Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредиту у сумі 116449,88 гривень та судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 24.06.2011 року, згідно якої отримала кредитну карту «Універсальна». 10.04.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідач належним чином договір не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 31.05.2018 року, має заборгованість у сумі 116449,88 гривень, яка складається з: 4437,79 гривень - заборгованість за кредитом; 107432,83 гривні - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4579,26 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 116449 гривень 88 копійок та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але у позовній заяві просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце слухання справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання судової повістки. Листа про розгляд справи у її відсутність чи відзиву (заперечення) до суду не надходило. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засідання, вважає наступне. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно цієї ж статті та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення усієї суми кредиту. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 24.06.2011 року, згідно якої отримала кредитну карту «Універсальна». 10.04.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з доданих до позову документів, у справі мається анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, тобто, сторонами був укладений договір приєднання, який, у даному випадку має певну стандартну форму анкети-заяви. Крім того, згідно вказаної заяви-анкети, [PERSON] зобов'язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобов'язанні. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору, відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконав. Таким чином, позивач АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати від відповідача виконання умов кредитного договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.05.2018 року, та відповідно до розрахунку заборгованості за договором, наданого суду позивачем, відповідач має заборгованість у розмірі 116449,88 гривень, яка складається з: 4437,79 гривень - заборгованість за кредитом; 107432,83 гривні - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 4579,26 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Відповідно ст. 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Таким чином, виходячи з викладених вимог закону та умов договору, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: по тілу кредиту 4437,79 гривень, нарахованих відсотків за користування кредитом 107432,83 гривні. Щодо стягнення заборгованості по пені, то суд вважає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частина 1 ст. 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 гривен. Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Таким чином, умовами кредитного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль. Тобто, застосування пені пов'язано з порушенням позичальником строків виконання грошових зобов'язань за договором. Позивач просив стягнути з [PERSON] . - 4579,26 гривень - заборгованість за пенею та комісією. До позовної заяви додано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.06.2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 31.05.2018 року, згідно якого сума пені та комісії зазначена у одній графі та заборгованість по них є сукупною. Позивач не розділяє такі два поняття як пеня та комісія, які по своїй правовій природі є різними і підстави стягнення у них різні. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Враховуючи, що обов'язок доказування покладається на сторони і позивач надав розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, суд приймає його у якості доказу. Проте, враховуючи все викладене, позивач не надав суду належних доказів, якими б довів необхідність стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, оскільки в розрахунку заборгованості сума пені зазначена у сукупності з комісією і, в зв'язку з цим, не вбачається як саме вони розраховані, а в позовній заяви є незрозумілим яку комісію та за які дії (послуги) відповідач повинен сплачувати. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, до задоволення не підлягають, оскільки є такими, що не підтверджені належними доказами. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення, так як частково обґрунтовані та доведені. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 111870 гривень 62 копійки, з яких: 4437 гривень 79 копійок - заборгованість за кредитом; 107432 гривні 83 копійки - заборгованість по відсотках за користування кредитом. В решті позовних вимог слід відмовити з підстав та мотивів, наведених в даному рішенні. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк», пропорційно до задоволених позовних вимог, судові витрати у сумі 1692 гривні 71 копійка. На підставі наведеного та

Outcome: approved