Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Великогуляківська сільська рада Фастівського району Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 2004 року користується будинком №89 по вул. Леніна в с. великі Гуляки Фастівського району Київської області, так як власниця будинку [PERSON] померла 01 грудня 2004 року, а родичі померлої [PERSON] та [PERSON] не претендують на даний будинок та претензій до [PERSON] не мають, так як вона сплатила їм кошти за даний будинок. При зверненні позивачки до Великогуляківської сільської ради Фастівського району з питання визнання за нею права власності на дане домоволодіння їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились, про день слухання справи повідомлялись судом належним чином. Про що в матеріалах справи є зворотні повідомлення. Представник третьої особи Великогуляківської сільської ради Фастівського району в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмовий лист з проханням розглянути справу в його відсутність, ухвалити рішення згідно закону. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Згідно статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правиластатті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно пунктів 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу жилого будинку від 27 серпня 1999 року [PERSON] на праві власності належить жилий будинок, що знаходиться в селі В.Гуляки, вул. Леніна, 89 Фастівського району Київської області (а.с.8). 01 грудня 2004 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого виконкомом Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області від 01.12.2004 року (а.с.7). Як вбачається із копії паспорта [PERSON], зареєстрована за адресою [INFO] з 24 травня 2006 року. Так, представник позивача [PERSON], в судовому засіданні, суду повідомила, що [PERSON] з 2004 року користується будинком №89 по вул. Леніна в с. Великі Гуляки Фастівського району Київської області, даний будинок був придбаний нею у відповідачів [PERSON] та [PERSON], тобто спадкоємців після померлої [PERSON], на підтвердження придбання вищевказаного будинку позивачка має розписку від [PERSON] та [PERSON] Так, наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю. При розгляді справи представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів добросовісності володіння позивачем вищезазначеним будинком з 2004 року, більш того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не прописана у вищезазначеному будинку. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Обравши спосіб захисту права, передбачений статтею 344 ЦК України, представник позивача не надала суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання позивачем права власності на вищевказаний будинок саме за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, суперечать обраному позивачем способу захисту права. Враховуючи обставини справи та надані представником позивача докази суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON].

Outcome: dismissed