Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13650,61 грн. за кредитним договором № б/н від 14.05.2014 та сплачений судовий збір у розмірі 2270,0. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 14.05.2014 № б/н, у зв`язку з чим у нього станом на 25.02.2021 виникла загальна заборгованість на суму 13650,61 грн. Ухвалою від 07.04.2021 відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26.05.2021. Запропоновано відповідачу, у випадку заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду подати до суду відзив на позов, копію якого разом із доданими до нього документами надіслати позивачу. Учасники справи у судове засідання 26.05.2021 не прибули. Заяв чи клопотань до суду не подали. Позивач у позовній заяві не заперечував проти розгляду справи без його представника. Також, не заперечував проти заочного розгляду справи. Копії ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками надіслані на офіційну зареєстровану адресу відповідача, які він отримав особисто згідно з даними повідомлення про вручення поштової кореспонденції (а. с. 67). Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач отримав судову повістку, ухвалу про відкриття провадження у справі і копії позовної заяви з додатками. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Жодних клопотань не подав. Ходом розгляду справи не цікавився. У судове засідання 26.05.2021 не прибув. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів у заочному порядку, про що постановив ухвалу від 26.05.2021. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Між сторонами укладено договір про надання банківських послуг від 14.05.2014 № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 16). Вказана анкета-заява не містить конкретних умов нарахування відсотків за користування кредитними коштами чи застосування штрафних санкцій (нарахування пені) за порушення умов договору. Водночас, до матеріалів позовної заяви долучено інформаційну довідку (а. с. 17-18), у якій, серед іншого, визначено, що процентна ставка за межами пільгового періоду становить 42 % річних (тобто 3,5 % на місяць). Ця довідка підписана [PERSON] 01.03.2018. Відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а. с. 15), з 20.09.2019 відповідачу зменшено кредитний ліміт до 11433,0 грн. Позивач зазначає, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.02.2021 має загальну заборгованість сумі 13650,61 грн, з яких: 11693,35 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1957,26 грн заборгованість за простроченими відсотками. Отже, Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 13650,61 грн та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11693,35 грн суд виходить з такого. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом тіло кредиту це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо. Так само, відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування» затверджено стандартизовану форму паспорта споживчого кредиту, у якому відображено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів. Як зазначалось, відповідно до наданої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а. с. 15), з 20.09.2019 відповідачу зменшено кредитний ліміт до 11433,0 грн. До цього, 18.09.2019 було установлено кредитний ліміт на суму 13500,0 грн. Згідно з даними наданої Банком виписки по рахунку [PERSON] , ІПН [NUMBER] (а. с. 58), після установлення кредитного ліміту на суму 13500,0 грн 18.09.2019 відповідач періодично користувалася готівковими коштами з рахунку, сплачував вартість продуктів та поповнював рахунок коштами. Водночас, після кожного перевищення установленого ліміту у розмірі 13500,0 грн відповідач коштами Банку не користувався. Таким чином, максимальна сума, яку позичальник міг фактично отримати (використати) за рахунок коштів Банку не могла перевищувати 13500,0 грн. Вказане, своєю чергою, доводить обґрунтованість доводів Банку про те, що заборгованість відповідача саме за простроченим тілом кредиту становить 11693,35 грн, оскільки останній навіть теоретично не міг використати (отримати) коштів на суму більше, ніж кредитний ліміт, тобто 13500,0 грн. На підтвердження обґрунтованості заявлених до стягнення сум коштів з відповідача Банк надав суду копію виписки по рахунку [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Вказаний письмовий доказ суд бере до уваги як належний і допустимий, що відображає реальний рух коштів, зокрема суми коштів, які об`єктивно і дійсно було отримано (використано) відповідачем, і суми коштів, які постійно нараховувались як відсотки за прострочений кредит, а також встановлення відповідного кредитного ліміту. При цьому, час від часу, відповідач здійснював погашення наявної у нього кредитної заборгованості на різні суми. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що після встановлення відповідачу кредитного ліміту у розмірі 13500,0 грн, останній такі умови прийняв, кошти Банку у межах установленого ліміту використовував до моменту перевищення встановленого ліміту. Водночас, безпосереднього використання чи зняття коштів Банку у понад установлений ліміт відповідач не здійснював. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у розмірі 11693,35 грн є сумою заборгованості за простроченим тілом кредиту та підлягають стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 1957,26 грн, суд виходить з такого. Зважаючи на те, що надані Банком розрахунки заборгованості (а. с. 11-14) не відображають реального руху коштів по картковому рахунку відповідача, не відображають реально отриману суму кредитних коштів від Банку з моменту підписання кредитного договору, не відображають дійсно нараховані суми відсотків, відсоткову ставку, нараховані штрафні санкції та пеню, а головне - повністю розраховані на суб`єктивний розсуд Банку, суд не бере до уваги вказані розрахунки як доказ наявності у відповідача заборгованості за простроченими відсотками за договором. Водночас, на підтвердження обґрунтованості заявлених до стягнення сум коштів з відповідача, як зазначалось, Банк надав суду копію виписки по рахунку [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Вказаний письмовий доказ суд бере до уваги як належний і допустимий, що відображає реальний рух коштів, зокрема суми коштів, які об`єктивно і дійсно було отримано (використано) відповідачем, і суми коштів, які постійно нараховувались як відсотки за прострочений кредит за порушення вимог договору. При цьому, з даних указаної виписки убачається, що позивач нараховував заборгованість позичальникові за відсотками з розрахунку ставки 3,5 % на місяць або 3,4 % на місяць з 01.11.2019, що відповідає погодженим сторонами умовам, відображеним у довідці, яку підписав позичальник 01.03.2018 (а. с. 17-18). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). У анкеті-заяві взагалі не зазначена процентна ставка за користування кредитом. Водночас, сторонами такі умови погоджені 01.03.2018. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Оскільки нарахування відсотків Банк здійснював згідно з погодженими сторонами умовами 01.03.2018, зокрема за ставкою не більше 3,5 % на місяць (42 % річних), то суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині та стягнення з відповідача на користь Банку прострочених відсотків у сумі 1957,26 грн. При цьому, суд враховує те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався і жодних доказів на спростування доводів позивача не надав. Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором від 14.05.2014 б/н, яка станом на 25.02.2021 становить 13650,61 грн, з яких: 11693,35 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1957,26 грн заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь Банку підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270. На підставі викладеного,

Outcome: approved