Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 40406,75 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.10.2006 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 31.03.2018 становить 40406,75 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Вказала, що АТ КБ «Приватбанк» надсилав [PERSON] повідомлення про зміну відсоткової ставки за договором. Вказані докази були надані суду. Також звертала увагу суду, що закінчення строку дії карти, виданої позивачу, не свідчить про закінчення строку кредитного договору. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову частково заперечував. Вважав необґрунтованими нарахування відсотків, комісії та пені після закінчення строку кредитування останнього дня місяця до якого діяла картка. Після закінчення строку кредитування відповідач сплатив 1150 грн, які б мали бути зараховані на погашення відсотків. Просив застосувати позовну давність у випадку, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість вимог позивача. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 26 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу на платіжну картку встановлено кредитний ліміт в сумі 250 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. 18.08.2015 Банком було змінено кредитний ліміт до 3830 грн. Кредитний договір між сторонами складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів банку. Умовами та правилами надання банківських послуг визначено порядок розрахунків та відповідальність сторін. Пунктами 6.5., 6.6. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобовязаний: погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах договору; у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 березня 2018 року заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року становить 40406,75 грн та складається: - з аборгованість за кредитом 3829,67 грн; - заборгованість за відсотками 31276,76 грн; - комісія 2900 грн; - штраф 2400,32 грн Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу відповідно до умов договору від 26.10.2006 були видані 2 картки із строком дії до 10/13 та 10/15(а.с.127) [PERSON] Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В частині першій статті 1048\~ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ОЦІНКА СУДУ Кредитні відносини, передбачають наявність певних зобовязань між сторонами, зокрема обовязку кредитора надати кошти, а позичальника повернути кошти та сплатити проценти. Зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. В даній справі між сторонами фактично виник спір щодо стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за відсотками, комісією, а також штрафу (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування. Хоча сторони строк договору окремо не визначили, однак погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування останній день місяця строку дії картки, а також термін щомісячного виконання зобов'язання до 25 числа місяця. З наданих позивачем доказів вбачається, що строк дії картки, яка була видана відповідачу відповідно до умов договору був визначений до жовтня 2015 року. Наступна картка відповідачу не видавалась, що сторонами не заперечувалось та підтверджується матеріалами справи. Починаючи із 01 листопада відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. [PERSON] Верховного Суду в постанові по справі № 444/9519/12(провадження № 14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року висловила наступну правову позицію: «Припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. [PERSON] кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання». Отже, враховуючи наведене, суд відзначає, що станом на жовтень 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становила: заборгованість за кредитом 3829,67 грн та заборгованість за відсотками 1419,01 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Окрім права нараховувати проценти, після спливу визначеного договором строку кредитування, кредитодавець також втрачає право нараховувати обумовлену в договорі неустойку. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові по справі № 202/4494/16-ц(провадження 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача в частині нарахування відсотків в сумі 29857,75 грн, а також штрафу в сумі 2400 грн. Щодо нарахування комісії. Суд відзначає, що у договорі не зазначено, які саме послуги за визначену комісію надавалися відповідачу як позичальнику. Тому, вимога позивача про стягнення з боржника комісії ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем договору, у зв'язку із чим у цій частині позов задоволенню не підлягає. Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд також приймає до уваги те, що 07.11.2015 [PERSON] було внесено платіж в сумі 1150 грн. Вказані дії відповідача на переконання суду, свідчать про визнання останнім боргу та, відповідно, переривання позовної давності. Отже, приймаючи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобовязань перед позивачем, суд частково задовольняє вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 26 жовтня 2006 року в розмірі 4098,68 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 178,67 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial