Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду позовом, вказуючи, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.02.2014 року, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При цьому відповідач був ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Підписанням заяви, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито відповідачу кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 50000,00 грн. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до умов договору, а саме згідно до п.2.1.1.12.3 відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту та на підставі п.2.1.1.5.5. договору також зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості та у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.06.2021 року має заборгованість у розмірі 43843,34 грн., з яких: 41859,76 грн. - заборгованість за кредитом; 1983,58 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.08.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. В судовому засіданні представник позивача Титенко І.С. , позовні вимоги та вказані в ньому обґрунтування підтримала в повному обсязі, позов просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що в анкеті-заяві, на яку посилається позивач як на укладений кредитний договір, взагалі не зазначено про бажання укласти відповідачем саме кредитний договір з позивачем, оскільки не заповнена жодна графа в розділі анкети, відповідно до якого особа мала виявити бажання отримати кредит. Крім цього, позивачем не було надано будь-яких належних доказів того, що відповідач отримував будь-яку кредитну картку з ПІН кодом, з зазначенням типу такої кредитної картки, її номеру, розміру кредитного ліміту, розміру процентної ставки та строку кредитування. Доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підписано позичальником, довідки про зміну умов кредитування та видачу кредитних карток містить лише підпис представника банку та не містить підпису позичальника, а тому не можуть бути доказами надання банком кредиту відповідачу на умовах, визначених в анкеті-заяві. Також з виписки з карткових рахунків станом на 17.06.2021 року наданої позивачем вбачається, що в період з 01.01.2021 року по 14.06.2021 року, позивачем (01 числа місяця) були списані кошти з карткових рахунків відповідача, всього за 2019, 2020, 2021 роки позивач нарахував відповідачу в рахунок списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5 та 3,4 відсотка - 46987,80 грн., що перевищує суму тіла кредиту, яку позивач зазначив у своїй позовної заяві. Таким чином, у відповідача не може бути заборгованості за тілом кредиту в розмірі 41859,76 грн., оскільки зазначені кошти, які банк видає за прострочене тіло кредиту, є насправді, завуальованими відсотками. Також надана позивачем виписка з рахунків взагалі ніким не підписана (відсутні прізвища, посада та особистий підпис особи, яка сформувала вказану виписку), а тому не може вважатися первинним бухгалтерським документом і відповідно бути належним доказом кредитного боргу відповідача. Тобто позивачем не було доведено за допомогою належних доказів, що відповідач взагалі отримав від позивача кредит за кредитним договором б/н від 21.02.2014 року та, що відповідач заборгував позивачу за вказаним кредитним договором 43843,34 грн. Просить відмовити у повному обсязі в задоволенні позову. Надав також письмові пояснення у по справі. (а.с. 153-155) Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду завірену копію анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 21.02.2014 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, номер засобів зв`язку та з якої слідує, що відповідач підтвердив та погоджується з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами і Правилами надання послуги накопичення Копілка і згоден оформити дану послугу. Відомостей про те, що відповідач бажає отримати від позивача кредит, його розмір та отримання кредитної картки вказана заява не містить. (а.с. 78) На підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов цього договору між сторонами, позивачем також надано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» без зазначень якою із цих видів карток користувався відповідач (а.с.83) та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», який не містить підпису уповноваженої особи банку та не містить дати його редакції (а.с. 84-110). Також, вказані документи не містять підпису відповідача. На підтвердження розміру заборгованості відповідача [PERSON] , позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.02.2014 року (а.с.7-9), згідно якого відповідач станом на 31.05.2015 року мав загальну суму заборгованості в розмірі 297,09 грн. Також надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.02.2014 року станом на 30.06.2019 року (а.с.10-20), згідно якого відповідач станом на вказану дату мав заборгованість у розмірі 52390,22 грн., з яких: заборгованість за тілом кредита у розмірі 49555,48грн., заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 2834,74 грн. Також надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.02.2014 року станом на 15.06.2021 року (а.с.21-23), згідно якого відповідач станом на вказану дату має заборгованість у розмірі 43843,34 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 41859,76грн., заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 1983,58 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимогами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься в постановах Верховного суду України від 22.03.2017 року у справі № 6-2320цс16, від 14.07.2020 року у справі № 174/108/19, від 20.10.2020 року у справі № 644/888/18. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі саме кредитного договору, оскільки у анкеті-заяві від 21.02.2014 року зазначено лише те, що відповідач погодився на оформлення послуги Копілка, що не є тотожним отриманню кредитних послуг та погодився з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Анкета-заява не містить даних про те, якою послугою мав намір скористатись позичальник, яку картку просив оформити на своє ім`я, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше. Крім того, доказів того, що відповідач отримував кредитну картку і кредитні кошти та користувався ними, номер отриманої картки, строк її дії та дату видачі матеріали справи не містять. До того ж надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин - 21.02.2014 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом - 27.07.2021 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову, а підпису відповідача про ознайомлення з ним цей документ не містить. Дана позиція узгоджується в позицією Великої палати ВС (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.) За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про отримання саме кредитних коштів, їх розмір та сплату відсотків за користування цими коштами, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Крім того, банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», в якому зазначено умови обслуговування карток «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Унівесальна Gold», проте матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем кредитної картки, тому підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання кредитних зобов`язань відсутні. Вказаний витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки не містить підпису відповідача, а, отже, його не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду від 19.05.2021 року у справі № 330/301/20-ц. Також, позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 43843,34 грн., оскільки на підтвердження їх розміру позивачем надано лише відповідні розрахунки, які самі по собі не можуть бути єдиним та безумовним доказом розміру вказаної заборгованості за кредитним договором. Та й самі розрахунки викладені незрозуміло, оскільки, у графах складових заборгованості містять лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, тому визначити за ними час та період утворення заборгованості у відповідача та перевірити правильність її нарахування неможливо, а інших доказів, підтверджуючих ці обставини, позивачем не надано. До того ж, розрахунки не містять достатніх даних про особу, яка їх здійснила, посада цієї особи та інші ідентифікуючі дані відсутні. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17. Суд не приймає у якості допустимого доказу у справі виписку по рахунку, в якому вказані дані про рух коштів по карткам № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , за період з 21.02.2014 року по 14.06.2021 (а.с. 26-77), оскільки позивачем не надано доказів, що ці картки є кредитними та їх було відкрито саме відповідно до укладеного між банком та відповідачем договором № б/н від 21.02.2014 року і останній отримував ці кредитні картки та користувався ними. До того ж, відомості, зазначені у даній виписці, не підтверджують факт отримання відповідачем кредиту, оскільки вказана виписка містить лише відомості про здійснення фінансових операцій, і встановити з наданих даних час виникнення кредитних зобов`язань у відповідача, утворення та розмір заборгованості по кредитним коштам та її складові, перевірити правильність нарахування заборгованості, неможливо. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.06.2018 року у справі № 733/608/16-ц. Також, як вбачається з вказаної виписки у період з 01.01.2019 р. по 14.06.2021 р. позивачем, першого числа кожного місяця з карткових рахунків відповідача списано відсотки за використання відповідачем кредитного ліміту на загальну суму 46987,80 грн., що перевищує заборгованість по тілу кредиту у розмірі 41859,76 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, однак при підписанні анкети заяви відповідачем розмір вказаних відсотків встановлений не був, що дає суду підстави для висновку, що розмір заборгованість відповідача по тілу кредиту позивачем сформована саме за рахунок вищевказаних відсотків, а не безпосередньо кредитних коштів, наданих відповідачу у користування. Крім того, суд не приймає у якості допустимих доказів у справі довідку про отримання [PERSON] за договором № б/н вказаних в довідці карток (а.с. 25) та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] , згідно якої останньому у період з 21.02.2014 року по 24.06.2020 року спочатку встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн., який в послідуючому збільшено до 50000,00 грн. та зменшено до 0,00 грн. (а.с.24), оскільки вказані документи складені одноособово представником банку та не містять відомостей про дату договору, за яким відповідачу було видано ці картки та встановлено кредитний ліміт, а доказів отримання відповідачем цих карток на підставі заповненої ним 21.02.2014 р. анкети-заяви позивачем не надано і не доведено яку саме суму (тіло кредиту) відповідачем отримано. Вказане відповідає правовій позиції, зазначеній в постанові Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі № 330/301/20-ц. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р. ). Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем, поза розумним сумнівом, не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному останнім розмірі, наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, за наданими позивачем доказами суд позбавлений можливості визначити, які саме правовідносини виникли між сторонами, тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.02.2014 року у розмірі 43843,34 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп. слід покласти на позивача. На підставі ст.ст. 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 639, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed