Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 06.12.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30. 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31.08.2018 року в нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 30 286 грн. 20 коп., яка складається з наступного: 1823 грн. 62 коп. - заборгованість за кредитом; 25744 грн. 19 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 800 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 [PERSON] і правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1418, 39 грн. штраф (відсоткова складова), яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належно повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи встановлено, що 06 грудня 2010 року відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із анкетою - заявою про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг. 06.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 2300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих позивачем [PERSON] і Правил надання банківських послуг (далі - [PERSON] і Правила), які разом із заявою від 06.12.2010 року, Пам'яткою клієнта і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Подавши АТ КБ «ПриватБанк» заяву, [PERSON] приєднався до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах [PERSON] і правилах надання банківських послуг, тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Відповідно до п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 [PERSON] і правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні картки. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії). Відповідач зобов'язувався повернути позивачеві кредит у розмірі 2300 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htth://privatbank.ua/terms/pages/70з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.2.1.1.7.6 [PERSON] надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, чинне законодавство покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли він доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. З огляду на положення вищенаведених правових норм та на підставі досліджених письмових доказів у справі судом встановлено, що відповідач, підписавши анкету-заяву, прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві, отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами у справі доведений належним чином. Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором т в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не заперечив факту користування кредитними коштами, наданими позивачем. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.08.2018 утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 29486 грн. 20 коп., з яких: 1823 грн. 62 коп., 25\~744, 19 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Разом з тим, при вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору, а саме, тарифами з обслуговування кредитних карт та пунктом 1.1.5.21, 2.1.1.12.6.1 Правил та умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. Згідно з тарифами з обслуговування кредитних карт та пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Правил та умов передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Разом з тим, при вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч. 1\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору, а саме пунктом 8.6 Правил та умов передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15). Отже, з врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 800 грн. не підлягають задоволенню, а з [PERSON] на користь позивача слід стягнути штрафи відповідно до умов кредитного договору у сумі 1918 грн. 39 коп. (з яких: 500 грн. (фіксована частина) та 1418 грн. 39 коп. (процентна складова)). Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути заборгованість у сумі 29486 грн. 20 коп., з яких: 1823 грн. 62 коп. - заборгованість за кредитом, 25 744, 19 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи в сумі 1918, 39 коп. В решті позову слід відмовити. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 30286 грн. 20 коп. та задоволено на суму 29 486 грн. 20 коп., тобто на 97,35 % (29\~486, 20х100:30 286,20). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1715 грн. 30 коп. (1762 х 97,35 %:100).

Outcome: partial