Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду із позовом [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір № 26252018930958 та видано кредит у розмірі 19102,22 грн. 19.07.2016 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося внаслідок приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 23.07.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 56419,95 грн., з яких: 8757,41 грн. - заборгованість за кредитом; 9832,38 грн. - заборгованість за процентами; 1320,90 грн. - заборгованість за комісією; 36509,26 грн. - штрафні санкції, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача разом із судовими витратами. Ухвалою від 18 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 03 березня 2020 року провадження по справі було зупинено до розгляду Дніпровським апеляційним судом апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу суду від 18 жовтня 2019 року про відкриття провадження по справі. Ухвалою від 05 червня 2020 року провадження по справі поновлено та призначено до судового розгляду по суті. 02 жовтня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити. Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідачем надано до суду відзив, у якому відповідач наголошує на тому, що кредитного договору з банком не укладав, грошових коштів, платіжних засобів від банку не отримував, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також, наголошуючи на тому, що відповідач жодного платежу не вчиняв, а відтак банком пропущено строк позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання нести передбачену договором та/або законом відповідальність. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2015 року між [PERSON] та АТ «Перший Український міжнародний банк», шляхом підписання пропозиції укласти договір Карткового рахунку та договір страхування (оферта), запропоновано укласти договір карткового рахунку № [NUMBER] , за умовами якого ліміт овердрафту становить 8000 грн., строк користування овердрафтом - 60 міс. (а.с. 4). Сторони погодили, що підписана відповідачем пропозиція буде вважатися прийнятою (акцептованою) Банком в дату її підписання Банком та скріплення його печаткою або в момент вчинення Банком до моменту підписання ним цієї пропозиції фактичних дій щодо відкриття карткового рахунку та/або оплати ціни Договору страхування. Звертаючись до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що [PERSON] свої кредитні зобов`язання не виконує належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим станом на 23.07.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 56419,95 грн., з яких: 8757,41 грн. - заборгованість за кредитом; 9832,38 грн. - заборгованість за процентами; 1320,90 грн. - заборгованість за комісією; 36509,26 грн. - штрафні санкції, яку позивач просив стягнути з відповідача. Однак, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами надання Банком кредитних коштів відповідачу, відсутні докази користування позивачем кредитними коштами, а отже, не підтверджено факту порушення відповідачем кредитних зобов`язань перед банком. За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів наявності заборгованості відповідача, в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Враховуючи результат розгляду справи, судові витрати відшкодуванню не підлягають і відносяться на рахунок позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed