Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

В березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25.08.2010 р. він придбав у [PERSON] автомобіль марки AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 09.01.2007 р., Свідоцтво про реєстрацію ТЗ [NUMBER]. В зв'язку з відсутністю коштів на нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу, домовившись з [PERSON] про ціну та всі істотні умови усного договору купівлі-продажу, [PERSON] на підтвердження придбання автомобіля сплатив [PERSON] 115 989,50 грн. Претензій до позивача щодо грошової суми [PERSON] не мав, а відтак передав [PERSON] предмет договору, а саме автомобіль AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. На підтвердження укладення правочину, [PERSON] 25.08.2010 р. видав на ім'я позивача [PERSON] генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з даною довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік даний автомобіль. 26.10.2013 р. на стаціонарному посту № 3 біля села Добряни, Стрийського району, Львівської області керуючи автомобілем AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] позивач був зупинений працівниками ДАІ. Посадові особи ДАІ повідомили про затримання даного автомобілю у зв'язку з накладенням арешту на автомобіль, на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м.Києві. Позивач вважає, що він на законних підставах набув право власності на автомобіль марки AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], а відтак звернувся з даним позовом до суду, в якому просить визнати генеральну довіреність удаваним правочином, договір купівлі-продажу даного автомобіля, укладений між ним та [PERSON] 25.08.2010 р. укладеним та дійсним. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та звільнити з-під арешту даний автомобіль. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений за місцем реєстрації. Відповідач [PERSON] в судове засдіання не з'явився, надіслав до суду письмові пояснення, проти позову не заперечував. Відповідачі відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 25.08.2010 р. [PERSON], що діяв від імені [PERSON] видав на ім'я [PERSON], [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, згідно якої уповноважив останніх користуватися і розпоряджатися належним власнику на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в місті Києві 09.01.2007 р. автомобілем марки AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9). Як вбачається з протоколу огляду та затримання транспортного засобу боржника від 26.10.2013 р., автомобіль AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був розшуканий і тимчасово затриманий ДПС (а.с. 15), а відповідно до акту опису й арешту майна від 02.03.2013р., ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві накладено арешт на автомобіль AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу (а.с. 15). Відмовляючи в позові, суд виходив з наступного. Згідно частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до частин 1, 4 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Зі змісту статей 203, 208, 626, 638, 655 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, в Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу, реєстрації і перереєстрації транспортних засобів, що регламентується Законом України «Про дорожній рух» та Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. N1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», які визначають, крім іншого, порядок зняття з реєстрації транспортних засобів для їх відчуження та порядок реєстрації (перереєстрації) придбаних транспортних засобів новим власником. Згідно частини 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, умовою визнання не посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу дійсним, є ті обставини, коли сторони договору домовилися про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. В спірному випадку маємо між сторонами інші правовідносини, які ґрунтуються на представництві згідно нотаріально посвідченої довіреності користування і розпорядження транспортним засобом, яка видана і нотаріально посвідчена 25.08.2010., тобто, в той же день, коли, як вказує позивач і його представник, був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Статтею 248 ЦК України встановлено, що представництво за довіреність припиняється, в т.ч., в разі скасування довіреності особою, яка її видала. Право на скасування довіреності врегульовано ч.1 ст.249 ЦК України. Таким чином, виходячи з вимог чинного законодавства, довіреність не є документом за яким право власності може перейти від однієї особи іншій. З наведеного вбачається, що [PERSON] і [PERSON] 25.08.2010 р. з'явились до нотаріуса і уклади нотаріально посвідчену довіреність, якою [PERSON], що діяв від імені [PERSON] як власника автомобіля AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] реалізував та підтвердив своє волевиявлення на надання дозволу щодо користування і розпорядження належним йому автомобілем на користь позивача та іншої особи - [PERSON], залишаючи відповідно за собою право на її скасування відповідно до правил ст.249 ЦК України. Довіреність від 25.08.2010 р. як правочин на даний час є чинною і доказів про її скасування або відкликання суду не надано. Чинним на час розгляду справи є і Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в місті Києві 09.01.2007 р. автомобіля AUDI A8, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на ім'я [PERSON], який не знімав спірний автомобіль з обліку в органах ДАІ для його продажу. При цьому, з пояснень представника позивача випливає, що [PERSON], посвідчуючи довіреність на користь [PERSON] на право користування і розпорядження автомобілем уклав договір купівлі-продажу цього автомобіля, що протирічить зібраним по справі письмовим доказам і діям самого відповідача. Доказів про виконання сторонами договору купівлі-продажу автомобіля від 25.08.2010 р., складеного в простій письмовій формі, суду не надано, оскільки передача автомобіля позивачу фактично відбулася на виконання нотаріально посвідченої довіреності, виданої на його ім'я відповідачем 25.08.2010 р. В справі не встановлено обставин, крім особистих пояснень представника позивача, про те, що відповідач 25.08.2010 р. і в подальшому ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, при цьому суд виходить з того, що юридичний зміст поняття «ухилення» складає свідоме діяння - дію або бездіяльність, що є предметом доказування в даному спорі, але, таких доказів про ухилення відповідача укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу автомобіля суду не надано, натомість, в справі є докази волевиявлення відповідача на укладення іншого правочину - видача довіреності як правовідношення представництва. Відсутніми є докази про те, що не посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля нотаріально відбулося з поважних причин і що сторонами втрачена можливість такого нотаріального посвідчення, враховуючи те, що сам відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, а також того, що позивачем відповідачу за придбаний автомобіль було передано кошти в сумі 115 989,50 грн. При цьому, надання позивачем розписки та визнання позову відповідачем не може бути для суду правовою підставою для задоволення позову, оскільки сторонами не дотримано порядку укладення договору купівлі-продажу рухомого майна і докази про втрату такої можливості суду не надані. Відмовляючи в позові, судом враховуються, також, ті обставини, що довіреність, яку позивач просить визнати недійсною, укладена 25.08.2010 р., а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 20.03.2014 р., тобто через чотири роки, а також коли в жовтні 2013 р. на спірний автомобіль ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві було накладено арешт у зв'язку із борговими зобов'язаннями відповідача [PERSON]. Приймаючи до уваги наведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору доручення недійсним, застосувати наслідки недійсного правочину та визнання права власності на автомобіль не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, а тому не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене вище, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про звільнення спірного автомобіля з-під арешту.

Outcome: dismissed