Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до фізичної-особи підприємця [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму компенсації за порушення авторських прав в розмірі 41340,00 грн, а також судові витрати. Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 19.07.2016 року відповідача [PERSON] замінено на належного відповідача - [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не вказала, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень на позовну заяву до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, тобто про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. В позовній заяві зазначив, що в листопаді 2015 року представникам [PERSON] стало відомо, що в магазині «[INFO]» по [ADDRESS], в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП [PERSON], розповсюджуються контрафактні товари, а саме обкладинки для документів, магніти, сувеніри з зображенням творів образотворчого мистецтва, авторські права на які належать [PERSON] Представником позивача було придбано зазначені товари і зафіксовано наступне: - на придбаній обкладинці для паспорту, що була продана відповідачем відповідно до накладної від 28.11.2015 року, незаконно (без дозволу) зображена робота [PERSON] «[INFO]» (далі Товар 1); - на придбаному в магазині костері (підставка під чашку), відповідно до накладної від 24.12.2015 року, незаконно (без дозволу) зображена робота [PERSON] «[INFO]» ( далі Товар 2); - на обкладинці для паспорту, придбаній в магазині відповідно до накладної від 24.12.2015 року, незаконно (без дозволу) зображена робота [PERSON] «[INFO] (далі Товар 3). Розповсюдження товарів, які є видозміненою репродукцією, копією, картин позивачки здійснювались відповідачем, без згоди позивача. Дані дії являються незаконними, порушують законодавство про авторське право та суміжні права, порушують виключні авторські права суб'єкта авторського права [PERSON] Позивачем на адресу відповідача було направлено лист щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору, однак ФОП [PERSON] проігнорувала зазначений лист, в зв'язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх авторських прав. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації за порушення авторських прав в розмірі 41340,00 грн, а також вирішити питання щодо судових витрат. В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Згідно ч.1 ст.418 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч.1 ст. 421 ЦК України суб'єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору. Згідно ч.1 ст.422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором. Відповідно до абз.2 ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993№ 3792-XII (надалі Закон №3792) автор - це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Згідно ч.2, абз. 4 ч.5 ст.11 цього ж закону авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Про реєстрацію авторського права на твір Установою видається свідоцтво. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом, як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства), (частина 1 статті 11 ЗУ «Про авторське право і суміжні права»). Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» по вказаній категорії справ позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або суміжних прав), факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимог виплати компенсації), якщо вона завдана та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, статті 11 Закону №3792). Зокрема первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом , який ідентифікує автора. Так судом встановлено, що з 2000 року [PERSON] займається образотворчим мистецтвом та є художницею. Своєю творчою працею вона створила твори образотворчого мистецтва, що підтверджується нотаріально засвідчені Афідевіт-заяви з каталогами робіт художниці [PERSON], у яких зібрані фотографічні знімки творів. Це зареєстровані роботи художниці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], які видані Державною службою інтелектуальної власності України. Авторство Позивача підтверджується підписом останньої на оригінальному примірнику твору, а саме у нижньому лівому куті картини зазначено: [PERSON] З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що у 2008 році [PERSON] створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «[INFO] (а.с.18). На підтвердження права на вказану картину позивачкою надано нотаріально посвідчена 02.12.2014 року Афідевіт-заява, до якої [PERSON] додано каталог її робіт на 146 аркушах, у якому зібрані фотографічні знімки творів образотворчого мистецтва, які створені нею у 2008 році власною творчою працею, зареєстрована в реєстрі за [NUMBER] (а.с.16). Авторством права позивачки на вказаний твір підтверджується також її підписом на вказаній картині (а.с.18). У 2010 році [PERSON] створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «[INFO]»(а.с.23). На підтвердження права на вказану картину позивачкою надано нотаріально посвідчена 02.12.2014 року Афідевіт-заява, до якої [PERSON] додано каталог її робіт на 60 аркушах, у якому зібрані фотографічні знімки творів образотворчого мистецтва, які створені нею у 2010 році власною творчою працею, зареєстрована в реєстрі за [NUMBER] (а.с.21). Авторством права позивачки на вказаний твір підтверджується також її підписом на вказаній картині (а.с.23). У 2011 році [PERSON] створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «[INFO]». На підтвердження права на вказану картину позивачкою надано нотаріально посвідчена 02.12.2014 року Афідевіт-заява, до якої [PERSON] додано каталог її робіт на 38 аркушах, у якому зібрані фотографічні знімки творів образотворчого мистецтва, які створені нею у 2011 році власною творчою працею, зареєстрована в реєстрі за [NUMBER] (а.с.24). Авторством права позивачки на вказаний твір підтверджується також її підписом на вказаній картині (а.с.37). З огляду на викладене суд приходить до висновку, що у Позивача наявні авторські права на зазначені твори. Далі судом встановлено факт порушення авторських прав [PERSON] відповідачем при наступних обставинах. 28.11.2015 року в магазині «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець [PERSON], був зафіксований факт розповсюдження контрафактних товарів, виготовлених з використанням об'єктів авторських прав [PERSON], шляхом їх реалізації, а саме обкладинки до паспорту, де незаконно зображена робота [PERSON] «[INFO]», що підтверджується накладною на реалізацію товару [NUMBER], квитанцією про оплату товару банківською карткою та відеофіксацією вказаних дій. Далі, 24.12.2015 року в магазині «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець [PERSON], був зафіксований факт розповсюдження контрафактних товарів, виготовлених з використанням об'єктів авторських прав [PERSON], шляхом їх реалізації, а саме обкладинки до паспорту, костера панорами, де незаконно зображена робота [PERSON] «[INFO] та «[INFO]», що підтверджується накладною на реалізацію товару [NUMBER] від 24.12.2015 року, квитанцією про оплату товару банківською карткою та відеофіксацією вказаних дій. Із наданих суду накладних про реалізацію товару вбачається, що станом на 28.11.2015 року, 24.12.2015 року ФОП [PERSON], код ЗКПО [NUMBER] вів господарську діяльність, як фізична особа-підприємець в КП «Бонтон 1» (а.с.6-7). Відповідно до пп. 1, 2 ч.1 ст.424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є право на використання об'єкта права інтелектуальної власності, виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності. Згідно ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право), яке дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору. Позивач в позові вказувала, що вона не надавала дозволу відповідачу ФОП [PERSON] на розповсюдження її творів. Відповідно до пп. «б» ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» розповсюдження контрафактних примірників творів (в тому числі комп'ютерних програм баз даних), фонограм і програм організації мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами. Відповідно до п.43 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» під контрафактними примірниками товару, фонограм, відеограма розуміються примірники об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, опубліковані і (або) розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Тому судом на підставі наданих доказів встановлено факт розповсюдження контрафактних примірників творів [PERSON] з боку відповідача [PERSON] 28.11.2015 року, 24.12.2015 року з порушенням її авторських прав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону №3792 при використанні ним об'єкту авторського права і (або суміжних прав), а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК). Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, досліджених судом обставин не спростував, суд на підставі ст. 60 ЦПК України приймає рішення на підставі наявних у справі доказів, наданих позивачем. Оскільки встановлено порушення авторських прав позивача [PERSON], то вони підлягають судовому захисту у встановлений законом спосіб. Так відповідно до пп. «г» абз.2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 п.42 постанови Пленуму ВСУ від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. З огляду на вищевикладене, та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні був встановлений факт порушення відповідачем майнових прав позивача, що виразився у розповсюдженні контрафактної продукції із зображенням творів [PERSON], права на які належать позивачу, суд приходить до висновку, що у позивачки наявне право на стягнення з відповідача компенсації на її користь. Відповідно до пп. «г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Позивачкою заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми компенсації в розмірі 41340,00 грн. Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо розміру компенсації та її обґрунтування, приходить до висновку, що вона є адекватною допущеному правопорушенню, знаходиться в межах розміру, встановленого законом і складає мінімальний розмір такої компенсації за кожним фактом порушення. Так судом встановлено, що при реалізації товарів 28.11.2015 року та 24.12.2015 року відповідачем [PERSON] без дозволу автора було використано загалом 3 картини [PERSON], а тому правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожен із 3-х реалізованих об'єктів інтелектуальної власності виходячи із розміру заробітної плати 1378 грн ( 10 мін з/пл. х 1378 грн х 3 товари = 41340 грн). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с.1) покласти на відповідача в розмірі 551 грн 20 коп. Відповідно до абз.3 пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову, сума судового збору необхідна до сплати за вказаний позов становила 551 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved