Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 29.07.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який 27.12.2011 року було між ними розірвано. Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON] За час шлюбу вони разом зробили поліпшення будинку №12 по 3-му провулку Шевченка, в с. Вінницькі-Хутори - добудову будинку, перекриття будинку, заливку стель та полів, внутрішні роботи, будівництво сараю, криниці, огорожі, воріт, підведення газу та водопостачання. Власником даного будинку є батько її бувшого чоловіка [PERSON], який погодився на їх проживання в даному будинку та на поліпшення які вони там проводили. З відповідачем при розлученні вони погодили загальну суму їх вкладень в нерухомість, заперечень до того, що вкладені гроші - це їх спільне майно не було, вони дійшли згоди, що частка позивачки складає 6000 доларів США. Відповідач [PERSON] власноруч написав розписку в які вказав, що зобов'язується повернути [PERSON] до 01.11.2014 року гроші в сумі 6000 дол. (шість тисяч доларів США), або передати їй у власність 7 соток земельної ділянки, що знаходиться с. Лука-Мелешківська вул. Макаренка, 40, що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Станом на 10.03.2015 року відповідно до офіційного курсу НБУ гривня до долара США, рівна 22.89 гривні за 1 долар США. Таким чином 6000 доларів США станом на 10.03.2015 року становить 137 340 грн. Документи на підтвердження придбання матеріалів і виконання робіт у позивачки не збереглись, але позивачка вважає, що дані поліпшення підтверджуються розпискою яку написав відповідач власноруч та фотографіями. Тому позивачка звернулась з позовом до суду, в якому просила стягнути на її користь з [PERSON], за розпискою від 18.08.2014 року, 137 340 грн. заборгованості по розписці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали з підстав, вказаних в ньому. Позивач пояснила, що розписку [PERSON] написав добровільно. Документи на придбання будівельних матеріалів та на оплату роботи найманих працівників у неї відсутні. ЇЇ мати давала частину грошей на будівництво та поліпшення будинку №12 по 3-му провулку Шевченка, в с. Вінницькі-Хутори. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду заперечення (а.с.41-45) відповідно до яких відповідач вважає, що позовна заява [PERSON] безпідставна, необгрунтована та базується на припущеннях, які не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у справі.Також вказав на те, що за весь час спільного проживання позивачка жодного дня не працювала ні на роботі, ні в господарстві, а він постійно працював як на роботі, так і по домогосподарству. Позивачка в своїй позовній заяві посилається на те, що за час шлюбу вони разом зробили поліпшення вищезазначеного будинку, однак це не відповідає дійсності. Позивачка помилково вважає, що здійснені поліпшення будинку, який належить його батькові, являється спільно нажитим із нею майном так, як вони дійсно проживали в даному будинку, але тимчасово, та за усним договором найму лише як квартиранти, за винаймання цього житла вони не платили власникові, усі будівельно-відновлювальні роботи та поліпшення житлово-побутових умов власник [PERSON] робив за власні кошти, частково використовуючи фізичну працю відповідача [PERSON] його брата [PERSON], а також працю найманих працівників. Все спільно нажите майно подружжя він залишив позивачці. Сума залишеного майна позивачці в якості її частки у спільно нажитому майні як подружжя, станом на січень місяць 2012 року склала 6\~655 гривень, що еквівалентно більш ніж 7800 (семи тисячам восьмистам) доларам США по офіційному курсу Національного Банку України (7,9897 грн./дол. сша) до іноземної валюти станом на 01 січня 2012 року. Позивачка вказує на те, що відповідач повинен був передати їй у власність 7 соток земельної ділянки, що знаходиться с. Лука-Мелешківська вул. Макаренка, 40, що належить на праві власності [PERSON], однак земельна ділянка про яку йде мова, в так званій, розписці, отримана відповідачем як особиста власність і не може вважатися спільно нажитим майном подружжя. Представлена в якості письмового доказу розписка від імені відповідача не відповідає цілому ряду необхідних умов при яких вона могла бути надана позивачці як належний документ. Зокрема, у ній не зазначено і не могло бути зазначено самого факту одержання відповідачем від позивачки будь-яких грошей, матеріальних цінностей та ін. так, як він їх не отримував. Спільного майна подружжя про яке йдеться в розписці не існувало і не існує до цього часу. Про це достовірно відомо позивачці, яка намагається видати бажане за дійсне. Дана розписка була написана відповідачем під дією шантажу, на незаконну вимогу та під психологічним примусом позивачки, яка разом із своєю мамою - [PERSON] створила нестерпні умови проживання та стосунки в їх сім'ї., погрожували тим, що у випадку його відмови написати розписку, вони позбавлять його можливості бачитись та приймати участь у вихованні сина. Окрім цього, відповідач вважає, що позивачка звернулась з пропуском строку позовної давності. Виходячи з вищенаведеного відповідач просить суд повністю відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог. Пояснили, що рухоме майно придбане у шлюбі ними розділено. Свідки [PERSON], [PERSON] дали пояснення, якими підтверджуються пояснення відповідача [PERSON] Також свідок [PERSON]- батько відповідача [PERSON] пояснив, що будинок №12 по 3-му провулку Шевченка, в с. Вінницькі-Хутори, Вінницького району належить йому на праві власності, він за свої кошти проводив добудову до вказаного будинку і інше, але дійсно йому деколи допомагав по будівництву його будинку син [PERSON] Він не підписував будь-якого договору з невісткою і сином про дозвіл на будівництво, але дав їм свій будинок для проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2003 році одружилась її донька з [PERSON] Вона допомагала їм грошима та продуктами, коли вони будувались в будинку №12 по 3-му провулку Шевченка, в с. Вінницькі-Хутори, Вінницького району. Вони пішли туди жити в незавершене будівництво. Зять з своїм батьком робити потолок в будинку, а вона їздила з ними по кірпіч. Дочка пішла з будинку коли дитині було 5 років (це десь 2010-2011 рр.) Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.07.2003 року, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.12.2011 року було розірвано (а.с. 7). В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с. 8). З пояснень сторін суд встановив, що після одруження сторони проживали в будинку №12 по 3-му провулку Шевченка, с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, який належить батькові відповідача. Відповідно до копії свідоцтва №1720 від 05.09.1995 року про право особистої власності на жилий будинок (а.с. 49 зі звороту) домоволодіння №12 по 3-му провулку Шевченка, с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області належить на праві власності [PERSON], якому рішенням №163 виконкому Вінницької районної ради депутатів трудящих від 07.04.1971 року надано земельну ділянку під забудову (а.с. 51). 18.08.2014 року, тобто після розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] написав розписку, відповідно до якої він зобов'язався виплатити [PERSON] 6 000 доларів США, як компенсацію за належну їй 1/3 частку в спільному майні подружжя, а саме за здійснене поліпшення будинку №12 по 3-му провулку Шевченка, с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, а саме добудови будинку, будівництва сараю, криниці, огорожі, воріт, підведення газу та водопостачання. Також [PERSON] зобов'язався повернути дані кошти в строк до 01.11.2014 року або передати їй у власність 7 соток земельної ділянки, що знаходиться за адресою с. Лука-Мелешківська, вул. Макаренка, 40, Вінницького району Вінницької області (а.с. 5). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, які заявлені на підставі ст. ст. 69, 70 СК України, позивачка вважає, що поліпшення у будинку її колишнього свекра (здійснення добудови будинку, перекриття будинку, заливки стель та полів, внутрішні роботи, будівництво сараю, криниці, огорожі, воріт, підведення газу та водопостачання), котрі були здійснені нею та відповідачем в період шлюбу належить колишньому подружжю [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу між ними. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Проаналізувавши фактичні обставини справи та надані докази, а також норми права, які регулюють дані правовідносини між сторонами, суд прийшов до висновку, що позивачка [PERSON] не довела суду належними доказами, що нерухоме майно, яке знаходиться по 3-му провулку Шевченка, 12 в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області - добудова до будинку, сарай, криниця, огорожа, ворота є спільною сумісною власністю подружжя, а також не надала будь-яких належних доказів про здійснення нею та [PERSON] перекриття будинку, заливки стелі та полів, внутрішніх робіт, підведення газу та водопостачання саме за вказаною адресою і інше. Суд не приймає до уваги як належний доказ копії фотографій наданих позивачкою (а.с. 17-19, 38-39), оскільки їх неможливо ідентифікувати із будинковолодінням №12 по 3-му провулку Шевченка в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області та що саме вказані роботи по будівництву будинку №12 по 3-му провулку Шевченка, в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району проводились із письмової згоди дозволу власника. Позивачка не надала суду доказів (будь-яка технічна документація на дане будинковолодіння, у якій було б відображено відповідне будівництво, а також висновки судових експертиз, акти, договір тощо), які свідчили б про здійснення нею та відповідачем добудови до будинку, сараю, криниці, огорожі, воріт за адресою: 3-му провулку Шевченка, 12 в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області в період з 29.07.2003 року по 27.12.2011 року та що на це були потрачені кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] Крім того, матеріали справи не містять доказів, що позивачка [PERSON] або відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, на якій здійснювалася добудова та господарські споруди до будинковолодіння - власник [PERSON]; що одному із них надавався відповідний дозвіл на таке будівництво саме за даною адресою, тощо. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У звязку з тим, що позивач не довела суду належними доказами, що спірне майно, яким являється прибудова до жилого будинку, а також інше заявлене в позові майно, побудоване позивачкою і [PERSON], суд вважає, що воно не являється спільною сумісною власністю подружжя, тому воно не підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя. Крім того, суд прийшов до висновку, що розписка відповідача [PERSON] від 18.08.2014 року не є договором про поділ майна подружжя в розумінні ч.2 ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Таким чином, позивачка не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, та відповідно до статей 10, 11, 60 ЦПК України не підтвердила цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими статтями 57-66 ЦПК України, а тому заявлений позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачкою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed