Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому просить в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014-09.5-82602 від 16.04.2008 року в сумі 18 564 долари США 11 центів, що згідно офіційного курсу НБ України на дату складання розрахунку становить 526 017 грн. 77 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям на праві власності, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, просить стягнути з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 4 365 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 16 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014-09.5-82602, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 9850 доларів США строком до 15.04.2011 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 14,00 % річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 16.04.2008 року між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, що зареєстрований в реєстрі за № 645, відповідно до умов п.1.2 якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується договором міни від 24.07.1996 року, посвідченого Гайворонською держнотконторою 24.07.1996 року за реєстровим № 2457. Відповідно до п.6.2 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання Боргового зобов`язання, який зазначено у Кредитному договорі, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Крім того, рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2009 року у справі № 2-173/09 задоволено позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014-09.5-82602 від 16.04.2008 року у розмірі 83 366,97 грн. У зв`язку з нездійсненням щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами станом на 27.10.2020 року заборгованість позичальника перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором становить 18 564 долари США 11 центів, що згідно офіційного курсу НБ України на дату складання розрахунку становить 526 017 грн. 77 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 6667,48 доларів США, заборгованості за відсотками - 11 896,63 доларів США. Банком вживалися заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачам вимог про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, а також про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, надавши можливість протягом 30 календарних днів добровільно врегулювати заборгованість за Кредитним договором. Дані вимоги були направлені 12.11.2020 року, однак у визначені строки не виконані. Враховуючи, що позичальник не виконує умови Кредитного договору та вимоги банку, щодо врегулювання заборгованості, банк змушений звернутися до суду з позовом про захист своїх порушених прав та інтересів. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 31.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської област від 19.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання, яке призначалося на 16.06.2021 року, 09.07.2021 року та 29.07.2021 року не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про отримання судової повістки, крім того, такі викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали, тому суд вважає можливим проводити судове засідання у відсутності відповідачів. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014-09.5-82602, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 9850 доларів США строком до 15.04.2011 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитним коштами в розмірі 14,00 % річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором (а.с. 9-12). Згідно п.17.1 Договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього Договору зобов`язань. Згідно п. 9.1. Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором Кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 16.04.2008 року між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, що зареєстрований в реєстрі за № 645, відповідно до умов п.1.2 якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] (а.с. 13-15). Даним договором визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема у п.6.1 зазначено, що у разі порушення боргового зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає боржнику та іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема за рішенням суду (п.6.4). 9.11.2020 року позивачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» було скеровано на адресу відповідачів вимогу про усуненні порушення основного зобов`язання та іпотечного договору, в якій зазначається про те, що позичальник припинив сплачувати заборгованість за кредитним договором та роз`яснено, що банк буде вправі звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с. 26-29). Згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.08.2020 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Крім того, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у березні 2009 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно заборгованості за Кредитним договором № 014-09.5-82602 від 16.04.2008 року у сумі 83 366,97 грн. (в тому числі заборгованість за кредитом - 67 321,25 грн., по процентах - 3701,08 грн., по пені - 12 344,64 грн.) Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги рішенням від 02.04.2009 року. Цим рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2009 року позов ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014-09.5-82602 від 16.04.2008 року у сумі 83 366,97 грн. (а.с. 21). Разом з тим, звертаючись до суду з позовом у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014-09.5-82602 від 16.04.2008 року у сумі 18 564 долари США 11 центів, що згідно офіційного курсу НБ України на дату складання розрахунку становить 526 017 грн. 77 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки позивач долучає розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 27.10.2020 року (а.с. 6-7), тим самим зарахувавши у розмір заборгованості, на погашення якої необхідно звернути стягнення на іпотечне майно, нараховані проценти за користування кредитом після набрання чинності попереднім судовим рішенням. Між тим, після звернення до позичальника із достроковою вимогою припинилося право кредитора на проведення нарахувань за кредитним договором. Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. У статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Частинами першою, четвертою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості сума заборгованості указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Вищевикладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 04.07.2018 р. по справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновки про правильне застосування норм права, зокрема, що за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, абзац другий частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, пред`явивши позов до відповідачів щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» на власний розсуд змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, відтак подальше нарахування заборгованості за спірним кредитним договором поза межами дії договору є безпідставним. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, про які банк у цій справі не заявляв. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, АТ «Райффайзен Банк Аваль» долучив розрахунок заборгованості за Кредитним договором та вказав, що до суми загальної кредитної заборгованості входить заборгованість за кредитом в сумі 6 667,48 доларів США та в тому числі заборгованість за відсотками в сумі 11 896,63 доларів США. Ці суми розраховані позивачем за період існування боргу починаючи з 16.04.2008 року і по 27.10.2020 рік. Однак, як зазначено вище, нарахування кредитором процентів за кредитом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено в 2009 році шляхом пред`явлення банком дострокової вимоги щодо погашення кредитної заборгованості до відповідачів у справі. Тобто нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що рішення суду від 2.04.2009 року про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за Кредитним договором № 014-09.5-82602 від 16.04.2008 року в сумі 83 366,97 грн. боржниками не виконане, то правильним є висновок про наявність передбачених частиною першою статті 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014-09.5-82602 від 16.04.2008 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , у розмірі 83 366,97 грн. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають частковому задоволенню та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 014-09.5-82602 від 16.04.2008 року в розмірі 83 366,97 грн. слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві власності, шляхом продажу іпотечного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У решті вимог позову слід відмовити. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи наведене, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 359,80 грн.

Outcome: partial