Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на 49/100 часток домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , а також скасування заборони відчуження цієї частини домоволодіння, накладеної державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 10.09.2014 року між нею і [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. За умовами цього договору вона, [PERSON] , зобов`язується виконувати розпорядження відчужувача [PERSON] , а в разі його смерті, вона, позивач набуває право власності на 49/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами за вище вказаною адресою. Державним нотаріусом, у зв`язку з посвідченням цього договору, накладено заборону його відчуження до припинення його дії. [INFO] помер [PERSON] 29.12.2014 року вона, позивач, звернулась до державного нотаріуса із заявою про зняття заборони відчуження 49/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] , але листом від 29.12.2014 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вона не надала свідоцтво про смерть [PERSON] та оригінал документу на частину житлового будинку. Пізніше їй стало відомо, що всі ці документи знаходяться у відповідача. Тому, посилаючись на вимоги ст.. 392, 1307 ЦК України, просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Грищенко І.В., підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Представник відповідача, адвокат Литвиненко О.С., позовні вимоги не визнала. Звернувшись до суду з зустрічним позовом у жовтні 2015 року (а.с.39 т.1) і, остаточно уточнивши позовні вимоги заявою від 01.07.2019 року (а.с. 78 т.3), [PERSON] у своїх вимогах до [PERSON] і [PERSON] зазначив, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав: 51/100 частина - [PERSON] і 49/100 частин - [PERSON] , його і померлого [PERSON] матері і самому [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 15.11.2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Несен В.А. [INFO] померла [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина на 49/200 частин вказаного домоволодіння. Спадкоємцями за законом були він, [PERSON] і його брат [PERSON] , який був хворою і безпорадною людиною і з 2011 року до день смерті проживав з ним, [PERSON] , однією сім`єю за адресою : [ADDRESS] , де за ним здійснювала догляд його, [PERSON] , дружина [PERSON] . У встановлений законом строк він, відповідач, не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2015 року йому визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері. Але після його звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки 10.09.2014 року [PERSON] , його братові, вже було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 49/200 часток у спірному домоволодінні. У зв`язку з цим, відповідач у зустрічному позові просив визнати часткового недійсним, у частині 49/400 частин спірного домоволодіння, свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. 10.09.2014 року, і визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на вказану частину спірного домоволодіння після смерті [PERSON] . У зв`язку з тим, що при видачі документів на російській мові його прізвище було зазначено як [PERSON] , а його матері і брата як [PERSON] , [PERSON] просив встановити факт родинних відносин між ними, оскільки встановлення даного факту має для нього юридичне значення, так як дозволяє йому оформити спадкові права. Крім того, у зустрічному позові відповідач зазначив, що на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , його брат [PERSON] проживав разом з його, відповідача, сім`єю за адресою: [ADDRESS] , де знаходився на повному утриманні їх сім`ї, а тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті матері. У зв`язку з цим, [PERSON] просив встановити факт проживання [PERSON] за вищевказаною адресою і визнати його таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті йому, [PERSON] , стало відомо, що 10.09.2014 року [PERSON] уклав спадковий договір зі своєю дружиною [PERSON] . Договір був посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. за реєстровим номером 3-1076. Згідно умов даного договору [PERSON] зобов`язується виконати розпорядження [PERSON] : після його смерті поховати його, доглядати та утримувати могилу в належному стані. Проте [PERSON] вважає, що, оскільки [PERSON] фактично не був власником 49/200 часток спірного домоволодіння, бо обдарованим за договором дарування від 15.11.2002 року є [PERSON] , то предметом спадкового договору не може бути частка в розмірі 49/200 часток домоволодіння. Укладаючи спадковий договір, [PERSON] порушив його право на спірне домоволодіння, оскільки фактично не прийняв спадщину після смерті матері і прав на розпорядження 49/200 часток домоволодіння в нього не було. Крім того, [PERSON] зазначив, що [PERSON] фактично не виконала умови спадкового договору, оскільки похованням брата займався він, пам`ятник [PERSON] на могилі не встановила. Тому просив встановити факт невиконання [PERSON] спадкового договору, скасувавши його державну реєстрацію. Встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки надає право на спадкування за законом після смерті брата [PERSON] . Також у зустрічному позові [PERSON] зазначив, що у померлого [PERSON] є донька [PERSON] , яка у 2015 році звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] ставить питання про усунення її від спадкування після смерті батька відповідно до пункту другого частини третьої статті 1224 ЦПК України, оскільки вона усунулась від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця. [PERSON] з 2011 року повністю знаходився на утриманні його, відповідача, сім`ї, забезпечувався ліками, їжею, постійним доглядом. При цьому, останній звертався до [PERSON] за допомогою. Тому просив усунути останню від спадкування після смерті [PERSON] . Представник позивача [PERSON] , адвокат Грищенко І.В., зустрічний позов не визнала. Заперечуючи проти позову, представник позивача зазначила, що [PERSON] вже звертався з позовом до [PERSON] про визнання спадкового договору недійсним внаслідок невиконання [PERSON] п.10. спадкового договору, а саме, невиконання розпорядження відчужувача. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, підстав для визнання спадкового договору недійсним немає. Що стосується вимоги [PERSON] про встановлення факту невиконання спадкового договору, то встановлення факту його невиконання є підставою для розірвання договору, який розірвати можуть лише його сторони, чого не було зроблено за життя [PERSON] . Крім того, задля того, щоб довести порядність [PERSON] за спадковим договором, до матеріалів справи були додані документи, що свідчать про її участь у похованні [PERSON] . Тому ці вимоги [PERSON] також є необґрунтованими. Представник позивача також зазначила, що жодних доказів щодо вимог [PERSON] про усунення від права на спадкування [PERSON] не надано, тому зазначені вимоги також не підлягають задоволенню. Представник позивача зазначила, що вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання за ним права власності задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. [PERSON] не надано постанови нотаріуса про відмову в оформленні права на спадщину, а тому в нього відсутнє процесуальне право на звернення до суду з зазначеним позовом. Представник позивача зазначила, що не заперечує щодо встановлення факту родинних відносин. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. На адресу суду поверталися поштові конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Третя особа - державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпата О.М. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направлено клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 180 т.2). З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, зустрічний позов [PERSON] також підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Несеном В.А. 15.11.2002 року, 49/100 частин спірного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належали [PERSON] і [PERSON] у рівних частинах (а.с.47 т.1). [INFO] померла [PERSON] (а.с.100 т.1). 10.09.2014 року до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся [PERSON] , син померлої. При цьому державним нотаріусом у посвідчувальному написі на даній заяві вказано, що факт прийняття спадщини спадкоємцем підтверджується сумісним проживанням зі спадкодавцем за вказаною адресою на день смерті (встановлено за домовою книгою та паспортом спадкоємця, в якому є штамп про прописку за вказаною адресою з 08.01.2003 року по цей час) ( а.с. 99,101 т.1). 10.09.2014 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 49/200 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 127 т.1). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 18.09.2014 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини (а.с.129 т.1). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2015 року задоволено позов [PERSON] , визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] - три місяці (а.с. 134 т.1). 23.09.2015 року, в строк, визначений рішенням суду, [PERSON] звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 133 т.1). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 24.09.2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутнє майно у складі спадщини (а.с.137 т.1). [INFO] помер [PERSON] (а.с.49 т.1). 19.01.2015 року до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , вказуючи, що помер його рідний брат (а.с. 15 т.2); 15.06.2015 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , донька останнього (а.с.80,81 т.1, 15,20 т.2). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 05.02.2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки відсутнє майно, на яке спадкоємець бажає отримати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 23 т.2). Судом також встановлено, що 10.09.2014 року між [PERSON] і [PERSON] , укладений спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. (а.с.5 т.1). Згідно з умовами цього договору набувач за цим договором [PERSON] зобов`язується виконувати розпорядження [PERSON] : у разі смерті, поховати його, доглядати та утримувати в належному стані могилу відчужувача, і в разі смерті набуває право власності на 49/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] (п.1,2,10 договору). В пункті 13 Спадкового договору відзначено, що право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд до набувача переходить після смерті відчужувача, про що нотаріус робить відмітку на договорі, за умови надання нотаріусу свідоцтва про смерть відчужувача та оригіналів правовстановлюючих документів. До цього моменту правовстановлюючі документи на частку житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд мають зберігатися у відчужувача. У разі невиконання набувачем розпорядження відчужувача цей договір може бути розірваний у судовому порядку. У зв`язку з посвідченням цього договору накладається заборона відчуження частини житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, що є предметом цього договору. З цього моменту відчужувач має право користуватися зазначеною часткою житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд без права розпорядження нею (п.14 договору). Аналіз матеріалів цієї справи, а саме: копії свідоцтва про народження [PERSON] , копії свідоцтва про народження [PERSON] , копії договору дарування частини спірного домоволодіння від 15.11.2002 року, дає суду підстави вважати, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , померлого [INFO] , а також [PERSON] є сином [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 50,51т.1). Різниця у прізвищах відповідача [PERSON] і померлих [PERSON] і [PERSON] є очевидною помилкою при видачі паспорту. Всі інші дані вказаних осіб у наявних у справі документах збігаються. Так само, суд вважає, що допущена помилка при укладанні договору дарування спірного домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Несеном В.А. 15.11.2002 року, де зазначено прізвище [PERSON] як [PERSON] . Оскільки факт родинних відносин [PERSON] з померлими [PERSON] і [PERSON] має юридичне значення для відповідача (позивач за зустрічним позовом), т.я. дозволяє захистити спадкові права після смерті останніх, і знайшов підтвердження в судовому засіданні, даний факт може бути встановлений судом відповідно до вимог ст.315 ЦПК України. В цій частині зустрічний позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що вимоги [PERSON] за зустрічним позовом щодо встановлення факту проживання [PERSON] з 2011 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] , а також того факту, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , не підлягають задоволенню. Положенням статті 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Зазначене дає суду підстави дійти висновку, що юридичний факт відносно особи, яка померла, в даному випадку відносно [PERSON] , не може бути встановлений у зв`язку з припиненням правоздатності. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] обраний неправильний спосіб захисту, тому ці вимоги не можуть бути задоволені судом. Відносно вимог [PERSON] щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім`я [PERSON] 10.09.2014 року, вимог про право на спадкування після смерті [PERSON] , його матері, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст..1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК України). Частиною першою статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця (ст.. 1261 ЦК України). Встановивши, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2015 року задоволено позов [PERSON] і визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , його матері, беручи до уваги, що [PERSON] в строк, визначений рішенням суду (три місяці), звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] має право на успадкування після смерті [PERSON] . Водночас, як зазначалось вище, 10.09.2014 року державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 49/200 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 24.09.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутнє майно у складі спадщини. В абзаці восьмому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем відкриття спадщини цих змін. На підставі рішення суду нотаріус видає нові свідоцтва про право на спадщину. Проте, як встановлено, спадкоємець [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , помер. Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В абзаці третьому пункту 27 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України відзначено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно було видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути:визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. З урахуванням встановленого, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , видане державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. на ім`я [PERSON] на 49/200 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , підлягає визнанню недійсним в частині визнання за [PERSON] права власності на частку у спірному домоволодінні у розмірі 49/200, а за [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] на 49/400 частин спірного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом. Така сама частка, 49/400, у спірному домоволодінні має успадковуватися і [PERSON] (49/200 : 2 = 49/400). Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] в цій частині позову підлягають частковому задоволенню, а саме, визнанню частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , виданого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. на ім`я [PERSON] на 49/200 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , і за [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 49/400 частин спірного домоволодіння. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача щодо того, що [PERSON] на день смерті [PERSON] не проживав з останньою за однією адресою, а проживав за адресою відповідача: [ADDRESS] , а тому не прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї (п.3.21). У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (п.3.22). Приймаючи 10.09.2014 року заяву від [PERSON] про прийняття спадщини і видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори зроблено посвідчувальний напис на даній заяві, де зазначено, що факт прийняття спадщини спадкоємцем підтверджується сумісним проживанням зі спадкодавцем за вказаною адресою ( [ADDRESS] ) на день смерті (встановлено за домовою книгою та паспортом спадкоємця, в якому є штамп про прописку за вказаною адресою з 08.01.2003 року по цей час). У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , які під час розгляду справи пояснили, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] в частині визнання недійсним спадкового договору, укладеного між [PERSON] і [PERSON] 10.09.2014 року, встановлення факту не виконання останньою розпоряджень відчужувача за спадковим договором і скасування державної реєстрації спадкового договору, суд зазначає наступне. Статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. В абзацах третьому і четвертому постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено. Як на підставу визнання недійсним спадкового договору, позивач посилається на положення ст. 1308 ЦК України, проте нормами цієї статті передбачено розірвання спадкового договору. Також, в обгунтування позовних вимог в цій частині позову [PERSON] зазначено, що спадковий договір має бути визнаний недійсним у зв`язку з тим, що [PERSON] не мав права відчужувати 49/400 часток спірного домоволодіння, які мають належати йому, [PERSON] , як спадкоємцеві за законом після смерті [PERSON] . На інші 49/400 часток спірного домоволодіння [PERSON] , на думку [PERSON] , не має права, т.я. спадщину фактично не прийняв після смерті матері [PERSON] 49/200 часток цього домоволодіння [PERSON] також не мав права, на думку [PERSON] , відчужувати за спадковим договором, оскільки в правовстановлюючому документі на спірне домоволодіння зазначено, що він укладений між [PERSON] - з одного боку і [PERSON] , [PERSON] - з іншого боку. [PERSON] до цього домоволодіння відношення немає. Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дійшовши під час судового розгляду справи висновку про те, що [PERSON] має право на успадкування разом з [PERSON] після смерті [PERSON] у розмірі по 49/400 частин кожний, суд вважає, що спадковий договір, укладений 10.09.2014 року між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М., має бути визнаний недійсним в частині відчуження 49/400 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В цій частині зустрічного позову вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не мав права за спадковим договором відчужувати інші частини спірного домоволодіння, судом до уваги не приймаються з підстав, викладених в рішенні суду вище. Таким чином, судом частково задовольняються вимоги за зустрічним позовом в частині визнання недійсним спадкового договору. Вирішуючи вимоги [PERSON] щодо встановлення факту не виконання [PERSON] (набувачем) розпоряджень відчужувача за спадковим договором, суд зважує на таке. Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Частиною третьої статті 1307 ЦК України встановлено, що відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті. У разі відсутності такої особи, контроль за виконанням спадкового договору здійснює нотаріус за місцем відкриття спадщини. Умовами спірного спадкового договору не визначено особу, яка мала здійснювати контроль за виконанням умов цього договору. Отже, відповідно до закону такий контроль повинен здійснювати нотаріус за місцем відкриття спадщини. Проте під час розгляду справи не здобуто доказів того, що особою, яка здійснює контроль за виконанням спадкового договору, тобто нотаріусом, встановлено невиконання розпоряджень відчужувача за спадковим договором. Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає зазначені вимоги [PERSON] не доведеними, тому відмовляє в їх задоволенні. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про скасування державної реєстрації спадкового договору є похідними від попередніх вимог. Тому, відмовляючи у задоволенні позову щодо визнання в цілому недійсним спадкового договору і встановлення факту не виконання розпоряджень відчужувача за спадковим договором, суд відмовляє у позові в частині скасування державної реєстрації спадкового договору. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про усунення [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , від спадкування [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] ухилилася від виконання обов`язку щодо утримання [PERSON] , а тому не має права на спадкування. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищій спеціалізований суд України зазначив: «Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування». З огляду на встановлені у справі обставини, відповідні їм правовідносини і докази, надані сторонами під час розгляду справи, суд вважає, що [PERSON] не доведено, не надано відповідних доказів, а судом не встановлено, що [PERSON] знаходився в безпорадному стані, потребував допомоги [PERSON] , а остання, усвідомлюючи свій обов`язок, мала його виконувати, але умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцю. Суд вважає, що покази свідка [PERSON] в даному випадку не є належним і допустимим доказом в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України. Так само і довідка про інвалідність другої групи [PERSON] не є беззаперечним доказом того, що останній знаходився в безпорадному стані (а.с.16 т.3). Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в цій частині зустрічного позову також. Дійшовши висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] в частині визнання права власності на 49/400 часток спірного домоволодіння після смерті [PERSON] , визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2014 року, визнання частково недійсним спадкового договору в частині відчуження 49/400 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом підлягають частковому задоволенню. Як встановлено, [PERSON] є набувачем частини спірного домоволодіння за спадковим договором, укладеним 10.09.2014 року між нею і [PERSON] , посвідченим державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. Цим договором накладено заборону відчуження частини спірного домоволодіння. Пунктом 8.7 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що на майно, яке є предметом спадкового договору, нотаріус накладає заборону відчуження у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору. У разі смерті відчужувача на підставі свідоцтва органу цивільного стану про смерть нотаріус знімає заборону відчуження. Після смерті відчужувача нотаріусу повертається правовстановлюючий документ на нерухоме майно, що було предметом договору, який приєднується до примірника спадкового договору, що зберігається у справах нотаріуса. На повернутому примірнику правовстановлюючого документа нотаріус робить відмітку про перехід права власності до набувача у зв`язку зі смертю відчужувача за спадковим договором (п.п.8.8,8.9 Порядку). У зв`язку з тим, що між сторонами виник спір з приводу нерухомого майна, що є предметом спадкового договору, а суд дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині визнання за нею права власності на 147/400 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] в силу статті 392 ЦК України, що передбачає право власника майна пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (49/200 (тобто 1/2 частина 49/100 домоволодіння, котра належала [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Несеном В.А. 15.11.2002 року) + 49/400 (частина домоволодіння, успадкована [PERSON] після смерті [PERSON] ) = 147/400 ( + = ; = ). Заборона відчуження 49/100 часток спірного домоволодіння, накладеного державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою 10.09.2014 року, зареєстрована за реєстровим номером 3-1077, також підлягає скасуванню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі відповідно до статті 141 ЦПК України, суд враховує, що судом частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , у зв`язку з чим їй підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 1585,19 грн.; судом частково задоволено зустрічні позовні вимоги [PERSON] про встановлення фактів родинних відносин та визнання права власності (за заявлення котрих [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. + 320,60 грн. + 768,40 грн. = 1857,40 грн.), у зв`язку з чим, шляхом взаємозарахування з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 272,21 грн. (1857,40 грн. - 1585,19 грн.). Суд, також, враховує, що [PERSON] було недоплачено судовий збір при уточненні зустрічного позову у розмірі 447,80 грн. за вимогу про встановлення факту родинних відносин, а суд задовольнив зустрічні вимоги в цій частині; суд враховує, що [PERSON] не сплачувався судовий збір у розмірі 487,20 грн. за вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки він був звільнений судом при поданні позову від сплати судового збору, а суд задовольнив зустрічні вимоги в цій частині, у зв`язку з чим з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 935,00 грн. Крім того, суд враховує, що [PERSON] , при поданні позову не сплачувався судовий збір за вимогу про скасування заборони відчуження частини спірного домоволодіння у розмірі 243,60 грн. (за ставками на час подання позову). Однак, оскільки суд задовольнив вимоги [PERSON] в цій частині, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial