Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Банк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в позовній заяві, що 02.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне Акціонерне Товариство «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладеного договору № б/н від 02.09.2008 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору. Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Однак, [PERSON] взяті на себе обов'язки, щодо виконання умов договору, не виконує, у зв'язку з чим станом на19.03.2014 року має заборгованість - 22847,22 грн., яка складається з наступного: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 11248,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7035,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських по 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1064.15 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.09.2008 р. в сумі - 22847.22 грн. а також витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала письмові заперечення та пояснила суду, що картки їй не оформляли, а кошти видавалися готівкою і вона отримала в касі 3000 грн. Кошти були необхідні на лікування її матері, та надавалися на 1 рік, вона дійсно не сплачувала, оскільки мала тяжке матеріальне. Однак на даний час вона просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач пропустив цей строк. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 02.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є Публічне Акціонерне Товариство «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладеного договір «Швидка готівка» № б/н від 02.09.2008 року, відповідно до якого [PERSON] отримала грошові кошти готівкою у розмірі 3000 грн. Відповідно до Довідки про стандартні умови кредитування А-банку та орієнтовну вартість Cash-кредиту, яка підписана [PERSON], кредит наданий на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов'язання за договором і надав [PERSON] суму кредиту у розмірі 3000 грн.. А відповідачка [PERSON] взяті на себе обов'язки, щодо виконання умов договору, не виконала, у зв'язку з чим станом на19.03.2014 року має заборгованість - 22 847,22 грн., яка складається з наступного: 3 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 11 248,07 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 035,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 064,15 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості. В судовому засіданні відповідачка заперечувала щодо розрахунку, в тому числі щодо нарахування процентів за користування кредитом у розмірі - 180% річних. Представник позивача не зміг пояснити, чому в розрахунку проведено нарахування процентів за користування кредитом у розмірі -180%, та не надав суду будь яких доказів, щодо нарахування процентів в такому розмірі. Також відповідачка просила суд застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст..257 ЦК України до вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитом застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Відповідно до ст..266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо). Згідно п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 р., - враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, що передбачено ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідно до ст..253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Правова позиція та аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13, від 16 квітня 2014 року у справі №6-24 цс 14, які згідно із ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ «Акцент-Банк» і [PERSON] кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання 02.09.2009 р., в такому разі, за загальними правилами строк позовної давності у цих правовідносинах сплив 02.09.2012 року. Позивач звернувся до суду 30.04.2014 року, тобто з пропуском установленого ст..257 ЦК України строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed