overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

В березні 2015 року позивачка звернулася з позовом і вказала, що від спільного проживання у них з відповідачем народилась донька [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, просить суд стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що від спільного проживання в сторін є донька [PERSON], [INFO], при цьому батьком дитини згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження є відповідач (а.с. 3). Відповідно до рішення Деражнянського районного суду від 15 вересня 2010 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що відповідач добровільно коштів на утримання дитини [PERSON] не надає. Разом з тим стан здоров»я відповідача нормальний, останній працює та відповідно має можливість сплачувати аліменти. За таких обставин суд рахує можливим стягувати на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до настання повноліття доньки [PERSON], [INFO]. Судовий збір в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

В березні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 16.12.2010 року укладено кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, за яким останній отримав кредиту розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач не виконав умов кредитного договору належним чином, тому має заборгованість 19218,42 грн. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 19218,42 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно ч.4\~ ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що 16.12.2010 року укладено кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.9-11). Станом на 31.01.205 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить 19218,42 грн.: заборгованість за кредитом 7386, 78 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9040,29 грн., заборгованість за пенею та комісією 1400,00, штраф (фіксована частина 500 грн., штраф ( процентна складова) 891, 35 грн. Отже, заборгованість становить 19218, 42 грн. Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1054 ч.2, ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Оскільки відповідач неналежним чином виконував зобовязання внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає стягнути з нього на користь позивача заборгованість в сумі 19218, 42 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

В березні 2015 року позивач, ПрАТ « СК «Арсенал Страхування» звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків в порядку регресу в сумі 13 324, 22 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 243, 60 грн. В обґрунтування позову ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зазначало, що 15 січня 2014 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «КІА» державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], що належить [PERSON] Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 07.03.2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно Договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 1873/13-Т/К/03 від 28.11.2013 року автомобіль [NUMBER] застраховано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda» становить 13.324, 22 грн. Згідно платіжного доручення № 1812 від 28.01.2014 року страхове відшкодування позивачем перераховано на рахунки страхувальника. У зв'язку з тим, що у позивача настало право регресної вимоги до відповідача, а на письмові вимоги про відшкодування шкоди [PERSON] відповіді не надає, позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

В березні 2015 року представник позивача [PERSON] звернувся в інтересах позивача [PERSON] до суду з позовом до Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 02 вересня 2012 року помер батько позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Жовтнева, 19, в с.Михайлівці Красилівського району Хмельницької області, та земельних ділянок площею 1,3704 га і 0,4557 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області. Постановою приватного нотаріуса Красилівського районного нотаріального округу [PERSON] від 09.02.2015 року №42/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка складається із земельної ділянки площею 0,4557 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області, позивачу було відмовлено у звязку із тим, що у правовстановлюючому документі на зазначену вище земельну ділянку державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №053846, виданому Красилівською районною державною адміністрацією 17.09.2009 року, містяться незастережні виправлення щодо кадастрового номера. Згідно витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером 6822787200:05:003:0055 площею 0,4557 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником даної ділянки є [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №053846. Таким чином позивач позбавлена права оформити спадщину на земельну ділянку, так як у державному акті на право власності на земельну ділянку наявні незастережні виправлення щодо кадастрового номера. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Михайловецької сільської ради Красилівського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в порядку ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

В березні 2015 року року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, просив стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання доньки. На підтвердження вимог вказав, що [PERSON] його колишня дружина, від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишилась мешкати з ним. На даний час дочка навчається на першому курсі Інституту іноземної філології Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова. Зазначив, що до повноліття відповідачка сплачувала аліменти на утримання доньки, а на теперішній час матеріальної допомоги не надає. Позивач зі своїх доходів не може повністю забезпечити повноцінне навчання дочки та її утримання. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності, про що надав заяву. Згідно повідомлення Баглійського районного суду Кіровоградської області №10137/15 від відповідачка на виклик до суду не з'являлась, що унеможливило виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу про допит та вручення документів відповідачці, а тому повернуто позовну заяву без виконання. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] є рідною матірю [PERSON], [INFO], яка навчається на першому курсі Інституту іноземної філології Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова. Повнолітня донька [PERSON], денне відділення, не працює, джерел для існування не має, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, однак мати матеріальної допомоги не надає. Відповідач працює, отримує щомісячну заробітну плату та має змогу сплачувати аліменти на утримання свого сина на період його навчання. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідачка не працює, утримує пенсію, в звязку з чим дійшов висновку, що відповідачка має можливість виплачувати аліменти на час навчання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на термін її навчання, і аліменти у вказаному розмірі підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача на час навчання доньки, але не більше, ніж до досягнення донькою віку 23 років. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь держави судовий збір 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

В березні 2015 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначала, що відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] з 24.02.2006 р. знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Подружжя мало трудності із заплідненням дитини, у зв'язку з чим звернулись за допомогою до ТОВ «Клініка репродуктивної медицини «Надія». Вказане ТОВ за використанням методів Допоміжних Репродуктивних Технологій імплантували їй за згодою [PERSON], [PERSON] та її згодою запліднений ембріон вказаного подружжя, про що були складені та підписані відповідні договори. В подальшому вона виносила та народила дитину, біологічними батьками якої є [PERSON] та [PERSON] Проте при реєстрації дитини-доньки [PERSON] помилково замість біологічної матері [PERSON] була записана вона -[PERSON] З вказаних підстав просила суд ухвалити рішення, яким визнати, що вона - [PERSON] не є матір'ю [PERSON] В письмовій заяві, направленій до суду позивачка свою вимогу підтримала та просила суд слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнала у повному обсязі і у свою чергу звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила ті ж обставини, що і [PERSON] та просила суд ухвалити рішення як визнати, що [PERSON] не є матір'ю [PERSON], [INFO], що матір'ю вказаною дитини є вона - [PERSON] В письмовій заяві, направленій до суду позов підтримала та просила суд слухати справу у її відсутність. Третя особа [PERSON] в письмовій заяві, направленій до суду позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] визнав та просив суд слухати справу у його відсутність. Оскільки визнання позовів відповідачами не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на документах,доданих до позовів, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовів в межах позовних вимог, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

В березні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-я особа -Комунальне підприємство житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та виселення, мотивуючи тим, що відповідач був зареєстрований згідно ордеру №11 від 11 листопада 1998 року в кімнаті [ADDRESS] у м.Вишгороді. Починаючи з червня 2012 року відповідач в гуртожитку не проживає, фактичне місце перебування відповідача є невідоме. В судове засідання сторони не з»явились. Позивач та третя особа звернулись до суду з заявою про те, що позовні вимоги підтримують, просять справу слухати за їх відсутності. Відповідач в судове засідання чотири рази (15 квітня,11 червня,2 та 22 липня 2015 року) не з»явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і постановити заочне рішення згідно ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] був зареєстрований згідно ордеру №11 від 11 листопада 1998 року в кімнаті [ADDRESS] у м.Вишгороді. Починаючи з червня 2012 року відповідач в гуртожитку не проживає, що підтверджується актами від 26 лютого 2014 року (а.с.5), від 22 січня 2014 року (а.с.6), від 6 листопада 2013 року (а.с.7), від 9 жовтня 2013 року 9а.с.8), від 18 вересня 2013 року (а.с.9), від 21 серпня 2013 року (а.с.10), від 24 липня 2013 року (а.с.11), від 12 червня 2013 року (а.с.12), від 24 квітня 2013 року (а.с.13). від 19 червня 2012 року (а.с.14), від 9 квітня 2014 року (а.с.15), від 9 грудня 2014 року (а.с.28). Відповідно до ст..71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача право користування житловим приміщенням за ним зберігається на протязі шести місяців. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] більше шести місяців відсутній за місцем реєстрації, в гуртожитку не проживає. За таких обставин позов є обґрунтованим і таким, що підляє задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

В березні 2015 р. позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 19.06.2014 р. [PERSON] за договором позики отримав в борг від [PERSON] 30 000,00 доларів США на строк до 15.07.2014 р. Оскільки відповідачем борг у передбачений договором строк не повернутий, позивач просив стягнути з відповідача зазначену грошову суму. Представник позивача [PERSON] письмово просив розглянути справу за його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], будучі повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, та не просив розглянути справу за його відсутності. Тому справу розглянуто за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено та підтверджується розпискою, що 19.06.2014 р. відповідач [PERSON] за договором позики, укладеним у простій письмовій формі, отримав від позивача [PERSON] в борг 30 000,00 доларів США. За умовами зазначеного договору предмет позики мав бути повернений у строк до 15.07.2014 р. (а.с. 3). Таким чином договір позики є укладеним. Оскільки відповідачем суду не представлено доказів того, що він повернув позивачеві суму позики, то, в силу закону та укладеного договору, він має її повернути за рішенням суду. Оскільки рішенням суду позов задовольняється, то відповідач має відшкодувати позивачеві його судові витрати в розмірі 3 654,00 грн. на сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

В березні 2015 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 08 листопада 1997 р. було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 2. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та довіри, в результаті чого між ними втрачені почуття любові та поваги. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують з січня 2010 р. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання на адресу суду сторонами були подані клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивачка підтримує, а відповідач - визнає в повному обсязі, одночасно зазначили, що не підтримують шлюбно-сімейних відносин з січня 2010 р., примирення між сторонами не можливе, а тому сторони просили суд розірвати шлюб, позивачка, при цьому, просила суд судові витрати з відповідача не стягувати. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 1997 р. У шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача, сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних відносин з січня 2010 р., при цьому вони намагались зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливе. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвища сторін незмінне - «[PERSON]».

Outcome: approved