Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

АТ «Кредобанк» 17 червня 2021 року поштою направило до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 29 червня 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2021 року було вирішено питання про розгляд справи у заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що 02 жовтня 2019 року між позивачем і [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-221377, відповідно до умов якого позивач надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 500 000 строком до 29 вересня 2023 року. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі, сплатити за користування кредитом проценти та інші платежі у строк та на умовах, визначених кредитом. 01 жовтня 2019 року [PERSON] підписала анкету-заяву, в якій своїм підписом підтверджує, що вона не заперечує проти отримання її чоловіком, [PERSON] , кредиту. Таким чином, грошові кошти, отримані [PERSON] було отримано в інтересах сім`ї і відповідач [PERSON] є солідарним боржником за кредитним договором № CL-221377 від 02 жовтня 2019 року. Відповідачі свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконують, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 19 травня 2021 року складає 566\~366 гривень 50 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 566\~366 гривень 50 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 455\~573 гривень 87 коп., прострочених відсотків у розмірі 110\~792 гривень 63 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 56 636 гривень 65 коп. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, відзив на позов не надали. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Будь-які заяви чи клопотання від відповідачів до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-221377, відповідно до умов якого позивач надає відповідачеві кредитні кошти на поточні потреби у сумі 500\~000 гривень на строк до 29 вересня 2023 року, а відповідач зобов`язується повернути одержаний кредит в повному обсязі та сплатити відсотки, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 15-17). Відповідачеві [PERSON] позивачем було перераховано кошти у розмірі 500\~000 гривень за меморіальним ордером № 57109694 від 02 жовтня 2019 року (а.с. 8). Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 566\~366 гривень 50 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 455\~573 гривень 87 коп., прострочених відсотків у розмірі 110\~792 гривень 63 коп. (а.с. 6). Повідомленням-вимогою від 27 квітня 2021 року (а.с. 32) банк звертався до боржника [PERSON] із вимогою про усунення порушень умов кредитного договору та погашення простроченої заборгованості (а.с. 33, 33 оберт), які були залишені позичальником без задоволення. До матеріалів справи позивачем надано анкету-заяву № CL-221377 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 01 жовтня 2019 року, яку було підписано [PERSON] , а також його дружиною відповідачем [PERSON] , яка не заперечувала проти отримання її чоловіком кредиту (а.с. 21). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~2\~ЗУ «Про\~банки і\~банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). З урахуванням того, що у відповідача [PERSON] перед позивачем існує заборгованість, яка позичальником добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 566\~366 гривень 50 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 455\~573 гривень 87 коп., прострочених відсотків у розмірі 110\~792 гривень 63 коп. Щодо позовних вимог АТ «Кредобанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-221377 від 02 жовтня 2019 року з [PERSON] як солідарного боржника суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст.\~61\~СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20, а також у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 61-1436св20. Згідно з умовами кредитного договору № CL-221377 від 02 жовтня 2019 року, позичальником є [PERSON] . Договір було підписано та отримано грошові кошти саме [PERSON] на його поточні потреби, відповідач [PERSON] грошові кошти у позивача не отримувала. Підстав стверджувати, що грошова сума у розмірі 500\~000 гривень була витрачена відповідачем [PERSON] в інтересах сім`ї, немає. Зокрема, доказів того, що на позичені гроші подружжям було придбано майно або товари, які використовує подружжя в інтересах родини, судові надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» в частині про стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено виникнення солідарного обов`язку відповідача [PERSON] за виконання зобов`язань її чоловіком відповідачем [PERSON] , за кредитним договором № CL-221377 від 02 жовтня 2019 року перед кредитором. Судом не приймається до уваги посилання позивача на практику Верховного Суду в справі № 205/5882/18 щодо виникнення солідарного обов`язку подружжя перед банком у поверненні грошових коштів, оскільки у вказаній справі грошові кошти надавалися банком для придбання подружжям нерухомого майна домоволодіння, яке було придбано в інтересах сім`ї та використовувалося ним для власних потреб. В даному випадку, кредитні кошти було надано банком позичальникові [PERSON] на його поточні потреби, доказів витрати коштів в інтересах сім`ї судові надано не було. Згідно з ч. 2 ст.\~89\~ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 26 132 гривень. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час на прибуття адвоката до місця розгляду справи) і вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засіданнях, час, витрачений на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність), також до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт АТ «Кредобанк», підтвердження оплати ним послуг адвоката. Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу слід відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 8 495 гривень 50 коп. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial