Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач посилається на те, що відповідач звернулася до банку та підписала заяву №б/н від 21.06.2017 року, згідно якої [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, визначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Вказує, що при укладанні договору сторони керувалися ст.634 ЦПК України, яка визначає поняття договору приєднання. Посилається на те, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті складає договір про надання банківських послуг між відповідачем та банком, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Зазначає, що одночасно із вищевказаним дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів. Позивач вказує, що обставина виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Вважає, що підписавши заяву сторони, відповідно до ст.634 ЦК України уклали договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 08.07.2019 року, отримала картку типу: преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200000 грн.). Номер та строк дії отриманої кредитної картки зазначено у довідці банку. Вказує, що при встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 кредитного договору на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач в порушення умов договору не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язанням, що відображено у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 20.08.2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 224613, 89 грн., яка складається з наступного: 201931, 60 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі 201931,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 22682,29 грн. - заборгованість за простроченим відсотками. Позивач вказує, що на свій розсуд може вимагати від відповідача повернення частини суми заборгованості за кредитом. Отже, заборгованість до стягнення ним визначено в розмірі 201931, 60 грн., яка складається з заборгованості за кредитом. Позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Ухвалою суду від 15.12.2020 року у даній справі відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 192265,70 грн., а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту 192265,70 грн. Ухвалою суду від 01.04.2021 року прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 08.04.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про огляд веб-сайту відмовлено. Представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачем не надано суду доказів, що між ним та відповідачем виникли кредитні відносини та надання відповідачу позивачем кредитних коштів. Додані позивачем до позовної заяви докази вважає неналежними та недопустимими на підтвердження позовних вимог. Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування банківських карт розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву. Витяг з умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті банку та будь-які нові правила та умови банку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем та не передбачені в заяві-анкеті. Отже, представник відповідача вважає, що сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Також, представник відповідача вважає, що доводи позивача про те, що відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який додано до позову не свідчать про те, що сторони обумовили відсоткову ставку за користування кредитними коштами та штрафні санкції. Вказує, що в заяві-анкеті не міститься інформації про те, яку саме банківську картку отримує відповідач, в той час як паспорт кредиту містить інформацію щодо семи карток. Вказує, що підпис відповідача не є власноручним підписом та не має письмової форми вираження, а зроблений на планшеті банку в електронному вигляді, тому не має правового статусу. Крім того, таке виконання підпису позбавляє можливості його ідентифікації в часі. Інформація зазначена у споживчому паспорті зберігає чинність та є актуальною лише в період з 08.07.2019 року по 13.07.2019 року. Також, зазначає, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту, а зазначений паспорт містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладанню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Вважає, що саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, без підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг не може бути доказом укладання кредитного договору. Представник відповідача зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача 201931, 60 грн. станом на 20.08.2020 року, однак звертає увагу, що відповідно до виписки по рахунку відповідачем було фактично отримано грошові кошти в значно меншому розмірі. Вважає, що за період з 20.08.2018 року по даний час банк з належного відповідачу банківського рахунку списав грошові кошти в рахунок сплати відсотків, щомісячних комісій за обслуговування картки та інших комісій у загальному розмірі - 161122,87 грн., в тому числі відсотків, щомісячних комісій за обслуговування картки - 142331,50 грн., інших комісій - 18791, 37 грн. Вважає, що списання банком відсотків та комісії за використання кредитного ліміту з рахунку відповідача без подання клієнтом платіжного доручення, здійснювалося банком неправомірно, без розпорядження та згоди відповідача. Вказує, що в анкеті-заяві, що додана до позову відсутні умови про те, що відповідач доручає банку проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості. Тому, на думку представника відповідача, відсутні підстави вважати, що при наданні кредиту позивач дотримався вимог чинного законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, в тому числі щодо договірного списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення. Вважає, що поданий банком розрахунок заборгованості не відповідає дійсності та не може підтверджувати існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом відповідно до чинного законодавства. Зазначає, що відповідач не заперечує проти використання нею коштів з рахунку, отримання їх та повернення на рахунок. Проте, відповідач повертала саме ті кошти, котрі фактично отримувала з рахунку, а не сплачувала відсотки за їх користування. Просить відмовити в задоволені позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 15500 грн. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідно до якої позивач зазначає, що між банком на відповідачем укладено кредитний договір в письмовій формі, зміст якого зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах. Відповідач підписанням заяви-анкети приєдналася до вказаних Умов та правил надання банківських послуг. На підставі вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку отримала відповідач та вказаний нею мобільний телефон. Вважає, що банком надано відповідачу всю необхідну інформацію в письмовому вигляді відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів». Додатково відповідачу було надано паспорт споживчого кредиту, який особисто нею підписаний, з метою прийняття позичальником рішення щодо обрання певного типу кредиту. Посилаючись на норми чинного законодавства позивач зазначає, що підписання паспорта споживчого кредиту на екрані електронного сенсорного пристрою, а саме цифровим власноручним підписом, має таку саму юридичну силу, як і підписання власноручним підписом. Вважає, що відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема, з розміром встановленої процентної ставки за користування кредитними коштами, з розміром комісій та штрафів, розміром щомісячного платежу. Вказує, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови. Зазначає, що з виписки по картковому рахунку прослідковується встановлення відповідачу кредитного ліміту, вбачається отримання відповідачем картки World Black Edition та користування грошима. Зазначає, що з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Вважає, що належним та допустимим доказом є виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, які надані до суду. Вказує, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Вважає, що по даній справі позивачем надано достатньо документів, що підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання. Зазначає, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, починаючи із 28.08.2018 року. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 200000 грн. та вказаними кредитними коштами відповідач користувалася, отримуючи кошти через банкомат, здійснюючи розрахунки через термінали в касах магазинів тощо. Вказує, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2017 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 13). До позовної заяви додано Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток «Platinum», «World Black Edition», «World Elite», «Infiniti», «Visa Signature» та Умови та правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 16-20, 21-72). До матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо використання кредитних карт «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Platinum», «World Black Edition», «World Elite», «Visa Infiniti», «Visa Signature». В паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем 08.07.2019 року, зазначено, що вказана інформація зберігає чинність та є актуальною до 13.07.2019 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (а.с.14-15). Також судом встановлено, що відповідач отримала кредитну картку:№ [NUMBER] , дата відкриття - 28.08.2018 року, з терміном дії до 08/21 (а.с.12). Кредитний ліміт за карткою № [NUMBER] з 11 липня 2019 року складав 200000, 00 грн, а з 05 лютого 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с.11). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 21 червня 2017 року станом на 20.08.2020 року становить 224613,89 грн., з яких: 201931,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 201931,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 22682,29 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.7-10). Згідно з наданим банком до заяви про зменшення позовних вимог розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 21 червня 2017 року станом на 06.01.2021 року становить 192265,70 грн., з яких: 192265,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 192265,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.119-120). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Надані позивачем Умови та правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховуються висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Так, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, всупереч вищезазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку. Як вбачається з матеріалів справи в анкеті-заяві від 21 червня 2017 року не зазначено термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів, відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та відсутні відомості про видачу [PERSON] кредитних карток. Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» та Тарифів обслуговування кредитних карток наданий позивачем без підпису відповідача. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карток у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком вказані документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Так, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Враховуючи вищенаведене, стягнення з відповідача щомісячної комісії за обслуговування картки в даних правовідносинах є безпідставним. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 192265,70 грн., а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту 192265, 70 грн. З виписки про рух коштів за кредитною карткою [PERSON] № [NUMBER] судом встановлено, що відповідач з 20 серпня 2018 року користувалась кредитними коштами, шляхом зняття готівки, оплати товарів тощо, мала заборгованість, яку періодично погашала (а.с.79-100, 200-238). З вказаної виписки про рух коштів вбачається, що за період з 20.08.2018 року по 31 березня 2021 року шляхом автоматичного списання банком коштів з картки відповідача знято кошти в сумі 143131, 52 грн. на погашення відсотків за користування кредитним лімітом, щомісячну комісію за обслуговування картки. Отже, кошти в сумі 143131, 52 грн. з картки [PERSON] безпідставно банком спрямовувались на списання відсотків за користування кредитним лімітом, щомісячну комісію за обслуговування картки, а не зараховувались на оплату зобов`язань відповідача за тілом кредиту. Таким чином, наданий позивачем розрахунок боргу за тілом кредиту в сумі 192265,70 грн. є необґрунтованим, а тому позивачем не доведено наявність заборгованості за тілом кредиту в сумі 192265,70 грн. за укладеним з [PERSON] кредитним договором від 21 червня 2017 року. Судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що відповідач підписала Паспорт споживчого кредитування, в якому було погоджені всі умови кредитування, у тому числі нарахування відсотків, оскільки в Паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем [PERSON] 08.07.2019 року зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 13.07.2019 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Суд вважає, що наданий позивачем Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «ПриватБанк», тому не має правового значення для вирішення даного спору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, тому суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання відповідачем обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 49134 (сорок дев`ять тисяч сто тридцять чотири) грн. 18 коп. (192265,70 грн. - 143131, 52 грн.), оскілки в цій частині розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Що стосується аргументів представника відповідача щодо безпідставного списання з відповідача інших комісій (колонка 6 поданої позивачем виписки по рахунку), то суд вважає їх не обґрунтованими, оскільки, як вбачається з вказаної виписки по рахунку вказані суми комісій сплачувалися відповідачем за переказ на карту Приватбанку через додаток Приват24 коштів іншим одержувачам та інші послуги банку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За вищенаведених обставин та норм права, приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково. Що стосується вимог щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат пов`язаних з наданням йому правової допомоги, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Як встановлено згідно наданих представником відповідача письмових доказів (а.с.148-153) відповідач понесла витрати на правничу допомогу в сумі 15500 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 547 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial