Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом. За текстом позовної заяви позивач, вказуючи на те, що він є належним власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу від 12.02.2011 року, що було посвідчено приватним нотаріусом ОМНО Михайличенко С.О. та зареєстровано в реєстрі за №135, та на те, що його право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, що випливає з відомостей витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, і.[NUMBER], вказував на наявність подвійної реєстрації такого майна, що обмежує його права, як власника, та просив суд усунути такі перешкоди шляхом витребування у відповідача спірного житлового будинку у спосіб скасування відповідного запису щодо права власності на спірний житловий будинок р.[NUMBER], оскільки той вчинено помилково та без належних правових підстав. Разом з тим позивач вказував на те, що нині у спірному житловому будинку, без жодних на те, належних, правових підстав проживає відповідач з невідомою йому особою, та на вимоги позивача щодо звільнення такого житлового будинку вказані особи не реагують, а з такого позивач просив суд виселити відповідача без надання їй іншого житлового приміщення, як особу, що самоправно займає приналежне позивачу житлове приміщення. В судове засідання сторони не з'явились, представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач неодноразово зверталась до суду з заявами про відкладення розгляду справи, в останнє судове засідання відповідач звернулась до суду з заявою про відкладення судового засідання та зупинення провадження у справі до вирішення кримінальної справи, що порушена в зв'язку з внесенням до ЄДРДР повідомлення про внесення [PERSON] завідомо неправдивих відомостей у довіреність з метою заволодіння домоволодінням позивача, що розташоване за адресою: [ADDRESS], однак поважних причин своєї неявки суду не повідомила, доказів поважності неявки до суду, або заяви про вирішення клопотання (або справи) за її відсутності не надала. Дане клопотання було залишено судом без задоволення, оскільки не є належним чином обґрунтованим. Представник третьої особи звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду. Виходячи з наведених обставин, зважаючи на те, що неявка відповідача є повторною, суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних серед матеріалів справи пояснень сторін та доказів, та постановити заочне рішення, відповідно до положень ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши письмові пояснення позивача та матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини та кореспондуючі ним правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до наданих на огляд суду письмових доказів та пояснень позивача, вбачається наступне. З копії листа КП «МБТІ та РОН» від 04.09.2014 року, що долучено до матеріалів справи, вбачається, що об'єкт нерухомості з реєстраційним номером [NUMBER] (житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]) є тотожнім з об'єктом з реєстраційним номером [NUMBER], при цьому новий реєстраційний [NUMBER] був відкритий помилково. З такого вбачається, що у реєстрі прав власності на нерухоме майно (державному реєстрі речових прав) існує два реєстраційних запису щодо права власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], а саме: Реєстраційний запис [NUMBER] відповідно до історії переходів прав власності якого зазначено, що: · 01.03.2005 року МБТІ та РОН зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 22.10.2004 у справі №2-6592/2004; · 14.05.2007 року МБТІ та РОН зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування №3-775 від 08.05.2007, за яким [PERSON] подарувала зазначене майно [PERSON]; · 29.05.2007 року МБТІ та РОН зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування №3-951 від 25.05.2007, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] зазначене майно (повернувши його); · 16.03.2010 року МБТІ та РОН зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3499 від 17.10.2009, за яким [PERSON] продала зазначене майно [PERSON]; · 12.02.2011 року на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО за реєстр. №135, за яким [PERSON] придбав у [PERSON] зазначений житловий будинок; · 17.04.2013 року у зв'язку з припиненням реєстрації об'єктів нерухомості МБТІ та РОН зазначене майно було зареєстровано Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, номер запису 884143; · Реєстраційний запис [NUMBER] відповідно до історії переходів прав власності якого зазначенфо, що: · 19.04.2007 МБТІ та РОН повторно зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2004 у справі №2-6592/2004; Таким чином, вбачається обґрунтованим те, що [PERSON] було двічі здійснено у КП «МБТІ та РОН» реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2004 у справі №2-6592/2004: вперше 01.03.2005 року, та вдруге - 19.04.2007 року. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. При цьому згідно до статті 387 зазначеного кодексу власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Та таким чином суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позову, щодо скасування запису Державного реєстру прав власності на нерухоме майно [NUMBER], з метою витребування у відповідача права власності на спірне нерухоме майно. Вимоги про виселення відповідача є похідними від вимог про скасування запису Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Так, згідно наданих суду письмових пояснень позивача, на на теперішній час відповідач та інша особа фактично проживають у такому будинку та на вимоги позивача звільнити спірний житловий будинок [PERSON] разом з проживаючою особою відмовляється. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у реалізації його права власності. Відповідно ст.109 Житлового Кодексу України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання іншого жилого приміщення. З наведеного, зважаючи на відсутність у суду відомостей про родинні зв'язки між сторонами, відсутність відомостей про існування договірних відносин між сторонами щодо орендування житлового приміщення, або інших відомостей про надання позивачем дозволу відповідачу на проживання у такій квартирі, та зокрема довідку Органу самоорганізації населення «Золотий берег» від 07.08.2013 року, за якою у спірному будинку не має зареєстрованих осіб, суд доходить висновку про те, що відповідачем порушено право власності позивача, оскільки вона самоправно займає приналежне позивачу житлове приміщення. Таким чином вимоги позову вбачаються належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved