Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 11 березня 2011 року між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 22000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вказує, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував і станом на 04 березня 2019 року у [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість у сумі 47138 грн. 14 коп. У зв`язку із викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача Гребенюк О. С. у судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві розгляд справи просив проводити за його відсутності, вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з повідомлення Мислятинської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 157 від 05 квітня 2019 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] , проте за даною адресою [PERSON] не проживає. Надіслана [PERSON] . судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «за зазначеною адресою не проживає». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 07 травня 2019 року, 28 травня 2019 року та 21 червня 2019 року. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомлено. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] належним чином повідомлений прго дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду, про що суд виніс відповідну ухвалу 21 червня 2019 року. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 1050 цього ж Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, 11 березня 2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 22000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідач у порушення умов договору створив заборгованість по тілу кредиту. Згідно з договором та розрахунками відшкодуванню підлягає 11969,97 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Позивачем заявлено до стягнення 12870,96 пеня за прострочене зобов`язання; 700 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2220,86 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача лише заявлену позивачем суму заборгованості за пенею - 13570,96 грн. В частині стягнення штрафів слід відмовити. Судові витрати,\~що складаються\~зі сплаченого\~судового збору\~в сумі\~1921\~грн.,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~підлягають стягненню\~з відповідача\~на користь\~позивачапропорційно сумі задоволених вимог. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 610, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial