Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до [PERSON], зазначивши, що 17.03.2015 року між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. У звязку з тим, що позичальник не виконує як основного зобовязання, так і зобовязання по сплаті відсотків, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за простроченим тілом кредита, у розмірі 2939 грн. 41 коп.; заборгованість за пенею, у загальному розмірі 9936 грн. 48 коп.; штрафи в загальному розмірі 1143 грн. 79 коп., а також понесені по справі судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, додавши до позовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, від нього не надходило клопотань про відкладення розгляду справи. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2015 року між сторонами укладено договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем умови договору не виконуються. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 07.02.2019 року, заборгованість за простроченим тілом кредита, у розмірі 2939 грн. 41 коп.; заборгованість за пенею, у загальному розмірі 9936 грн. 48 коп. Крім того, позивач нарахував відповідачу штрафи в загальному розмірі 1143 грн. 79 коп. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді припинення зобовязання; зміни умов зобовязання; сплати неустойки; відшкодування збитків. Таким чином, суд вважає, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, до нього мають бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності. В той же час, суд вважає, що пеня з відповідача стягненню не підлягає. У відповідності до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Позивач нарахував відповідачу штрафні санкції відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина), 643 грн. 79 коп. штраф (процентна складова) та одночасно 9936 грн. 48 коп. пені. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У відповідності до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. При вирішенні питання про стягнення одного із видів неустойки, зокрема, пені або штрафу, суд виходить з того, що із розрахунку заборгованості незрозуміло, яким чином обрахована пеня та за який період, отже позов в цій частині задоволенню не підлягає. У звязку з викладеним пеня в розмірі 9936 грн. 48 коп. не підлягає стягненню з відповідача. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial