Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

В березні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності, Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] помер батько сторін у справі - [PERSON]. Після його смерті, поряд з іншим спадковим майном, залишились дві земельні ділянки площею 0,2086 га та 0,25 га, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 0,2086 га належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради № 136 від 10.05.2005 p., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010534200130. Кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], цільове призначення - ведення особистого селянського господарства.Земельна ділянка площею 0,25 га належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради № 136 від 10.05.2005 p., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010534200131. Кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач та відповідач прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON] відповідно до ст. 1269 ЦК України шляхом подання до Вишгородської державної нотаріальної контори у визначений законом строк заяв про прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що дружина померлого (мати сторін у справі) - [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини (половини майна, набутого під час шлюбу, зокрема ? частини домоволодіння, внеску до банківської установи, паїв тощо) на користь своїх дітей шляхом написання до Вишгородської державної нотаріальної контори у визначений законом строк заяви про відмову від прийняття спадщини. За свого життя [PERSON] оформив вказані вище державні акти, які засвідчували його право власності на земельні ділянки, але отримати їх не встиг. Саме через відсутність оригіналів державних актів про право власності на земельні ділянки, Вишгородська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельних ділянок. Земельні ділянки, як і інше майно, були набуті [PERSON] за час перебування у шлюбі з [PERSON]; який (шлюб) було зареєстровано 13 січня 1963 року. За загальним правилом майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка єрізними (ст. 60, 70 Сімейного кодексу України). Вищезазначені обставини (щодо права власності померлого на земельні ділянки, прийняття спадщини лише позивачем та відповідачем, відмови від прийняття спадщини [PERSON] тощо) підтверджуються наступними судовими рішеннями: Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2010 року у справі № 2-55/10 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно; · Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 6 лютого 2012 року у справі № 2-272/2012 р. за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2010 року у справі № 2-55/10 між сторонами та [PERSON] (мати сторін) було розподілено домоволодіння, розташоване по [ADDRESS]. За [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, за [PERSON] та [PERSON] - на ? частину домоволодіння за кожним. В квітні 2012 року [PERSON] подарувала свою ? частину домоволодіння [PERSON], що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 06.04.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Афанасьевою О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 769. Таким чином у власності позивачки [PERSON] знаходиться ? частини домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Схожі положення містить і ст. 377 Цивільного кодексу України, згідно ч. 1 якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника землекористувача). За таких обставин, зважаючи на положення вищезгаданої норми Земельного кодексу України, позивачва вважає, що їй має належати ? частини земельних ділянок по [ADDRESS]. В листопаді 2011 року [PERSON] вже зверталася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом про визнання за нею права власності на ? частину успадкованих земельних ділянок. Розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог (ч. 1 ст. 11 ЦПК України), Вишгородський районний суд Київської області визнав за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на ? частину земельних ділянок по [ADDRESS] (право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,2086 га і право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га). Однак, на сьогоднішній день право власності [PERSON] ще на ? частину земельних ділянок не визнано та оспорюється відповідачем (? + ? = ?). Просить визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2086 га, кадастровий номер - [NUMBER], яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради № 136 від 10.05.2005 р., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010534200130, визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, кадастровий номер - [NUMBER], яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради № 136 від 10.05.2005 р., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010534200131. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення даного позову заперечив, пояснив суду, що [PERSON] є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки дане майно йому не належить. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [INFO] помер батько сторін [PERSON]. Після його смерті поряд з іншим спадковим майном, залишились дві земельні ділянки площею 0,2086 га та 0,25 га, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] свідоцтва про право власності на частину земельних ділянок площею 0,2086 га та 0,25 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] відповідачене оформлювались. З пояснень представника позивача позивачка [PERSON] також не оформила право власності на частину вказаних земельних ділянок відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 6 лютого 2012 року. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом і виникає з моменту його державної реєстрації. Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини та те, що відповідач не є власником частини вказаних земельних ділянок, таким чином не може порушувати або не визвати права позивачки на земельні ділянки, позивачкою ці обставини не є доведеними, а тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed