Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернулася з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач по справі - [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З 2007 року сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, однак з березня 2010 року сторони припинили відносини, донька залишилася проживати разом з позивачем. Аліменти на утримання доньки з відповідача не стягувалися. Вказує, що до вересня 2014 року вона разом із донькою проживала в м.Горлівка. В цьому ж місті проживав і відповідач, однак за весь цей час останній жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Весь цей час [PERSON] жодного разу не цікавився станом здоров'я та життям доньки взагалі, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. На даний момент позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 28 вересня 2013 року. Донька проживає разом з нею та її чоловіком. У зв'язку з проведенням АТО влітку 2014 року родина [PERSON] переїхала жити в м.Дзержинськ (Торецьк). Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Дитина знаходиться у задовільному стані здоров'я, навчається В ЗОШ №3 м. Торецька. За весь цей час батько дитини не цікавиться її станом здоров'я, ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про неї. Таким чином, у зв'язку із вище зазначеними обставинами, позивач змушена звернутися до суду з вимогами про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки, оскільки вважає, що факти, викладені нею в позові суперечать інтересам дитини. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач до суду неодноразово не з'являвся без поважних причин, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи через засоби масової інформації. Справа розглянута у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Торецької міської ради Донецької області, пояснив, що з 1 вересня 2015 року неповнолітня [PERSON] навчається у спеціалізованій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 м.Торецька. Жодних відомостей про батька неповнолітньої [PERSON] представник Служби у справах дітей не має, зазначає, що за час перебування родини [PERSON] в м.Торецьку, батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] жодного разу не відвідував дівчинку ані за місцем проживання, ані за місцем навчання. Матеріальної допомоги на її утримання не надає, не цікавиться станом її здоров'я. Комісія з питань захисту прав дитини вважає доречним позбавити відповідача батьківських прав оскільки останній не займається вихованням дитини та йому в цьому немає з боку позивача ніяких перепон. Вислухавши пояснення позивача, представника зацікавленої особи, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 12), однак з березня 2010 року останній проживає окремо від дитини в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов'язків з того самого часу не виконує, не цікавився станом здоров'я та життям доньки взагалі, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Факт ухилення відповідача по справі від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини підтверджено довідкою з навчального закладу дитини, в якій зазначено, що відповідач жодного разу не був присутнім на батьківських зборах та дитячих святах , в школу дитину приводить та забирає мати, життям дитини батько не цікавиться (а.с. 14). Крім цього, факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків щодо неповнолітньої доньки підтверджено актами вуличного комітету від 09.02.2016 року та 28.03.2016 року (а.с.15,16). Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дітей Торецької міської ради, позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON] є доцільним, оскільки вихованням та утримуванням доньки останній не займається . Відповідач впродовж всього часу матеріально доньку не утримував, вихованням не займався, не виявляв інтересу до її життя, не виявляв бажання до спілкування з нею. Враховуючи наведене, та те, що позбавлення відповідача батьківських прав дозволить вирішити питання про встановлення правового статусу дитини, суд, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої доньки. На підставі викладеного,

Outcome: approved