до нього, а також договору відступлення прав вимоги, внаслідок їх неповноти та відсутністю додатків до них. Представник відповідача також вказує, що неподання позивачем хоча б якого розрахунку основного боргу за кредитним договором, чи рішення суду про його стягнення, свідчить про необґрунтованість обставин щодо неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання та, відповідно не доведення суми прострочення, на яку нараховані інфляційні та проценти. Крім цього, представник стверджує, що відповідачка, отримавши кредит в сумі 50000 грн., погасила його вчасно та зберегла частину квитанцій про щомісячні платежі на умовах та в період строку дії договору. З огляду на це представник наголошує, що основний борг по кредиту не може бути 160 356,53 грн, Також представник звернув увагу суду, що своє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором позивач, як новий кредитор, не підтвердив належними доказами, оскільки не надав додатку до договору, засвідченого належним чином та доказів сплати новим кредитором ціни відступлених вимог попередньому кредитору. Вислухавши представника відповідача, дослідивши зміст позову та письмові докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності та достатності, судом встановлено наступне. 13.09.2012 між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» (кредитором) та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № 014/ZB4NJO/03/001 (споживчий кредит «Оптимальний») на суму позики 50000,00 грн зі строком користування кредитними коштами (кредитом) 36 календарних місяців зі сплатою 35 % річних та формою погашення ануїтет. Вказану обставину відповідач визнала, як і факт одержання позичальником кредитних коштів в сумі 50 000 грн, а тому такі обставини суд вважає доведеним, у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України. За змістом Договору повернення кредиту (основної позичкової заборгованості) та сплата процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником щомісячно 20 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з Графіком погашення, наведеним в Додатку №2 до цього Кредитного договору (п.1.4. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору, невід`ємними частинами цього договору є: Додаток№1- Правила надання та обслуговування кредиту (споживчий кредит «Оптимальний»); Додаток №2 - Графік погашення, якими визначається порядок повернення кредиту та сплата відсотків; Додаток №3 - Повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з додатком, яким визначається Графік додаткових платежів (крім платежів за кредитом та процентами). Жодного з цих Додатків позивач до Кредитного договору не додає, а тому такий договір не можна вважати належним доказом в частині, що стосується умов, визначених у відповідних Додатках. 26.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] було підписано Додаткову угоду №1 до кредитного договору № 014/ZB4NJO/03/001 від 13.09.2012 (а.с.10-11). За змістом вказаної Додаткової угоди сторони домовилися про встановлення позичальнику невідновлювальної кредитної лінії, надання, обслуговування та повернення якої здійснюється на умовах Кредитного договору з урахуванням цієї Додаткової угоди, у сумі, яка включає в себе: суму кредитних коштів, наданих у відповідності до п.1.1. Кредитного договору (50000,00 грн), що є сумою першого траншу кредиту, та суму 3800,00 грн кредитних коштів, які надаються позичальнику на підставі цієї додаткової угоди, що є сумою нового траншу кредиту. При цьому, сума кредитних коштів, надана у відповідності до п.1.1. Кредитного договору, повторно не надається Надання нового траншу кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] на підставі письмової заяви позичальника, яка має бути складена за формою, встановленою кредитором (абз2 п. 5 Додаткової угоди №1). Позивачем не додано Заяви позичальника на отримання нового траншу кредиту від ПАТ «Ерсте Банк» на умовах Додаткової угоди №1, а відповідач заперечує її написання та, що такі кошти поступали на її рахунок. Також позивачем не надано Графіку погашення кредиту та процентів, а також Повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з додатком, яким визначається Графік додаткових платежів (крім платежів за кредитом та процентами), які відповідно до 13 вищевказаних Додаткової угоди є її невід`ємними частинами. За таких обставин, суд не вважає, що 23.03.2013 з підписанням Додаткової угоди №1 відбулось фактичне збільшення суми наданого кредиту за рахунок траншу в розмірі 3800,00 грн. Водночас, згідно з пунктом 3 Додаткової угоди № 1 від 26.03.2013 сторони домовились, що строк користування кредитними коштами закінчується через тридцять шість місяців з дати укладання цієї додаткової угоди. Ці обставини відповідач не спростовує, а отже строк кредитування слід вважати продовженим сторонами до 26.03.2016. 23.07.2013 між ПАТ «ФІДОБАНК, що є правонаступником АТ «Ерсте Банк»» та [PERSON] було підписано Додаткову угоду №2 до Кредитного договору № 014/ZB4NJO/03/001 від 13.09.2012 (а.с.12-13). За змістом вказаної Додаткової угоди №2 сторони домовилися про встановлення позичальнику невідновлювальної кредитної лінії, надання, обслуговування та повернення якої здійснюється на умовах Кредитного договору з урахуванням цієї Додаткової угоди, у сумі, яка включає в себе: суму кредитних коштів, наданих у відповідності до п.1.1. Кредитного договору (50000,00 грн), що є сумою першого траншу кредиту; суму траншу кредиту, наданого на підставі Додаткової угоди №1, та суму 1700,00 грн кредитних коштів, які надаються позичальнику на підставі цієї додаткової угоди, що є сумою нового траншу кредиту. Надання нового траншу кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] на підставі письмової заяви позичальника, яка має бути складена за формою, встановленою кредитором (абз2 п. 5 Додаткової угоди №2). Позивачем не додано Заяви позичальника на отримання нового траншу кредиту від ПАТ «Ерсте Банк» на умовах Додаткової угоди №2, як передбачено абз2 п. 5 цієї угоди, а відповідач заперечує написання такої заяви та, що такі кошти поступали на її рахунок. Також позивачем не надано Графіку погашення кредиту та процентів, а також Повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з додатком, яким визначається Графік додаткових платежів (крім платежів за кредитом та процентами), які відповідно до 13 вищевказаних Додаткової угоди є її невід`ємними частинами. За таких обставин, суд не вважає, що 23.07.2013 з підписанням Додаткової угоди №2 відбулось фактичне збільшення суми наданого кредиту на 1700,00 грн. Водночас, згідно з пунктом 3 Додаткової угоди № 2 від 23.07.2013 сторони домовились, що строк користування кредитними коштами закінчується через тридцять шість місяців з дати укладання цієї додаткової угоди. Ці обставини відповідач не заперечує та не спростовує, а отже строк кредитування слід вважати продовженим сторонами додатковою угодою до 23.07.2016. Відповідно до п.1.2. Статуту АТ «КРЕДОБАНК», затвердженого рішення акціонера №03/2018 від 29.11.2018 - Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» виступає правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», яке в свою чергу виступає правонаступником всіх прав і зобов`язань Відкритого Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», Акціонерного товариства «Кредит Банк (Україна)» і Акціонерного товариства «Західно-Український Комерційний Банк» (а.с.21-23). 10.08.2018 між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» (далі Банк), який є повним правонаступником АБ «Факторіал-Банк», ПАТ «СЕБ «Банк», ПАТ «ЕрстеБанк» та Публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» (далі Новий кредитор) підписано договір про відступлення прав вимоги, за яким Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору та розширеного електронного реєстру (п.1. Договору про відступлення прав вимоги). Відповідно до п.4 Договору сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 9 783 207,48 грн (дев`ять мільйонів сімсот вісімдесят три тисячі двісті сім гривень 48 коп.), надалі за текстом - Ціна відступлення. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор. Згідно п.3 Договору про відступлення прав вимоги новий кредитор зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення права вимоги за Основними договорами протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором у порядку, передбаченому чинним законодавством або відповідним Основним договором. 13.08.2018 за № 20-34025-749/18 ПАТ «КРЕДОБАНК» на адресу [PERSON] надіслав повідомлення про відступлення прав вимоги за договором та з проханням всі зобов`язання за кредитним договором № 014/ZB4NJO/3/001 від 13.09.2012 (включно із простроченими, строковими та майбутніми зобов`язаннями) виконувати в повному обсязі на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» за наданими реквізитами (а.с.8). Однак відповідач [PERSON] не отримала вказане повідомлення, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження його вручення адресату, а відповідач заперечує цю обставину. Крім цього, таке повідомлення є неналежним доказом викладених позивачем обставин, оскільки в ньому не вказано сума невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором, право на вимогу якої перейшло до нового кредитора. Поданий позивачем Додаток №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 містить один запис за №п/п 10473 про борг [PERSON] за договором № 014/ZB4NJO/3/001 від 13.09.2012 в загальній сумі 127 733,84 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основними зобов`язаннями - 42 018,42 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 85 715,42 грн (а.с.7). Достовірність цього доказу в частині суми заборгованості [PERSON] перед кредитором станом на день відступлення прав вимоги 10.08.2018 (127 733,84 грн) піддається судом обґрунтованому сумніву, оскільки позивач не надає суду ні розрахунку боргу на день відступлення прав вимоги, ні Правил та тарифів, як підстав для нарахування процентів в сумі 85 715,42 грн, які не охоплені основним зобов`язанням. Також цей Додаток не підписаний сторонами, як невід`ємна частина договору та не оформлений як витяг з Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018. З наданого позивачем розрахунку трьох процентів річних та інфляційних нарахувань на суму простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № 014/ZB4NJO/3/001 від 13.09.2012 вбачається, що вони нараховувалися на суму боргу в розмірі 160 356,53 грн за три роки прострочення, з 24.02.2017 по 21.02.2020. Позивач стверджує, що повністю погасила кредит та змогла підтвердити виконання основного зобов`язання за Кредитним договором на суму 32 230,00 грн, які сплачувала щомісячними платежами на рахунок, вказаний в Договорі в період з 12.10.2012 по 21.01.2014 (а.с.54-61). Між сторонами існує спір, що виник з кредитних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України) За правилами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч.2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 546 цього Кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За правилами ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 625 ЦК України визначено відповідальність за прострочення грошового зобов`язання та вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі № №444/9519/12 зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові наголосила, що в розумінні ст. 1054 ЦК України, де наводиться визначення кредитного договору, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Отже положення ст. 625 ЦК України може бути застосоване виключно до основного грошового зобов`язання, яке порушив (прострочив) боржник. За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому, згідно з частиною шостої статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 наголосила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захистуу відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Позивач не надає суду розрахунок боргу відповідача на суму 160 356,53 грн та його складові, не надає докази виникнення такої заборгованості на початок нарахувань трьох процентів річних та інфляційні втрати, а отже не доводить розмір простроченого основного грошового зобов`язання за кредитним договором, на яку згідно зі ст. 625 ЦК України може здійснюватися нарахування трьох процентів річних та інфляційні втрати. Також, позивач безпідставно визначив дату початку нарахувань трьох процентів річних та інфляційних - 24.02.2017, не набувши на цю дату прав вимоги за кредитним договором, оскільки договір про відступлення прав вимоги був укладений між ПАТ «ФІДОКОМБАНК» та ПАТ «КРЕДОБАНК» пізніше, а саме: 10.08.2018. Крім цього, не дивлячись на відсутність розрахунку боргу позичальника на момент закінчення строку кредитування, який згідно умов Додаткової угоди № 2 від 23.07.2013 до кредитного договору спливає через 36 місяців від дня її укладання, тобто 23.07.2016 - у суду немає сумнівів, що позивач значно завищив розмір простроченого зобов`язання за кредитним договором, визначивши його в сумі 160 356,53 грн. Так, відповідно до поданих позивачем документів первісний кредитор ПАТ «ФІДОКОМБАНК» визначив розмір грошової вимоги, що відступається новому кредитору ПАТ «КРЕДОБАНК» за кредитним договором з [PERSON] , сумою заборгованості позичальника в розмірі 127 733,84 грн станом на 10.08.2018, яка згідно поданого позивачем Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги складається з основного зобов`язання за кредитним договором (суми неповернутого кредиту та процентів за користування ним) - 42018, 42 грн та нарахованих процентів в сумі 85715,42 грн, якими можуть бути: пеня, штрафи, додаткові відсотки тощо, що обраховуються в процентах, але не відносяться до основного грошового зобов`язання за кредитним договором, а отже не є простроченим зобов`язанням в розумінні ст. ЦК 612 України, на яке може здійснюватися нарахування в порядку ст. 625 ЦК України. Основне зобов`язання за кредитним договором з огляду на умови такого виду договорів та положення ст. 1054 ЦК України слід розуміти як сумарний розмір позичкового боргу та розмір нарахованих до сплати процентів за користування кредитом під час строку дії договору (строку кредитування) за ставкою, визначеною в кредитному договорі. Однак, суму заборгованості за основним зобов`язанням, яка вказана в Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 в розмірі 42 018, 42 грн, суд не може перевірити та взяти за основу при вирішенні спору сторін, у зв`язку з відсутністю розрахунку боргу кредитором, неподання ним графіку погашення платежів, не викладу позивачем обставин та ненадання доказів порушення чи невиконання цього графіку позичальником протягом строку дії кредитного договору. При цьому, сам Додаток №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 стосовно боржника [PERSON] визнається судом неналежним та недопустимим доказом з огляду на те, що він як невід`ємна частина цього договору не містить підписів сторін та не має ознак витягу з повного Додатку, що має наслідком не доведення позивачем «КРЕДОБАНК» факту набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором№ 014/ZB4NJO/03/001 від 13.09.2012, укладеним між [PERSON] та АТ «Ерсте Банк». Враховуючи вищевикладене, а також те, що за умовами кредитного договору від 13.09.2012 [PERSON] отримала кредит в розмірі 50000,00 грн під 35% річних строком на 36 місяців та в суді підтвердила платіжними документами повернення кредитодавцю 32230,00 грн. під час строку дії договору, - доводи позивача щодо наявності в неї боргу за основним зобов`язанням в сумі 160 356,53 грн,вочевидь не відповідають дійсності, є неспроможними та є безпідставними. Оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування основної заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором в заявленій сумі (160 356,53 грн), вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 43954,73 грн, які нараховані на відповідну суму, а також трьох процентів річних в розмірі 14403,86 грн є не доведеним та не підлягають задоволенню. А тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed