Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області звернулася із позовом до [PERSON] , просить визнати укладеним договір №6 про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сіл Байківецької сільської ради в редакції типового договору зазначеній в позовній заяві та стягнути з відповідача на користь Байківецької сільської ради 10728 гривень пайової участі на розвиток с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Позов мотивований тим, що 08.09.2014 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області за №ТП 142142510238 було зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] . Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації загальна площа об`єкту 357,6 квадратних метрів. З урахуванням норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Байківці (із змінами та доповненнями) затверджене 04.10.2012 року рішенням сесії Байковецької сільської ради №354, Відповідач зобов`язаний сплатити до місцевого бюджету в якості пайового внеску у створенні та розвитку інфраструктури села Байківці Тернопільського району Тернопільської області по зазначеному об`єкту 10728,00 грн. (357600 * 3 % == 10 728 грн.). У зв`язку з тривалим невиконанням [PERSON] вимог Закону з щодо укладення відповідного договору, Байковецькою сільською радою, Відповідачу направлялись для погодження Договір, розрахунок, графік оплати коштів пайової участі у створені і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури сіл Байковецької сільської ради, зокрема простим листом 11.01.2018 №69/10 та 23.05.2018 за № 10/797 цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення, який отримано Відповідачем. На день пред`явлення позовної заяви до суду, Відповідачем не виконано вимоги законодавства та не прийнято пропозицію Байковецької сільської ради щодо укладення Договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сіл Байковецької сільської ради, тому сільська рада звернулася до суду. Відповідач надала суду відзив на позов, просить відмовити в задоволенні позову. Покликається на те, що договір має велику кількість граматичних помилок. Зазначає, що будинок був зданий в експлуатацію в 2014 році, а тому пропозиція укласти договір, де зобов`язання мають виконуватися саме в 2014 році є незрозумілою. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 травня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача просить задовольнити позов з підстав викладених в заявах по суті. В судовому засіданні відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Також, в судовому засіданні просила застосувати строк позовної давності. Дослідивши докази, судом встановлено такі обставини. Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Тернопільській області 08 вересня 2014 року [PERSON] була зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] за № ТП 142142510238, якою визнано будівництвом об`єкт готовий до експлуатації. Відповідно до декларації загальна площа будинку 357,6 кв.м., житлова 142,5 кв.м. 14 травня 2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в Тернопільському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ в Тернопільській області, та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] ». Відповідно до листа «Про укладення договору про пайову участь» від 23.05.2018 року №10/797 Байковецькою сільською радою, Відповідачу направлялись для погодження Договір, розрахунок, графік оплати коштів пайової участі у створені і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури сіл Байковецької сільської ради цінним листом з описом вкладення та з повідомленням про вручення, який 15 червня 2018 року отримано Відповідачем. Також, позивачем надано копію листа 11.01.2018 №69/10 на адресу [PERSON] , відповідного до якого сільська рада пропонує укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та перерахувати кошти до місцевого бюджету. Відповідачем запропонований позивачем договір не підписано, кошти не сплачено. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, зважаючи на таке. За змістом положень статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (діяла на момент введення будинку в експлуатацію) пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати, зокрема, 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками. Рішенням сесії Байковецької сільської ради від 04 жовтня 2012 року №354 затверджено Положення про порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Байківці. Положення містить норми щодо обов`язковості залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури села Байківці Тернопільського району Тернопільської області, а також затверджено форму типового Договору про пайову участь у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сіл Байковецької сільської ради. Замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь (пункт 1.2 Положення). У разі якщо замовник не звернувся про укладення договору про пайову участь та не підписав його у встановлені терміни, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладення такого договору в судовому порядку (пункт 1.4 Положення). Пунктом 2.1. Положення (діючого на момент подання декларації в 2014 році) визначено що розмір пайового внеску замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села становить 3 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для житлових будинків. У разі, якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена відповідно з державними будівельними нормами і правилами, вона визначається для індивідуальних житлових будинків, садових дачних будинків загальною площею більше 300 кв.м. в розмірі 6617 грн. За розрахунком, який проведений Байковецькою сільською радою, розмір пайового внеску [PERSON] на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села становить: 357600 (загальна кошторисна вартість будівництва) Х 3% = 10728 грн. З огляду на наведене суд погоджується з доводами позовної заяви, що укладення договору про пайову участь був обов`язковим для відповідача згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення, та обов`язку сплатити пайові внески на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 339/388/16-ц (провадження №14-261цс18). Разом з тим суд зауважує, що на момент звернення із позовом статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено на підставі Закону № 132-IX від 20.09.2019. Крім того, у Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України). У рішенні ЄСПЛ від 22 липня 2014 року заява № 36157/08, GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, суд зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (§ 22, 23). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначено, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше». За змістом частини 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 листопада 2019 року в справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс18) вказує, що «для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше». Із змісту діючої на час виникнення спірних відносин частини дев`ятої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 4.1. Положення про порядок пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Байківці (із змінами та доповненнями), яке затверджене 04.10.2012 року рішенням сесії Байковецької сільської ради №354, пайовий внесок вноситься в грошовій безготівковій формі та сплачується згідно з договором про пайову участь в проміжок часу з моменту отримання документів на підставі яких здійснюватимуться будівельні роботи, до дати прийняття об`єкта в експлуатацію. Отже, право на позов в Байковецької сільської ради виникло з дня реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації - 09 вересня 2014 року. Позивач з позовом звернувся 21 травня 2020 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності. Суд зауважує, що позивач не міг не знати про введення в експлуатацію житлового будинку на своїй території, зважаючи на те, що вказаний будинок знаходиться в межах населеного пункту, та відповідачка з 2015 року була зареєстрована у вказаному будинку. Факт обізнаності визнала в судовому засіданні і представник позивача. Зважаючи на приписи статті 267 Цивільного кодексу України, а також те, що відповідач в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed