Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Краснокутської селищної ради про визначення розміру часток в спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові [PERSON] вказала , що на праві спільної сумісної власності , на підставі про право власності на житло від 26.05.1993 року , позивачу , її сину [PERSON] та її чоловіку [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Чоловік помер в травні 1996 році , а син [PERSON] в червні 2012 року. Після смерті чоловіка та сина відкрилася спадщина ,яка складається з частки спірної квартири. Позивач після смерті чоловіка прийняла спадщину, вступивши в управління спадковим майном, оскільки на момент його смерті проживала та була з ним зареєстрована в одній квартирі. Вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , однак ноартіус їй відмовив. Просила визначити , що частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] складають по 1/3 кожному та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право приватної власності на 1/3 частину спірної квартири після померлого чоловіка. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просить задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився , подав заяву про розгляд справи у його відсутність , позов підтримав , просить задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено , що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Краснокутським районним комітетом приватизації від 26.05.1993 р., квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 25.02.2014 року , встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] без реєстрації шлюбу з 1990 року по 03.05.1996 р . Рішення набрало законної сили. [PERSON] помер [INFO] в смт.Краснокутськ , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] виданим Краснокутським відділом РАГСу Харківської області від 03.05.1996 р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом ДРАЦСу по Охтирському району РС Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області від 25.07.2013 р., [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з частки квартири [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Харківської області від 23.09.2019 року , [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] до дня смерті за вище вказаною адресою. Позивач звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори з заяво про оформлення спадкових справ , однак постановою нотаріуса від 20.09.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після померлого. Крім того ,з постанови нотаріуса вбачається , що після померлого [PERSON] спадкова справа не заведена . Судом встановлено , що після смерті [PERSON] інші спадкоємці , крім позивача відсутні , заповіт ним за життя не складався. У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ( в ред.2004 р.) передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. У випадках відкриття спадщини до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати чинне на час її відкриття законодавство, а саме відповідні норми ЦК УРСР (ст. ст. 524-564). Згідно з п. 1 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки спадщина після померлого [PERSON] відкрилася в березні 1996 року, тому суд застосовує норми ЦК УРСР ( в ред.1963 проку). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст . 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року (в редакції чинній на момент відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року ( в редакції чинній на момент відкриття спадщини), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки, що видана виконкомом Краснокутської селищної ради від 23.09.2019 р. , [PERSON] , прийняла спадщину протягом шести місяців після смерті чоловіка [PERSON] , вступивши в управління спадковим майном , шляхом проживання, в спадковій квартирі [ADDRESS] з 1990 року року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також положення п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14.06.1994 року (яка була чинна на час відкриття спадщини), необхідно дійти до висновку, що [PERSON] набула право власності шляхом фактичного вступу в управління та володіння всім належним майном після смерті [PERSON] , а саме частки у квартирі . Згідно ч.1 ст.356 ЦК України ( в ред.2004 р.) власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю . Відповідно до ч.2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними , якщо інше не встановлено за домовленністю співласників або законом. Таким чином , суд дійшов висновку , оскільки квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та їх частки у праві спільної часткової власності є рівними, тобто складають по 1/3 частки кожному . Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову , тому її позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved