Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 74834,48 грн. 48 коп. за кредитним договором № б/н від 29.12.2009 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29.12.2009 року. Однак, [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.05.2020 року. Посилався, що спадкоємцем після смерті позичальника є [PERSON] , [PERSON] , які постійно проживали разом з померлою на час відкриття спадщини, а тому, на переконання позивача, прийняли спадщину, оскільки заяв про відмову від спадщини вони не подавали. На підтвердження даних обставин позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначена адреса зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на таку обставину, відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України, 23.07.2020 року банком була направлена претензія кредитора до Десятої Харківської державної нотаріальної контори та 05.08.2020 отримана відповідь Сьомої Харківської державної нотаріальної контори. Після чого, 26.10.2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно з яким позивач просив про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання. Також позивач зазначив, що зважаючи на те, що відповідачі є спадкоємцями, які прийняли спадщину, не відмовилися від неї, тому, виходячи з положень ст. ст. 1281,1282 ЦК України зобов`язані повернути Банку борг, який мала на дату своєї смерті спадкодавець [PERSON] за кредитним договором № б/н від 29.12.2009 року, розмір якого становить 74834,48 грн.. Оскільки відповідачі добровільно не сплатили вказану заборгованість, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Виходячи з наведеного, позивач, просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2021 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 липня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, однак разом з позовом надіслав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), будь - яких клопотань та відзиву на позовну заяву не надали, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.ст. 280,287,288 ЦПК України- заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 19 Цивільного процесуального кодексу Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 29.12.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву б/н від 29.12.209 року. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позичальник [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 19083 від 28 грудня 2016 року, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 71 рік, місце смерті: м. Харків, місце проживання померлої особи за адресою: [ADDRESS] . Станом на дату смерті позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 29.12.2009 року заборгованість становить 74834,48 грн., яка складається з наступного: 9754,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9754,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 23585,52 грн. - заборгованість за прострочені відсотки, 41494,65 грн. - нарахована пеня. З вимогою про повернення кредитної заборгованості банк за життя [PERSON] до останньої не звертався. 30 червня 2020 року Банком була направлена претензія до Десятої Харківської державної нотаріальної контори, на яку 27 липня 2020 року отримана відповідь Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Східно міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), за змістом якої, 27 липня 2020 року нотаріальною конторою отримана претензія АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , та була зареєстрована у журналі вхідної кореспонденції за № 1566/01-16 та заведена спадкова справа № 394/2020 на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Також повідомлено, що при зверненні спадкоємців до нотаріальної контори спадкоємцям буде доведенапро наявність претензії АТ КБ «ПриватБанк». Із зазначеної претензії не вбачається, коли копія свідоцтва про смерть [PERSON] отримана банком. 22 жовтня 2020 року позивачем до спадкоємців було направлено лист-претензію про погашення кредитної заборгованості, яку залишено без виконання. Позивач, посилаючись на ухилення відповідачів від виконання своїх зобов`язань по задоволенню вимог кредитора, звернувся до суду з даним позовом. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України(далі ЦК України) щодо договірних правовідносин та спадкування, а правовідносини, що виникли між банком і боржником, який помер, після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, що вирішуються в порядку положень ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 та 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Згідно з принципом диспозитивності, визначеним у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позичальник [PERSON] померла, то відповідати перед позивачем на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Судом з Сьомої харківської державної нотаріальної контори було витребувано копію спадкової справи, заведеної після померлої [PERSON] . Листом, завідувача Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Верещаки Г. від 18.05.2021 року, повідомлено, що згідно перейменування та реорганізації нотаріальних контор у 2019 році, правонаступником зазначеної нотаріальної контори є Четверта Харківська нотаріальна контора. Та зазначено, що для подальшого вирішення питання необхідно звернутися за належністю. Так, судом було витребувано з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної конторикопію спадкової справи, заведеної після померлої [PERSON] . З листа завідувача Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. від 06.08.2021 року, вбачається, що в нотаріальній конторі спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 65895188 від 05.08.2021 року. Будь - які заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини після [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право спадщини нікому не видавалися. Позивач у пред`явленій позовній заяві як на підставу для задоволення позову посилається на те, що спадкоємцем у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі [PERSON] , [PERSON] . На підтвердження даної обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання. Як вбачається з довідки, витребуваної судом з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.09.2021 року, [PERSON] , на день смерті - [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а разом з нею були зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, реєстрація відповідачів та позичальника за адресою: [ADDRESS] не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом з [PERSON] та є особами, які відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. Сам факт реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину. Водночас, посилання позивача на ті обставини, що оскільки відповідачі не подали заяву про відмову від прийняття спадщини, тому є таким, що прийняли спадщину та має відповідати за кредитними зобов`язаннями спадкодавця, судом відхиляються, позаяк вони є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Таким чином, позивачем не доведено факту, що саме відповідачі є спадкоємцями після смерті позичальника [PERSON] та не надано доказів фактичного прийняття відповідачами спадщини після смерті позичальника. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як було зазначено вище, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість, не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця будь-якого спадкового майна, яке б входило до складу спадкової маси після померлого на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Ураховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить до висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача, як спадкоємця померлої [PERSON] , на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на викладене та, беручи до уваги, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача та відповідачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed