Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 116951,49 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 25.07.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачем зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2018 року має заборгованість в сумі 259375,43 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5370,00 гривень, заборгованості по відсотках в сумі 248305,43 гривень, пеня та комісія в сумі 5700,00 грн., проте позивач просить стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом в сумі 5370,00 грн. та заборгованість по відсотках в сумі 111581, 49 грн. за період 25.07.2008 по 30.10.2017 року та судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. В судове засідання зявився представник відповідача адвокат [PERSON], суду пояснив, що з розрахунку заборгованості, який був долучений позивачем до матеріалів справи, вбачається, що останній платіж за кредитом відповідачем був здійснений 24 січня 2014 року на суму 200,00 грн. Після цієї дати жодних платежів відповідачем не здійснювалося, а відтак позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості, яка виникла за останні пять років, тобто за межами строку позовної давності. Таким чином позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Посилання банку на Умови та Правила надання банківських послуг, як на підставу для збільшення строку позовної давності є безпідставним, зазначена позиція Верховного Суду України висвітлюється в постанові від 11.03.2015 року по справі №6-16цс15. Тому просить суд застосувати строк позовної давності і з цих підстав відмовити у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 25.07.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту. Відповідно до п. 3.2, п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг позичальник дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (а.с.15). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, передбачено, що останній зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову (а.с. 17). Взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту відповідач порушила і станом на 30.09.2018 року має заборгованість в сумі 259375,43 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5370,00 гривень, заборгованості по відсотках в сумі 248305,43 гривень, пеня та комісія в сумі 5700,00 грн. В судовому засіданні позивач просить стягнути заборгованості за кредитом в сумі 5370,00 грн. та заборгованості по відсотках в сумі 111581, 49 грн. за період 25.07.2008 по 30.10.2017 року. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту, Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», Умовами та правилами надання банківських послуг, розрахунком сум заборгованості, Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.12, 13,14-19,8-11, 38-41). Відповідно до довідки позивача строк дії кредитної картки встановлено до 07/2012 року (а.с.42). Останній платіж на погашення заборгованості позивачем внесено відповідно до наданого розрахунку 24.01.2014 року (а.с.40). З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За змістом статті 266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до надано позивачем розрахунку за договором б/н від 15.07.2008 року відповідач здійснила останній платіж 24.01.2014 року у сумі 200,00 грн. Крім того, у заяві позичальника від 15 липня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. За таких обставин, оскільки позивачем заявлено позов після спливу позовної давності, у відповідності до вимог ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України у суду відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed