Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В березні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким виселити відповідачку та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України до уповноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, а також стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що 21 травня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNU0G100001222, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмір 44 000 Доларів США, строком до 21 травня 2037 року. Позичальник, згідно договору повинен погасити кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Крім того, в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між банком та позичальником було укладено договір іпотеки № DNU0G100001222, згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 79,5 кв.м, житлова площа 51,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Дане майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідачка не виконала умови даного договору, погашення кредиту не здійснювала належним чином, чим порушила зобов'язання, щодо щомісячної сплати відсотків за користування наданими кредитними коштами, що прямо передбачалось умовами кредитного договору. У зв'язку з чим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Після чого 12 вересня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було постановлено рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння загальною площею 79,5 кв.м., житлова площа 51,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК». Оскільки відповідачкою зобов'язання по поверненню суми боргу та сплати відсотків за користування кредитом не були виконані, банк звернувся до суду з даною заявою. В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про день, час та місце судового розгляду, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNU0G100001222 від 21 травня 2007 року відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 44 000 Долари США, строком до 21 травня 2037 року (а.с.7-10). Позичальник, згідно договору повинен погасити кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Крім того, в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між банком та позичальником було укладено договір іпотеки № DNU0G100001222, згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 79,5 кв.м, житлова площа 51,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Дане майно належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (а.с.11-16). 12 вересня 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, було постановлено заочне рішення, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння загальною площею 79,5 кв.м., житлова площа 51,5 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.17-18). Зазначене рішення суду набрало чинності. Відповідно ч. 3 ст. 109 ЖК України передбачено - звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення усіх громадян, що проживають в ньому за виключенням, встановленим законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок та житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного дня з дня отримання вимоги, якщо сторонами не погоджений більший строк. Якщо громадяни не звільнять житлове приміщення в установлений, або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З наданих суду доказів вбачається, що 28 листопада 2012 року відповідачці банком, було направлено лист позивачем в якому зазначалось, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має намір прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та просить в 30-денний строк з моменту отримання даної вимоги добровільно звільнити предмет іпотеки (а.с.19). Даний лист було направлено позивачем за адресою: [ADDRESS] Однак, згідно відповіді ЦАС на запит суду від18.03.2013 року (а.с. 43) відповідачка [PERSON] за цією адресою була знята з реєстраціі ще 24.05.2007 року, та станом на 18.03.2013 року вона зареєстрованою по будь якій адресі не значиться. Згідно поштових конвертів (а.с. 52, 54), якими направлялися судові повістки на ім'я відповідачки за вищезазначеною адресою [ADDRESS], а позивачем вимога про виселення направлялася на адресу: [ADDRESS] без номера квартири. В матеріалах цивільної справи відсутні дані про вручення відповідачці даного листа. Також позивач просить виселити відповідачку з іпотечного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], але у позові зазначаючи місце проживання відповідачки як [ADDRESS]. Належних та допустимих доказів проживання відповідачки за місцем знаходження предмета іпотеки по [ADDRESS], з якого позивач просить виселити відповідачку, суду не надано. Крім того, взагалі не відомо чи знає відповідачка про наявність заочного рішення Індустріального райнного суду м. Дніпропетровськ від 12 вересня 2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки дійсне її місце проживання невідомо: згідно відповіді ЦАС станом на 18.03.2013 року вона зареєстрованою по будь якій адресі не значиться, а позивачу взагалі не відомо точна адреса відповідачки, оскільки у Кредитному договорі також останньою відомою адресою зазначено не повна адреса, як [ADDRESS] (а.с. 10). Що стосується вимог позивача про виселення інших осіб які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, то дані вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів проживання за цією адресою будь яких інших осіб та повідомлення їх про добровільне звільнення даного приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed