Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - Банк) звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за № GP-6911653 від 17.10.2014 в сумі 59546,31 грн та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позову Банк зазначав, що 17.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір за № GP-6911653, згідно якого відповідачеві було надано кредит у сумі 28458,62 грн. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал». Відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином. Заборгованість відповідача перед позивачем складає: 59546,31 грн з яких: 17528,35 грн - заборгованість за кредитом; 2494,87 грн - заборгованість за процентами; 5199,80 грн - заборгованість за комісією; 34323,29 грн - штрафні санкції. Позивач посилався на те, що у досудовому порядку направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу за адресою місця проживання, яку він зазначив в анкеті на отримання кредиту, але відповідач не зреагував на повідомлення. Крім того, у позовній заяві позивач звертає увагу, що відповідно до п. 6.2. Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта), за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, передбачені графіком платежів за кредитним договором позичальник повинен сплатити банку штраф за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Ухвалою судді від 04.10.2019 у справі відкрито провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. 21.10.2019 року від представника відповідача, адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що відповідач [PERSON] заперечує проти позовних вимог Банку, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Так, адвокат посилається на те, що Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, процентів та пені, звернувшись у листопаді 2017 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості за кредитом в розмірі 28507,42 грн. У підтвердження чого надав копію виконавчого напису нотаріуса від 10.11.2017 за №2554, який на даний час перебуває на виконанні у приватного виконавця. Крім того, представник відповідача, зазначає про те, що він не укладав договір з Банком та не отримував кредит в розмірі 28458,62 грн, а лише підписав 17.10.2014 пропозицію на укладення договору (оферти). Позивачем не додано до позовної заяви розрахункового документу на підтвердження факту видачі або перерахування кредитних коштів відповідачу, не долучено доказів про отримання відповідачем платіжної картки, не надано виписку за рахунком відповідача. Адвокат також звернув увагу, що ні в позовній заяві, ні в додатках до неї, а саме в розрахунку суми заборгованості, не міститься жодної інформації стосовно використання формули розрахунку заборгованості при встановленні відповідачу суми заборгованості і відсутня первинні бухгалтерські документи на підтвердження наявності заборгованості взагалі за кредитом. Адвокат також вказує у відзиві, що позивачем пропущений строк позовної давності як за тілом кредиту так і за відсотками та неустойкою, а також правочин вчинено з використанням нечесної підприємницької практики. Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Із змісту позовної заяви вбачається, що представник Банку просить розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник відповідача, адвокат Калінін С.К. у судовому засіданні, 08.11.2019 в режимі ведіоконференції заперечував проти задоволення позовних вимог Банку, посилаючись на доводи викладені у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, адвоката Калініна С.К., встановив наступне. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1\~ст. 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом достовірно встановлено, що відповідачем [PERSON] 17.10.2014 було підписано пропозицію на укладення договору (оферти) запропонованої Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», в якій зазначалася згода [PERSON] на укладення кредитного договору № GP-6911653 про надання у кредит коштів у розмірі 19 999,02 грн., в тому числі на споживчі цілі у розмірі 15105,00 грн. та оплату договору страхування у розмірі 4894,02 грн, шляхом укладення договору карткового рахунку з відкриттям карткового особового рахунку та видачі кредитної картки. У вказаній пропозиції між цими особами було обумовлено, що строк кредиту та договору страхування становитиме 24 місяці із встановленням процентної ставки за кредитом у розмірі 16% річних та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,00%, зі сплатою заборгованості за графіком. Кредитні кошти надавалися шляхом їх перерахування на рахунок № [NUMBER] у АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 9). 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». Зазначена обставина підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 16-24). Публічне акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що в подальшому перейменовано на Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»(а.с. 25-27). На підтвердження позовних вимог позивач надав суду Пропозицію укласти Договір Карткового рахунку та договір страхування (оферта) (а.с.9). а також загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (а.с.10-11). На підтвердження наявності заборгованості Банком надано Виписку з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором № GP-6911653 (а.с.15), згідно якого станом на 13.09.2019 року має заборгованість в сумі\~59\~546,31 грн., що складається із заборгованості за кредитом\~17528,35 грн., заборгованості по процентам 2494,87 грн., заборгованості комісією\~5199,80 грн., штрафних санкцій 34323,29 грн, яка на даний час не погашена, а також довідку про стан та історію заборгованості за кредитним договором (а.с.14-15). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 207, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1ст. 634 ЦК України,\~договором приєднання\~є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п.23,27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Приписами ч.2\~ст.95\~ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Як вбачається із п.2.2 пропозиції на укладення договору (оферти) від 17.10.2014, сума кредиту становить 19999,02 грн. У позовній заяві позивачем зазначено, що відповідачу [PERSON] надано кредит у сумі 28458,62 грн. Відповідач [PERSON] категорично заперечує отримання від позивача кредиту в сумі 28458,62 грн та наявність боргу перед позивачем на суму 59546,31 грн. Однак, жодних підтверджуючих доказів здійснення перерахування суми кредиту на картковий рахунок відповідача [PERSON] , позивачем до суду не надано. Крім того, пропозиція укласти договір карткового рахунку від 17.10.2014 року та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН-код. Матеріали цивільної справи не містять доказів, чи мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем. Таким чином, позивачем не було надано належні і допустимі докази на підтвердження факту укладення 17.10.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і відповідачем [PERSON] кредитного договору або договору карткового рахунку (банківських послуг), отримання платіжної картку та ПІН-код за кредитним договором, отримання відповідачем у кредит коштів та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів. У наданій суду виписці з рахунку представник Банку вказує, що відповідач [PERSON] станом на 13.09.2019 має заборгованість перед позивачем в сумі 59546,31 грн., з яких: 17528,35 грн - заборгованість за кредитом; 2494,87 грн. - заборгованість за процентами; - 5199,87 грн - заборгованість за комісією та 34323,29 грн - штрафні санкції (а.с.15). Однак, суд не може прийняти вказану виписку, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки, дана виписка не містить підтвердження руху коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банками та відповідачем. Крім того, надана позивачем довідка про стан та історію заборгованості [PERSON] не може слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідну довідку. Суд також зазначає, що вищевказані документи, на які посилається банк як на підтвердження заборгованості [PERSON] суперечать один одному, оскільки містять різні суми вказаної заборгованості. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 у справі №315/353/17, де зазначено, що сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, за умови невизнання його розміру відповідачем, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. У такому разі банк повинен надати суду належні докази на підтвердження розрахованої ним кредитної заборгованості, зокрема, виписку по картковому рахунку відповідача, дані про рух на ньому коштів тощо. У якості доказів Банком надано до суду копію письмової вимоги направленої [PERSON] щодо зобов`язання повернути борг. У підтвердження направлення відповідачу даної вимоги до суду було надано копію Списку згрупованих поштових відправлень №150-1709272317-27 (а.с.12-13), яка сформована самим банком, без підпису, печатки, не містить штампів відділення поштового зв`язку про їх відправлення. Тобто такий документ не може бути визнаний доказом надіслання відповідної письмової вимоги відповідачу. Отже, суд не приймає до уваги дані докази, оскільки, боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресату під розписку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено наявність заборгованості [PERSON] перед Банком, а саме в такому розмірі як зазначено у позовній заяві за вказаним кредитним договором, не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем суми кредиту, зазначеної у договорі. Як встановлено судом, що 10.11.2017 приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №2554 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором № GP-6911653 від 17.10.2014 в розмірі 28507,42 грн та 400,00 грн за вчинення виконавчого напису (а.с.53). 24.04.2019 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. відкрито виконавче провадження №58981372 з виконання виконавчого напису №2554 виданого 10.11.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості в сумі 28507,42 грн (а.с.54). Згідно висновків, що наведені у постановах Великої Палати верховного суду від 28.03.2018 (справа №14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа №14-154цс18), вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. оскільки наявне рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, то таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. Таким чином, позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів та неустойки за порушення умов договору, звернувшись 10.11.2017 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за кредитом із [PERSON] РП [PERSON] . Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 104 ЦК України\~юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. У матеріалах справи відсутні будь-які докази про передання та приймання на баланс АТ«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає за його необґрунтованістю та недоведеністю. Щодо застосування судом у даній справі позовної давності, як про це зазначає сторона відповідача, суд зазначає наступне. За змістом статей\~256,\~261\~і\~267 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом\~інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний\~законом\~інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і\~про це зробила заяву інша сторона спору,\~суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц ( провадження № 14-96цс18). \~ \~ \~ \~З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що підстави для застосування положення\~статті 267 ЦК України\~відсутні. Як вже зазначалось позивачем не було надано належні і допустимі докази на підтвердження факту укладення 11.10.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і відповідачем [PERSON] кредитного договору або договору карткового рахунку (банківських послуг), отримання платіжної картку та ПІН-код за кредитним договором, отримання відповідачем у кредит коштів та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів, тому суд позбавлений можливості дійти висновку щодо нечесної підприємницької практики при укладенні вказаного договору, як про це зазначає відповідач. Згідно приписів\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed