Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначається, що відповідно до укладеного договору від 23.12.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі % (як зазначено в позовній заяві) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, порушує взяті на себе зобов`язання. В зв`язку із порушенням зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 27.05.2019 року має заборгованість 385064, 23 грн, яка складається з 10617, 85 грн - заборгованості за кредитом, 369562, 38 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 4884, 00 грн - заборгованості за пенею та комісією. Поскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача 10 617, 85 грн - заборгованості за кредитом та115312, 59 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом з 23.12.2013 року по 31.01.2018 року. Ухвалою судді Талалаївського районного суду від 20 вересня 2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі у відповідності до положень ч.9 ст. 28 ЦПК України за останнім відомим місцем проживання, та вирішено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 16 жовтня 2019 року було вирішено проводити заочний розгляд справи та повідомити відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, розгляд справи відкладено на 29 жовтня 2019 року. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, копію позовної заяви з додатками отримав 25 жовтня 2019 року. Ухвалою від 29 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 08 листопада 2019 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] у встановлений судом термін не подав заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження, ним було отримано судову повістку разом з копіями документів 25.10.2019 року згідно поштової розписки, що міститься в матеріалах справи. Таким чином, тому суд приходить до висновку, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановленому законом порядку не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні 23.12.2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою-заявою про отримання банківських послуг (а.с. 8). Аналізуючи зазначений доказ, суд приходить до висновку, що з нього неможливо зробити висновок про суму кредиту, яка була отримана відповідачем, поскільки копія анкети - заяви, що долучена позивачем до позовної заяви, не містить такої інформації внаслідок її низької якості і не можливості по цій причині прийняти судом його як належний та допустимий доказ на підтвердження позовних вимог. Крім того, в анкеті-заяві відсутня відмітка про те, що [PERSON] отримав пам`ятку клієнта, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування та ознайомився з їх змістом під підпис, а також відсутня відмітка яку саме картку він просив видати. На підтвердження позовних вимог позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.9), яка не містить підпису позичальника, тому судом також даний доказ відкидається як неналежний та недопустимий на підтвердження позовних вимог (а.с.9). Що стосується витягу з Умов та правил надання банківських послуг, долучених позивачем на підтвердження позовних вимог, то він також не містить підпису позивальника про ознайомлення з його умовами (а.с.10-33). Також суд вважає за необхідне заначити, що у позовній заяві не зазначено, яка сума відсотків за користування кредитом погоджена сторонами при укладенні договору (а.с.2). Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, суд вважає за необхідне врахувати правову позицію, яка була викладена 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду, коли було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом по справі №342/180/17. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором від 23.12.2013 року [PERSON] станом на 27.05.2019 року позивачем виставлено розмір заборгованості до стягнення на загальну суму 125930 грн 44 коп, яка складається з 10 617, 85 грн - заборгованості за кредитом, 115312, 59 грн - заборгованості за процентами з 23.12.2013 року по 31.01.2018 року (а.с.5-7зв.). Аналізуючи надані позивачем докази суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає тільки заборгованість за кредитом, яка була фактично отримана та використана позичальником, яку він в добровільному порядку не повернув АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і яка зазначена позивачем в розрахунку заборгованості, що не оспорена відповідачем. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме - стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по тілу кредиту в сумі 10 617 грн. 85 коп, в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, що становить 8,5 % від пред`явленої до стягнення суми, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем і документально підтверджена платіжним дорученням від 03.06.2019 року і яка складає 163 грн. На основі викладеного,

Outcome: partial