Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

АТ КБ «ІІРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому вказав, що відповідач відповідно до укладеного договору б/н від 19.03.2015 року, отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 18.10.2018 року має заборгованість 14145,08 грн., яка складається з: 845,7 грн. заборгованість за кредитом; 7101,76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; пеня 5047,85грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 649,77 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на норми ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, та судові витрати. 30.01.2019 року(суддя Нещеретна Л.М.)відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. 14.02.2019 року справа передана судді Кучерук І.Г. у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Як вбачається з повідомлення Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, від отримання судової повістки відмовився, не з`явившись до органів пошти за її отриманням. Судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, [PERSON] , 19.03.2015 року у ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК»,правонаступником якого виступає АТ КБ «ІІРИВАТБАНК», оформив заяву на кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підписав заяву, та тим самим виявив свою згоду з усіма її пунктами та зобов`язувався їх виконувати. Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до тексту заяви, відповідача виявив згоду з тим, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, відповідно до тексту заяви, відповідач ознайомлений і погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані у письмовому вигляді. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що сторони уклали договір кредиту, суть якого полягає у наданні грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується наданими суду письмовими фактичними даними. Банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,«Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD», у якому вказано розмір базової процентної ставки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Про добровільність дій відповідача, та її обізнаність про умови кредитування свідчить підпис в графі заяви, в якій від першої особи констатує те, що ознайомленийі погоджується з умовами надання кредитних коштів. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачне виконував свої обов`язки за договором належним чином та станом на 18.10.2018 року, відповідно до розрахунку наданого суду, сума заборгованості за кредитом становить 14145,08 грн., яка складається: заборгованість за кредитом 845,7 грн.; заборгованість за процентами користування кредитом 7101,76 грн., пеня 5047,85 грн., а також штрафи: фіксована частина 500 грн., процентна складова 649,77 грн. Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобов`язань за ним, тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову у повному обсязі. Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У позовній заяві позивач просить стягнути 5047,85 грн. пені, нарахованої за прострочене зобов`язання та 500 грн. штраф (фіксована частина), 649,77 грн.штраф (процентна складова), нараховані за несвоєчасність сплати боргу. Суд вважає, що до відповідача застосована подвійна санкція за одне і те саме правопорушення у вигляді невчасного повернення заборгованості по кредиту, що не відповідає ст. 61 Конституції України, а одночасне стягнення двох видів пені та штрафу за одне і те саме правопорушення є неприпустимим, а тому ці вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Також позивачем нараховано 5% штрафу (процентна складова) від ціни позову. Оскільки ціна позову включає також штрафні санкції, то фактично позивач нараховує штрафні санкції на штрафні санкції, що знову ж таки є неприпустимим у розумінні ст. 61 Конституції України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів, необхідно залишити без задоволення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Також суд дійшовдо висновку про необхідність зменшення розміру неустойки (пені) в сумі 5047,85 грн., оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною із розміром заборгованості за тілом кредиту, і перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності і вважає за можливе її зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту, а саме до 845,7 грн. Таким чином підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 8793,16 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 845,7 грн.; заборгованість за процентами користування кредитом 7101,76 грн., пеня 845,7 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial