Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування після смерті дядька [PERSON], який помер [INFO] року, на домоволодіння по [ADDRESS], дві земельні ділянки загальною площею 2649 м. кв. для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель та для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що не може оформити спадкові права через неможливість встановлення місця відкриття спадщини та втратою правовстановлюючих документів на заявлене спадкове майно, в зв'язку з чим їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Сторона позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, просили задовольнити позов за обставин на їх обґрунтування. Представник відповідача - Старокостянтинівської міської ради також подав до суду заяву, якою при вирішенні справи поклався на розсуд суду, просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Статтею 1276 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно матеріалів спадкової справи № 250/2005, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 20 травня 2005 року до майна померлого [INFO] року [PERSON], спадщину прийняв його син [PERSON]. У відповідності до спадкової справи № 637/2017, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 04 листопада 2017 року до майна померлого [INFO] року [PERSON], позивачка, як племінниця, являється єдиним спадкоємцем до майна померлого. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшли: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON], померлому [INFO] року, на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, виданого виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області 13 жовтня 2003 року; - земельна ділянка, площею 1000 м кв., кадастровий номер [NUMBER], для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлому [INFO] року, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області 29 грудня 2004 року; - земельна ділянка, площею 1649 м кв., кадастровий номер [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлому [INFO] року, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Старокостянтинівською міською радою Хмельницької області 29 грудня 2004 року. У відповіді на звернення державний нотаріус Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 25.01.2018 за № 200/02-14 позивачці відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заявлену нерухомість в зв'язку з неможливістю встановити факт прийняття спадщини, а також неможливістю встановлення місця відкриття спадщини та неможливістю встановлення кола спадкоємців, так як не було надано довідки про те з ким та де був зареєстрований [PERSON] на день смерті, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на заявлену нерухомість. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. [PERSON] помер в селі Сокол Долінського району Сахалінського області Російської Федерації. На день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] Крім того вказані вище обставини підтверджуються записом акту про смерть [PERSON], витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] і [PERSON], свідоцтвом про народження позивачки, свідоцтвом про смерть [PERSON], довідкою про останнє місце реєстрації [PERSON], технічним паспортом на житловий будинок, архівними екземплярами Державних актів на право власності на земельні ділянки, оголошенням в місцевій газеті «Життя Старокостянтинівщини» від 29 червня 2018 року. Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та в їх сукупності, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги про визнання права власності на заявлене спадкове майно підлягають задоволенню.

Outcome: approved