Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

В вересні 2009 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області звернувся позивач [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» про повернення незаконно списаних з банківської картки грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що позивач має картку для виплат № 5168 7572 1096 3635, видану ПАТ «Приватбанк» строком дії до 04/17. На цю картку перераховувалась пенсія, знімались готівкові кошти за придбані в магазинах продукти та списувались витрати за комунальні послуги по рахункам, що виставлялись підприємствами, які надавали ці послуги. 21 травня 2013р. позивач отримав витяг по комунальним платежам, з якого вбачалось, що відділення «Ювілейне» 08 травня 2013р. без його відому зняло з картки для виплат 2126,82 грн. в погашення заборгованості ПАТ «Полтава-банк» за квітень 2013р. та зарахувало на рахунок останнього. По не провіреним даним КП «Теплоенерго» збанкрутіло і всі його активи і пасиви були передані ПАТ «Полтава - банк». Дійсно з позивача декілька років назад за несплату коштів за опалення квартири КП «Теплоенерго» провадилось стягнення боргів за період 1997-2001p.p. , але по стану на 29.05.2013р., як це видно з довідки № 9653 Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького Управління юстиції, на примусовому виконанні відсутні будь - які виконавчі документи по стягненню з позивача боргів. Позивач звернувся з листом № 3170 від 21 червня 2013 р. та повторним листом № 3207 від 12 липня 2013р. до відділення «Кременчуцьке регіональне управління «ПАТ «Полтава-банк». Відділення «Кременчуцьке регіональне управління «ПАТ «Полтава-банк» повідомило, що жодного розпорядження про примусове списання з карткового рахунку позивача відділенню «Ювілейне» ПГРУ «Приватбанк» не давало. В свою чергу ПАТ КБ «Приватбанк», надіслало листа № 20.10.0./7- 20130710/3345 від 15.07.2013 р., в якому, пославшись на банківську таємницю стосовно фінансового стану клієнта, фактично ухилилось від конкретної відповіді на поставлені питання. Позивач просив стягнути з Публічного акціонерного товариства « Полтава- банк» чи Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на його користь 2126,82 грн., незаконно списаних з його картки для виплат, виданої останнім, одночасно стягнути на користь позивача з банку, моральну шкоду в сумі 3000 грн. та стягнути судові витрати в сумі 529,40 грн., що складаються з судового збору 229 грн. 40 коп. та витрат, повязаних з наданням правової допомоги в сумі 300 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав викладених у письмовому заперечені. В судовому засіданні представник ПАТ «Полтава - Банк» - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала. В судовому засіданні представник третьої особи КП «Науково-виробнича фірма «Впровадження автоматизованих систем» - [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що позивач має картку для виплат № 5168 7572 1096 3635, видану ПАТ «Приватбанк» строком дії до 04/17. На цю картку перераховувалась пенсія, знімались готівкові кошти за придбані в магазинах продукти та списувались витрати за комунальні послуги по рахункам, що виставлялись підприємствами, які надавали ці послуги. 21 травня 2013 р. позивач отримав витяг по комунальним платежам, з якого вбачалось, що відділення «Ювілейне» 08 травня 2013р. без його відому зняло з картки для виплат 2126,82 грн. в погашення заборгованості ПАТ «Полтава-банк» за квітень 2013р. та зарахувало на рахунок останнього. По не провіреним даним КП «Теплоенерго» збанкрутіло і всі його активи і пасиви були передані ПАТ «Полтава - банк». Дійсно з позивача декілька років назад за несплату коштів за опалення квартири КП «Теплоенерго» провадилось стягнення боргів за період 1997-2001 p.p., але по стану на 29.05.2013р., як це видно з довідки № 9653 Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького Управління юстиції, на примусовому виконанні відсутні будь - які виконавчі документи по стягненню з позивача боргів. Позивач звернувся з листом № 3170 від 21 червня 2013 р. та повторним листом № 3207 від 12 липня 2013р. до відділення «Кременчуцьке регіональне управління «ПАТ «Полтава-банк». Відділення «Кременчуцьке регіональне управління «ПАТ «Полтава-банк» повідомило, що жодного розпорядження про примусове списання з карткового рахунку позивача відділенню «Ювілейне» ПГРУ «Приватбанк» не давало. В свою чергу ПАТ КБ «Приватбанк», надіслало листа № 20.10.0./7- 20130710/3345 від 15.07.2013 р., в якому, пославшись на банківську таємницю стосовно фінансового стану клієнта, фактично ухилилось від конкретної відповіді на поставлені питання. Відповідно до ст. 177 ЦК України обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Стаття 1060 ЦК передбачає, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною 1 ст. 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Конституція України передбачає лише два випадки, у яких може бути обмежено право власності, - примусове відчуження обєктів права приватної власності з мотивів суспільної необхідності та конфіскація майна за рішенням суду (чч. 5, 6 ст. 41). Жодне із зазначених обмежень права власності не поширюється на розпорядження вкладником своїми коштами, внесеними на депозитний рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 192 ЦК України передбачає, що одним із видів майна є гроші (грошові кошти). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. пп. 4 п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492, передбачено, що вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору. З цього положення слідує, що за договором банківського вкладу клієнт передає належні йому гроші банку в управління. Право власності на гроші до банку не переходить, а залишається у клієнта. Таким чином, дії ПАТ КБ «Приватбанк» є такими, що порушують норми чинного законодавства України так як вони обмежують право власності позивача на розпорядження грошовими коштами. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь в рахунок відшкодування спричиненої йому майнової шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п.2 Постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статями ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі Законом України «Про захист прав споживачів». Відшкодування моральної шкоди у відносинах, що склалися між сторонами, не передбачено Законом України «Про банки та банківську діяльність», не передбачено стягнення моральної шкоди і договором Банківського вкладу, тому ці вимоги не підлягають задоволенню. Говорячи про представництво прав та інтересів особи, можна встановити, що фахівці в певних галузях права можуть визначити розмір гонорару з урахуванням власного досвіду, кваліфікації, а тому вважається за доцільне саме суду встановлювати розмір гонорару адвоката, виходячи з його договору з клієнтом. Так, коли у договорі розмір гонорару менший 5% від суми задоволеного позову, то відшкодування витрат на оплату праці адвоката має становити суму, обумовлену у договорі. Якщо ж розмір гонорару адвоката більший 5%, суд може задовольнити лише обумовлену законом вартість витрат на оплату допомоги адвоката. Крім того, постановою ВСУ від 01.10.2002р. по справі № 30/63 Верховний Суд України роз'яснив, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Стягнення ж суми в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат, чинним законодавством не передбачено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування витрат на надання правової допомоги адвоката підлягають задоволенню, оскільки ним надана до суду квитанція №10 від 03.09.2013 року про сплату таких послуг. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві було відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: partial