Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач згідно укладеного договору № б/н від 09.03.2011 р. отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг». ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 31.08.2020 р. відповідач має заборгованість по кредитному договору в розмірі 85949,07 грн., яка складається з наступного: 287,41 грн. - заборгованість за кредитом; 81070,80 грн. - заборгованість за відсотками; 4590,86 грн. - пеня. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 85949,07 грн. за кредитним договором б/н від 09.03.2011 р. станом на 31.08.2020 р. та 2102,00 грн. судового збору. Під час розгляду справи в суді представник позивача позовні вимоги зменшив(а.с.74), просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.03.2011 р. в розмірі 5404,71 грн., в т.ч.: заборгованість за тілом кредиту - 287,41 грн., 73,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 5044,92 грн. - пеня, а також понесені судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути без його участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач та його представник в суді позов не визнали, просять суд відмовити в його задоволенні, просять суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Представник відповідача подав суду заперечення на позов(а.с.89-91), заяву про застосування строків позовної давності(а.с.92-93). Суду відповідач пояснив, що ним отримувалась в банку одна кредитна картка під час навчання в м.Чернівці, востаннє сплачував по ній кошти в 2015 р., банком в нього списувались кошти з іншої картки яку отримував в центрі зайнятості, у вересні 2020 р. банку кошти в сумі 80544,36 грн. не сплачував. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 09.03.2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк(а.с.11 на звороті). Відповідно до умов договору відповідачу банком був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Згідно наданої представником позивача суду довідки(а.с.10) банком було видано відповідачу одну кредитну картку: 5211…6427(дата відкриття 20.02.2012 р., термін дії 01/16). Після укладення договору кредитний ліміт змінювався Банком і відповідач фактично користувався кредитними коштами. Так 20.02.2012 р. кредитний ліміт було встановлено в розмірі 300,00 грн., а з 24.01.2020 р. - 0,00 грн., що підтверджується довідкою позивача(а.с.9). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно розрахунків позивача(а.с. 75-80) заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 28.01.2021 р. складала розмірі 5404,71 грн., в т.ч.: заборгованість за тілом кредиту - 287,41 грн., 73,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 5044,92 грн. - пеня. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості по кредиту відповідачем здійснено 11.03.2015 р. в сумі 500,00 грн., останнє автоматичне списання банком коштів з іншої картки відповідача в банку позивачем було здійснено 30.06.2019 р. в сумі 564,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються випискою по кредитному договору наданою позивачем(а.с.45-50). Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зіст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності складає три роки. П.1 ч.2 ст. 258 ЦК України передбачено строк позовної давності в один рік для вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України). На думку суду, вимоги представника відповідача щодо застосування до позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості по кредитному договору підлягають до задоволення оскільки строк дії кредитної картки, а відповідно і строк дії кредитного договору січень 2016 р., з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся 01.10.2020 р., тобто через чотири роки та дев`ять місяців. Та обставина, що банк автоматично стягнув з іншої картки відповідача в банку 30.06.2019 р. кошти в сумі 564,00 грн. не переривають строку позовної давності оскільки відповідно до змісту ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В той же час відповідач останній платіж добровільно сплатив ще 11.03.2015 р. в сумі 500,00 грн., тобто під час дії кредитного договору. Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які надані позивачем, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають в зв`язку із пропуском строку позовної давності, а також в зв`язку із не доведеністю в частині стягнення відсотків та пені. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed