Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця у сумі 7 086,07 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 26 червня 2008 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при його укладанні надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням й ініціативою Банку. Однак, в процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 березня 2015 року, а тому її спадкоємці мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 16 березня 2015 року по 16 вересня 2015 року. У даному випадку спадкоємцями, що постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] та [PERSON] , які є відповідачами у даній справі, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Так, на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України 21 червня 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Перечинської державної нотаріальної контори; 07 липня 2020 року була отримана відповідь. При цьому, 21 червня 2020 року до спадкоємців позичальника було направлено Листи-претензії, відповідно до яких позивач пред`явив свої вимоги, але жодних дій вчинено не було. Позивач також зазначає, що станом на дату смерті позичальника [PERSON] сума заборгованості за кредитним договором склала 7 086,07 гривень, в тому числі 6 981,68 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 104,39 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками. Позовні вимоги обґрунтовує ст. ст. 1281, 1282 ЦК України. Посилаючись на наведене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2008 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 26 червня 2008 року. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. При укладенні вказаного Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом також встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 березня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 22. Разом з цим позивач зазначає, що [PERSON] порушила зобов`язання по кредитному договору, а саме не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим на день її смерті наявна заборгованість у сумі 7 086,07 грн. У зв`язку зі смертю боржника [PERSON] , позивач 21 січня 2019 року звертався до Перечинської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України та просив повідомити чи заводилася спадкова справа після смерті боржника, включити кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити стосовно заяв про прийняття чи відмову від прийняття спадщини, відомості про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини та просив повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком у розмірі 7 086,07 грн. Перечинською нотаріальною конторою на вимогу суду було надано належним чином завірену ксерокопію спадкової справи № 18/19 за померлою [PERSON] , з якої вбачається, що вищевказана претензія кредитора отримана державним нотаріусом 27 лютого 2019 року СС 18/2019 вх 22 і того ж дня на підставі такої державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 55293223 за спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . У матеріалах справи наявні Листи-претензії АТ КБ «ПриватБанк» від 03 вересня 2020 року, які надіслані [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцям за законом, та якими їх повідомлено про наявність боргу у [PERSON] за кредитним договором № б/н від 26 червня 2008 року у сумі 7 086,07 грн та зобов`язання його сплатити. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). За правилами статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину. Серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця у Цивільному кодексі України в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої. Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Під час вирішення питання процесуального правонаступництва сторони у справі спадкоємцем померлого спадкодавця суди мають з`ясовувати коло спадкоємців, обсяг матеріального правонаступництва для вирішення спору. При цьому підлягають врахуванню особливості, передбачені правилами статті 1282 ЦК України щодо об`єму успадкованого майна та співмірності вимог кредитора вартості частки в успадкованому майні спадкоємця, який відповідає перед кредитором лише у межах вартості прийнятої спадщини. Спадкоємець успадковує разом з правами спадкодавця його обов`язки, а тому саме від об`єму успадкованих прав та обов`язків залежить вибір спадкоємця щодо прийняття спадщини чи відмови від неї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц. АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями позичальника [PERSON] , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, в яких місцем реєстрації вказано однакові адреси ( [ADDRESS] ). Проте, на підтвердження того, що відповідачі є спадкоємцями [PERSON] позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, жодних доказів не надав, при цьому інформації щодо наявності або відсутності чинного заповіту після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Однак, АТ КБ «ПриватБанк», незважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, не надав доказів щодо наявності, обсягу та вартості спадкового майна після померлої [PERSON] з метою визначення меж відповідальності спадкоємців такої за зобов`язаннями померлого боржника перед кредитором, клопотань про витребування вказаних доказів не заявляв, маючи можливість звернутися до суду із таким клопотанням. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи викладене та те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачами прийнято будь-яке майно, відсутність доказів також стосовно складу спадкового майна, його вартості, що є вирішальним для визначення меж відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, тому суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи те, що у позові відмовлено, судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України належить покласти на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed