Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначив, що 21.11.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за якою позичальник отримала кредит в розмірі 5425 грн. 54 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 13.07.2018 року в неї перед банком утворилася заборгованість у розмірі 12550 грн. 90 коп., з них: 4792 грн. 62 коп. заборгованість за кредитом, 1,72 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 7419 грн. 70 коп. заборгованість за пенею, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 336 грн. 86 коп., яку позивач просить стягнути на його користь із відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повторно не з'явилася в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. У відповідності до ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, внаслідок наступного. Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 5425 грн. 54 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих позивачем Умов і Правил надання банківських послуг (далі - Умови і Правила), які разом із Пам'яткою клієнта і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. Подавши ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву, [PERSON] приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Відповідач зобов'язувалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 904 грн. 26 коп. Банк свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди у випадку порушення відповідачем строків погашення заборгованості, позичальник зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 336 грн. 86 коп. Крім того, згідно п. 2.8. Генеральної угоди сторони домовилися, що за порушення зобов'язань по погашенню кредиту, [PERSON] сплачує банку пеню. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, чинне законодавство покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли він доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. Оцінивши в сукупності надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] отримала кредитні кошти, користувалася ними, однак не виконала своїх грошових зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість [PERSON] станом на 13.07.2018 року становить - по тілу кредиту 4792 грн. 62 коп., по відсоткам 1 грн. 72 коп., яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. Згідно з п. 2.2 Генеральної угоди передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків погашення заборгованості, тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15). Отже, з врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді пені в сумі 7419 грн. 70 коп. не підлягають задоволенню, а з [PERSON] на користь позивача слід стягнути штраф відповідно до умов кредитного договору - 336 грн. 86 коп. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 5131 грн. 20 коп., з них: 4792 грн. 62 коп. - заборгованість за кредитом, 1 грн. 72 коп. заборгованість за процентами, а також штраф в сумі 336 грн. 86 коп.. В решті позову слід відмовити. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 12550 грн. 90 коп. та задоволено на суму 5131 грн. 20 коп., тобто на 40,88 % (5131,20х100:12550,9). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 720 грн. 31 коп. (1762х40,88:100).

Outcome: partial