Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь 19259,77 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 18.06.2008, яка утворилася станом на 16.09.2020 та складається із: 597,09 грн. - заборгованості за кредитом; 14305,78 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 119,40 грн. - заборгованості за комісією; 4237,50 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 червня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н. 18 червня 2008 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Відповідно до змісту підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, сторонами визначено базову відсоткову ставку, щомісячну комісію, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, комісію за зняття готівки, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф за порушення строків платежу. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено, також відповідачу надано у користування кредитну картку. Однак, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, заборгованість не погашає у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 09 листопада 2020 року по справі відкрито провадження, прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, згідно якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати у його відсутність. Крім того, у вказаній заяві представник позивача зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2008 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. За умовами укладеного договору банк передав відповідачу кредитну картку зі строком дії до червня 2012 року, потім до вересня 2014 року, а востаннє до лютого 2015 року, що підтверджується довідкою позивача. Крім цього, як вбачається із наявної в матеріалах справи виписки із рахунку, відповідач з травня 2011 року припинив використовувати кредитний ліміт. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у справі, яка розглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після лютого 2015 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, а також у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні потрібно відмовити. Станом на 01 березня 2015 року за відповідачем обліковувалась заборгованість у розмірі 3701,65 грн. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до платіжного доручення №PROM1B0N2E від 21 вересня 2020 року, позивачем сплачено 2102,00 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 3701,65 грн., що становить 19,22 % (3701,65 х 100 % : 19259,77), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 404,00 грн. потрібно покласти на відповідача (2102 х 19,22%). На підставі викладеного та

Outcome: approved