Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити рішення суду шляхом визнання права власності за [PERSON] права власності на 2/3 частини магазину продовольчих товарів в [ADDRESS] за [PERSON] право власності на 21/3 частину вказаного магазину. Рішенням суду позов задоволено. Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу магазину продовольчих товарів в [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] 24.01.2014 року; визнав за [PERSON] право власності на ? частину вказаного магазину; стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] 510 грн. на повернення судових витрат. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що після придбання у шлюбі житлового будинку, [PERSON], як приватний підприємець, витрачав кошти від підприємницької діяльності на переобладнання будинку в приміщення магазину, а тому його частка є більшою за частку [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.04.2001 року по 25.06.2013 року (а.с.69). 18.09.2003 року [PERSON] на своє ім'я придбав житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Рішенням виконкому Малодівицької селищної ради Прилуцького району № 108 від 18.11.2003 року був наданий дозвіл підприємцю [PERSON] на замовлення розробки проектно-кошторисної документації на переобладнання житлового будинку [ADDRESS] під магазин продовольчих товарів з оформленням фасаду. 25.02.2004 року рішенням виконкому Малодівицької селищної ради Прилуцького району № 19 був наданий дозвіл на переобладнання житлового будинку під магазин. 03.03.2004 року актом державної технічної комісії було підтверджена готовність магазину продовольчих товарів до експлуатації і рішенням виконкому Малодівицької селищної ради Прилуцького району № 39 від 25.03.2004 року вказаний акт був затверджений. Реєстрація права власності на магазин продовольчих товарів по [ADDRESS], на ім'я [PERSON] відбулась 29.07.2013 року. 17.01.2014 року Прилуцьким міськрайонним судом було ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і визнання права власності на його ? частину. Серед майна значився і житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], придбаний на ім'я [PERSON] 18.09.2003 року, право власності на ? частину якого було цим же рішенням визнано за [PERSON] [PERSON] 24.01.2014 року продав магазин продовольчих товарів по [ADDRESS], [PERSON] Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] [PERSON], яка після уточнення позовних вимог, не оспорює законність переобладнання будинку в магазин, вважає, що магазин продовольчих товарів по [ADDRESS], є спільною сумісною власністю, їй належить ? частина цього магазину і [PERSON] не мав права відчужувати магазин без її згоди, а приватний нотаріус Київського нотаріального округу [PERSON] не мала права посвідчувати цей договір, тому що магазин знаходиться на території Прилуцького нотаріального округу, [PERSON] і [PERSON] значаться зареєстрованими в м.Прилуки, і тому підстави посвідчувати договір на території іншого округу були відсутні. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] при відчуженні магазину не мав на це письмової згоди [PERSON] як власниці ? частини будинку з надвірними спорудами, її право підлягає поновленню, і при посвідченні договору купівлі-продажу магазину приватний нотаріус Київського нотаріального округу [PERSON] допустила порушення Порядку вчинення нотаріальних дій щодо територіальності вчинення нотаріальних дій. Проте, висновки суду в частині визнання права власності на ? частину магазину зроблені з порушенням норм процесуального права. Зокрема, предметом даного позову є об'єкт нерухомості по [ADDRESS], який позивачка вважає спільним сумісним майном подружжя. Вказаний об'єкт був вже предметом розгляду при вирішенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю і рішенням суду від 17.01.2014 року визнано право власності на ? частину цього об'єкта за [PERSON] Зазначення в рішенні суду від 17.01.2014 року не той статус об'єкта, який відповідав юридичним документам на час ухвалення рішення, може бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, виправлення описки, або інше, що передбачене нормами ЦПК України, але не може бути предметом нового розгляду іншої справи, тим більш, що при вирішенні питання про визнання спільним сумісним майном подружжя суд повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, що і робилось судом саме 17.01.2014 року. Оскільки вимоги про визнання об'єкта нерухомості по [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя між тими ж сторонами вже вирішувались судом 17.01.2014 року, то оскаржуване рішення суду в частині визнання права на 12 частину магазину по [ADDRESS], підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Outcome: partial