Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з даним позовом до відповідачів, просили про визнання за ними права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, на 1/8 частини житлового будинку з відповідною частиною прилеглих господарських та побутових споруд та будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] (по 1/16 частки за кожним). В обґрунтування вимог посилались на обставини відмови державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Рибачук О.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно з підстав не зазначення в заповіті відомостей щодо того, яка саме частка житлового будинку заповідається, в яких саме частках розподіляється майно між спадкоємцями, а також з підстав допущення орфографічних помилок у написанні по-батькові осіб, зазначених у заповіті. У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача - [PERSON], а також позивач - [PERSON], згідно наданих заяв, просили про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують. Представник відповідача - Миколаївської міської ради, згідно раніше наданої заяви, просила про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні питання покладалась на розсуд суду. Відповідач - [PERSON], згідно наданої заяви просила про розгляд справи у її відсутність, позов визнає. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників процесу, які не з'явились. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування від 29 грудня 1989 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання прийняла у дар 1/8 частину жилого будинку з відповідною частиною прилеглих господарських та побутових споруджень та будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Комаровою Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 1-5209 (а.с. 10-11) Крім того, право власності [PERSON] на вищевказане майно підтверджується також довідкою КП ММБТІ за вих. № 1061 від 25.02.2011 року (а.с. 14) 15 червня 1991 року [PERSON] склала заповіт, яким частину жилого будинку, розташованого в [ADDRESS] заповіла позивачам. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Барсковою Л.Е., зареєстровано в реєстрі за № 1-2792 (а.с. 9) [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 5) Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді в тому числі 1/8 частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. З матеріалів спадкової справи слідує, що крім позивачів, спадкоємицею першої черги за законом майна [PERSON] є її дочка - [PERSON], яка у встановлений строк звернулась до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері та отримала відповідні свідоцтва. На той час позивачі з заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори не звертались, оскільки постійно проживали зі спадкодавицею за спірною адресою, вважали себе такими, які прийняли спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. 25 січня 2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] Того ж дня державним нотаріусом Рибачук О.В. їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав не зазначення в заповіті відомостей щодо того, яка саме частка житлового будинку заповідається, в яких саме частках розподіляється майно між спадкоємцями, а також з підстав допущення орфографічних помилок у написанні по-батькові осіб, зазначених у заповіті (а.с. 19) З наявних у справі матеріалів вбачається, що по-батькові [PERSON] - «[PERSON]», а по-батькові [PERSON] - «[PERSON]». Отже обставини повного збігу прізвища та імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] з аналогічними даними у правовстановлюючих та особистих документах дають суду підстави вважати, що [PERSON] заповідала належне їй спірне майно [PERSON] та [PERSON]. Згідно постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. В силу ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. А згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В силу ч. 1 ст. 562 ЦК УРСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову.

Outcome: approved