Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 15.07.2014 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви №б/н від 15.07.2014. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 16.03.2021 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 29087,49 грн, з яких: 21560,06 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7527,40 грн - заборгованість за простроченими відсотками. 16.06.2021 представником відповідача [PERSON] адвокатом Хейнісом О. Г. до суду було надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи його тим, що відповідач не був ознайомлений із умовами та правилами кредитування, про що свідчить відсутність підпису [PERSON] на витягу Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг. В анкеті-заяві від 15.07.2014 року процентна ставка не зазначена. Роздруківка з сайту позивача не є належним доказом у справі. Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну догововору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім цього, представник відповідача вказує, що банк, здійснюючи погашення заборгованості за тілом кредиту, фактично здійснював погашення нарахованих ним відсотків, розмір яких не було обумовлено сторонами, чим збільшував тіло кредиту. Оскільки між сторонами відсутня домовленість про відсотки та штрафні санкції, з відповідача підлягає стягненню фактично отримана сума коштів. У розрахунку, доданому до відзиву, вказано, що на банківський рахунок відповідача надійшло 208353,43 грн, а витрачено 238\~040.92 грн. Відповідачем на користь банку було сплачено 30058,14 грн. відсотків за використання кредитного ліміту. Таким чином, сума повернутих відповідачем грошових коштів становить 239011,57 грн. (208953,43+30058,14), що на 970,65 грн. більше, ніж було надано банком. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог банку відсутні. Крім того, просив стягнути з позивача на користь відповідча судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. 02.07.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач просить позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Щодо розміру витрат на правничу допомогу, вказаного відповідачем, зазначає, що такий розмір витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмету судової справи, з урахуванням ціни позову, а тому не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості, а тому підлягає зменшенню. 12.08.2021 представником відповідача [PERSON] адвокатом Хейнісом О. Г. до суду було надано розрахунок судових витрат, аналогічний тому, який було вказано у відзиві. 28.08.2021 до суду надійшло заперечення на розрахунок судових витрат, з твердженнями, аналогічними тим, що містилися у відповіді на відзив. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав клопотання, в якому розгляд справи просив проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві та просив стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 15.07.2014 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківського обслуговування. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 15.07.2014 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.07.2014, виписку з особового рахунку, довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.03.2021 становить 29087,49 грн, з яких: 21560,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7527,40 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Інших доказів в обґрунтування своєї заяви позивач не надав та не вказував про наявність ще додаткових доказів чи поважних причин неможливості їх подання разом з позовною заявою. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 ЦК України) Віповідно до ч. 1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Як вбачається зі ст.1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як убачається із матеріалів справи, зокрема із анкети-заяви позичальника від 15.07.2014 в ній відсутні його умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути відсотки, у розмірі 86,4 та 84,0%. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.07.2014 посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, в тому числі і на зміни, які вносилися до них в 2019 році, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) . Отже, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з наведеного вище, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки та відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому відсотки у розмірі 7527,40 грн. стягненню не підлягають. Суд дійшов такого висновку беручи до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Щодо заборгованості по простроченому тілу кредиту, то як вбачається з розрахунку прострочене тіло кредиту становить 21560,09 грн. Однак, з наданого розрахунку заборгованості слідує, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки (розмір яких сторонами не узгоджувався) і тим самим збільшувалося тіло кредиту. За даними розрахунку за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 30058,14 грн, відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму (30058,14 грн - загальна сума відсотків погашена за рахунок тіла кредиту. Зважаючи, що судом не встановлено обумовлення сторонами в письмовому вигляді відсотків, а тому сума відсотків, які погашені за рахунок тіла кредиту в розмірі 30058,14 грн не може бути врахована під час розрахунку заборгованості за кредитом. Оскільки на банківський рахунок відповідача надійшло 208353,43 грн, а витрачено 238\~040.92 грн., а також відповідачем на користь банку було сплачено 30058,14 грн. відсотків за використання кредитного ліміту, а тому сума повернутих відповідачем грошових коштів становить 239011,57 грн. (208953,43+30058,14), що на 970,65 грн. більше, ніж було отримано у банка, отже у суду відсутні підстави для стягнення тіла кредиту, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. З огляду на викладене в задоволені позову слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката, суд бере до уваги розрахунок судових витрат, зроблених представником відповідача, та аргументи, викладені у запереченні на даний розрахунок, та дійшов до наступного висновку. Згідно з частинами першою-шостою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги надано: ордер на надання правничої допомоги від 01.06.2021 року, договір про надання професійної правничої допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордеру та розрахунок понесених судових витрат. Також при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний характер. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність представництво\~вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Відповідно до положень ч 3.\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, поданий стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На переконання суду, розмір витрат відповідача [PERSON] на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. в справі є непропорційним до предмета спору. Суд враховує відсутність публічного інтересу у справі, не співмірність ціни позову із вимогами про стягнення судових витрат, а також непропорційність розміру витрат складності справи та витраченому часу. Відповідно до ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З огляду на викладене суд зменшує з 10000 грн. до 6000 грн. розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved