Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши в АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] у 21.02.2008 році уклали кредитний договір №ZPBGG40000003478. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 151500,00 грн. на термін до 21.02.2028, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № ZPBGG40000003478. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 17.01.2019 має заборгованість - 1602194,49 грн., яка складається з наступного: 150862,01 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 435575,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1015757,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. При цьому позивач просить стягнути з відповідача тільки заборгованість за кредитом в сумі 150862,01 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не визнає в повному обсязі. Стверджує, що по зазначеному спору ще 01.08.2013 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області вже ухвалене рішення по справі №310/2893/13-ц, яке вступило в силу 19.03.2014. Відповідно до цього рішення договір про іпотечний кредит № ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 перестав існувати, оскільки позивачем, АТ КБ «ПриватБанк», витребувано всю суму заборгованості в сумі 305171 грн. 79 коп. та звернуте стягнення на будинок по [ADDRESS] , щ о відповідно до ч. 2 статті 1050 ЦК України тягне припинення кредитного зобов`язання. Крім того, відповідач вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, договір про іпотечний кредит №ZPBGG40000003478від 21.02.2008 перестав існувати 18 березня 2014 року, коли рішення суду набрало законної сили. До того ж позивачем наведений дуже заплутаний та такий, який не відповідає вищезазначеному договору розрахунок суми заборгованості за договором №ZPBGG40000003478 від 21.02.2008, який абсолютно не відповідає п. 2.4. того ж договору, відповідно до якого розрахунок передбачений ануітетними платежами в сумі не менше ніж 2018,30 грн. В запереченні на відзив відповідача позивач зазначив, що предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором №ZPBGG40000003478 від 21.02.2008. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), Відповідач, в свою чергу, не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Предметом позову, що розглядався Бердянським міськрайонним судом Запорізької області у 2013 році було звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому заперечення Відповідача з цього приводу є безпідставними. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач уклав вищевказаний кредитний договір та вчинив підпис власноручно (як і інші документи, які стосуються договору), маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним та в письмовій формі як цього і вимагає ст. 203 ЦК України. Умови кредитного договору в повній мірі відповідають діючому законодавству та жодним чином не містять будь-яких підстав, які б вказували на дискримінаційні процеси по відношенню до клієнта. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у повній мірі виконав зобов`язання за вказаним договором, а саме - надав позивачеві кредиту розмірі 151500,00 грн. Будь-яких порушень договору, у тому числі - істотних, з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» не встановлено. У зв`язку з тим, що саме Позичальником порушено умови договору, останній не може посилатись на вимоги ст. 651 ЦК України щодо одностороннього розірвання цього договору. ПАТ КБ «ПриватБанк», зі свого боку, не ініціював розірвання кредитного договору та договору іпотеки, тому розірвання таких договорів у судовому порядку на підставі ст. 651 ЦК України є неможливим. Посилання відповідача на те, що кредитний договір та договір іпотеки необхідно вважати розірваними з дати рішення також є повністю необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Так, відповідно до п. 6.1 Договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Оскільки Позичальник свої зобов`язання за Договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано, такий Договір не може вважатись розірваним, а зобов`язання припиненим. Аргументи відповідача про те, що факт звернення Банку до суду про стягнення з Позичальника суми заборгованості за кредитним договором автоматично розриває такий договір, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, звернення до суду про стягнення заборгованості не є виконанням зобов`язання або підставою розірвання договору, оскільки не передбачено главою 53 ЦК України. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів Відповідача - всі проведені операції. Виписка є первинним бухгалтерським документом. З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Згідно ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як видно з розрахунку заборгованості, порушення умов договору з повернення кредитних коштів, сплати відсотків стороною, мало місце ще до настання дати останніх щомісячних платежів. У пункті 5.3.2 кредитного договору визначено обов`язок позичальника повернути кредит в сумі, вказаній у п. 1.1 цього Договору, своєчасно сплачувати відсотки за користування Кредитом, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Згідно п. 2.5. Кредитного договору відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати по останню дату поточного періоду сплати включно. Згідно п. 2.4. Позичальник зобов`язується щомісячно до 21 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануітетними платежами в сумі не менше 2018,30 грн. При не погашенні кредиту в строки, зазначені п.п. 1.1, 2.4 цього Договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно з п. 6.2 даного Договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що Договір (Заява) не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує, що відповідач зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини та доводи, зазначені у позовній заяві та в запереченнях на відзив, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, пояснили, що 01.08.2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області вже ухвалене рішення по справі № 310/2893/13-ц, яке вступило в силу 19.03.2014 року. З цього приводу здійснюється виконавче провадження. Виходячи з цього відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд закриває провадження по справі. Позивачем не доведено, що подана позовна заява чимось відрізняється від позовної заяви, по якій вже задоволено позов. Відповідно до цих рішень та тієї судової практики, яка обов`язкова для всіх осіб в Україні, відповідно до частини 5 і 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-УШ від 2 червня 2016 року, тому, як це вже зазначалося: договір про іпотечний кредит №ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року перестав існувати, оскільки позивачем, Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», витребувано всю суму заборгованості в сумі 305171 грн. 79 коп. та звернуте стягнення на будинок по [ADDRESS] , що відповідно до ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України тягне припинення кредитного зобов`язання. Це повністю кореспондується з практикою Великої Палати Верховного Суду, а отже обов`язкове для всіх в Україні: рішення Великої Палати Верховного суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц; постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-1 Оце 18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), рішення Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12; рішення Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц. В рішенні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, яке вже ухвалене 01.08.2013 року по справі № 310/2893/13-ц, однією з підстав є частина друга статті 1050 ЦК України, яка входить до § 1 гл. 71 Цивільного кодексу України. Таким чином договір про іпотечний кредит №ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року перестав існувати 18 березня 2014 року, коли вищезазначене рішення суду набрало законної сили. П. 6.1 договору про іпотечний кредит №ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року не містить строків, або вказівки, що договір діє до повного його виконання. В цьому представник АТ КБ «ПриватБанк» навмисно чи по незнанню вводить суд в оману. Це положення зазначене у п. 10.1 вищезазначеного договору. Але п. 10.5. цього ж договору зазначає, що у випадках не передбачених Договором сторони керуються діючим законодавством України. Отже, виходячи з цього законодавства, договір про іпотечний кредит № ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року перестав існувати 18 березня 2014 року, коли вищезазначене рішення суду набрало законної сили. Всі матеріали надані АТ КБ «ПриватБанк» навмисно або не відповідають дійсності, або містять не всю інформацію, або банком взагалі не надано доказів навіть на запит суду. Все це якнайменше повинно бути зрозумілим сторонам процесу і суду, інакше це не можна вважати належними та допустимими доказами і вводить суд в оману, що є зловживанням процесуальними правами, а це заборонено ст. 44 ЦПК України. Позивачем наведений дуже заплутаний та такий, який не відповідає вищезазначеному договору розрахунок суми заборгованості за договором № ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року (відповідає п. 2.4. договору № ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року), відповідно до якого розрахунок передбачений ануітетними платежами в сумі не менше ніж 2018,30 грн. Крім того, [PERSON] , з 2015 року в природі не існує, а суд не може змінювати позовну заяву на свій розсуд, тому позовна заява до [PERSON] не підлягає задоволенню, а відповідно до положень ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Укладання між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] ( [PERSON] ) кредитного договору №ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року підтверджується матеріалами справи, та визнано сторонами. Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» надав Відповідачу кредит у розмірі 151500,00 грн. на термін до 21.02.2028, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що мас відображення у Розрахунку заборгованості за договором № ZPBGG40000003478. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Рішенням Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 01.08.2013 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPВGG40000003478 від 21.02.2008 року в розмірі 305171 грн. 79 коп. звернуто стягнення на будинок загальною площею 17,40 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, що буде встановлена за згодою [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», або на підставі оцінки майна, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючого документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. ПАТ КБ «ПриватБанк» не ініціював розірвання кредитного договору та договору іпотеки. Посилання відповідача на те, що кредитний договір та договір іпотеки необхідно вважати розірваними з дати рішення суду від 01.08.2013 року також є повністю необґрунтованими. Рішенням Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 01.08.2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року в розмірі 305171 грн. 79 коп. звернуто стягнення на будинок загальною площею 17,40 кв.м., який є предметом іпотеки (об`єктом обтяження). На час розгляду справи судом в порядку виконання судового рішення від 01.08.2013 року реальне стягнення на предмет іпотеки органами державної виконавчої служби не звернуто. Ні зазначеним рішенням, ні яким іншим рішенням суду з відповідача за позовом позивача не стягувалась, заборгованість за кредитним договором № ZPBGG40000003478 від 21.02.2008 року в розмірі 305171, 79 грн. повністю не погашено. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 17.01.2019 має заборгованість - 1602194,49 грн., яка складається з наступного: 150862,01 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 435575,20 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1015757,28 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. При цьому позивач просить стягнути з відповідача тільки заборгованість за кредитом в сумі 150862,01 грн. та судові витрати. Розрахунок заборгованості відповідача за кредитом, який надано позивачем, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів Відповідача - всі проведені операції. Виписка є первинним бухгалтерським документом. З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином. Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, та враховується судом при постановленні рішення. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Зважаючи на те, що розмір заборгованості за кредитом більший вартості заставного майна, та враховуючі зазначені обставини по справі суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved