Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (по тексту АТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.05.2016 року в сумі 20885, 32 грн. В обґрунтування доводів позивачем зазначено, що 12.05.2016 року з [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 7366, 18 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Враховуючи, що відповідач своїх зобов`язань за даним договором не дотрималася, станом на 14.07.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 20\~885, 32 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7366, 19 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 2371, 50 грн., 10289, 04 грн. - комісія та пеня, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у розмірі 858, 59 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася в установленому порядку, відзив не подавала. У відповідності до положень ст.\~ст. 280-281 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви позичальника - відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли на підставі укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 12.05.2016 року, відповідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 7366, 18 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як визначено п. 2.2. Генеральної угоди сторони дійшли згоди, що у разі прострочення відповідачем заборгованості, він сплачує банку штраф у розмірі 858, 59 грн. Суд констатує, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 12.05.2016 року, яка підписана відповідачем, остання погодилася з розміром наданого їй кредиту, порядком сплати процентів за використання кредитних коштів та розміром фіксованого штрафу в разі недотримання нею своїх зобов`язань. Згідно з розрахунком наданим позивачем, станом на 14.07.2019 року у [PERSON] перед банком наявна заборгованість за кредитом у розмірі 7366, 19 грн., за процентами за користування кредитом 2371, 50 грн., а також штраф у розмірі 858, 59 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач погодилася на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 12.05.2016 року, позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню. Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 року, (справа №497/1623/17-ц, провадження №61-181 св 19), 02.10.2019 року (справа №466/7035/14-ц, провадження №61-27275 св 18), від 03.10.2019 року, (справа №645/4387/16-ц, провадження №61-30000св18), виклав відповідні правові висновки. Разом з тим, згідно з п. 2.8 вказаної Угоди відповідач зобов`язався при порушенні ним умов даної угоди сплатити банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Однак, як вбачається зі змісту Генеральної угоди від 12.05.2016 року, розмір пені та порядок її сплати не визначено. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 12.05.2016 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/rules/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду від 12.05.2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.05.2016 року шляхом підписання Генеральної угоди (Постанова Верховного Суду від 04.09.2019 року усправі №332/1810/16-ц, провадження №61-19765 св18). Таким чином, на думку суду відсутні правові підстави у стягненні з відповідача пені та комісії. Тим самим, з врахуванням встановлених вище обставин слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом, суму процентів за користування наданим кредитом та штраф, розмір якого був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 12.05.2016 року, всього в загальному розмірі 10596, 28 грн. Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню в сумі, що зазначена вище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно сумі задоволених вимог у розмірі 974, 52 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial