Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 23.09.2005 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №013/35-38/30708, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 34000,00 доларів США строком до 22.09.2025 р., а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, виконати інші зобов`язання, визначені даним договором. 04.12.2009 р. між зазначеними вище сторонами було укладено додаткову угоду №1, якою викладено в новій редакції графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту. Всупереч вимогам п. 5.1. кредитного договору [PERSON] не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим банк звернувся з позовною заявою до Ленінського районного суду м. Вінниці, рішенням якого від 12.07.2012 р. у справі №212/8250/2012 даний позов задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом в сумі 287275,84 грн. 20.07.2020 р., у зв`язку із невиконанням рішення суду та неналежного виконання умов кредитного договору, відповідачу було направлено повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договром вих. №114/5-192048, яке не було виконане, тому позивач звернувся в суд з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за період з 24.07.2012 р. по 08.06.2020 р. в сумі 63937,11 грн., 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.07.2017 р. по 13.07.2020 р. за кредитним договором №013/35-38/30708 від 23.09.2005 р. у розмірі 3680,18 доларів США, а також судовий збір у розмірі 2446,80 грн. В судовому засіданні представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» Дьоміна Н.Ю. вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовільнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Частиною восьмою статті 178ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов довисновку про задоволеня позову частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.09.2005 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №013/35-38/30708, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 34000,00 доларів США строком до 22.09.2025 р., а позичальник зобов`язався щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту здійснювати часткове погашення кредиту та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Прцентна ставка за користування кредитом складає 12,5% річних. (а.с. 11-12) Відповідно до виписку по рахунку [PERSON] від 23.09.2005 р. банк надав відповідачеві грошові кошти в розмірі 34000,00 доларів США, шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок відповідача згідно з кредитним договором №013/35-38/30708. (а.с. 19) Згідно з додатковою угодою №1 від 04.12.2009 р. до кредитного договору №013/35-38/30708 від 23.09.2005 р., укладеною між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , дані сторони з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту. Сторони дійшли згоди про врегулювання заборгованості позичальника за кредитним договором у такий спосіб: станом на дату укладення даної додаткової угоди фактична заборгованість позичальника по сплаті суми кредиту становить 31512,00 доларів США, заборгованість, строк сплати якої настав, складає 2073,71 доларів США, у тому числі заборгованість з погашення процентів. (а.с. 16-17) У відповідності до статуту АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 2019 р. ідентифікаційний код 14305909 протоколом загальних зборів АППБ «Аваль» №3б-36 від 21.04.2006 р. прийнято рішення про зміну найменування АППБ «Аваль» на ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» із правонаступництвом усіх прав та обов`язків, протоколом загальних зборів акціонерів №3б-45 від 14.10.2009 р. прийнято рішення про зміну найменування ВАТ ««Райффайзен Банк Аваль» на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із правонаступництвом усіх прав та обов`язків, протоколом загальних зборів акціонерів №3б-58 від 27.04.2018 р. прийнято рішення про зміну найменування ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Райффайзен Банк Аваль» із правонаступництвом усіх прав та обов`язків. (а.с. 29-31) 12.07.2012 р. Ленінським районним судом м. Вінниці по справі №212/8250/2012 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №013/35-38/30708 від 23.09.2005 року в розмірі 287 275, 84 грн., з яких заборгованість по кредиту - 32 997, 49 доларів США, що еквівалентно 263 732, 44 грн.; заборгованість по відсоткам - 2 820, 57 доларів США, що еквівалентно 22 543, 40 грн.; пеня - 1000 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.09.2005 року , а саме: на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв.м., яка належить [PERSON] на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 23.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. за реєстром №4802 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстром №852738, шляхом продажу іпотечного майна з прилюдних торгів за початковою ціною 204 058 грн., зазначеною у договорі іпотеки. (а.с. 20-22) На виконання зазначено вище рішення суду Ленінським районним судом м. Вінниці 03.09.2012 р. видано виконавчий лист. (а.с. 23) 20.07.2020 р. за вих. №114/5-192048 позивачем було направлено відповідачу повідомлення 2757016724 про неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором та необхідністю сплатити борг за кредитним договором, відповідно до якого станом на 13.07.2020 р. забогованість відповідача перед позивачем за кредитом складала 22197,85 доларів США, заборгованість за відсотками 37371,91 доларів США. (а.с. 24) Згідно із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договром №013/35-38/30708 від 23.09.2005 р. станом на 13.07.2020 р. розрахунок 3% річних за період з 13.07.2017 р. по 13.07.2020 становить 3680,18 доларів США. (а.с. 6-9) Відповідно до розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції [PERSON] за кредитним договором №013/35-38/30708 від 23.09.2005 р. станом на 15.09.2020 р. сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 24.07.2012 р. по 08.06.2020 р. складає 63937,11 грн. (а.с. 10) Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною 1,2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема кредитного договору, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така ж правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. по справі №373/2054/16-ц. Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.07.2012 р. у справі №212/8250/2012 не виконано з відповідача підлягає стягненню 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.07.2017 р .по 13.07.2020 р. за кредитним договором №013/35-38/30708 у розмірі 3680,18 доларів США. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 24.07.2012 р. по 08.06.2020 р. суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2021 р. у справі №175/1053/15, офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норма частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Отже можливість нарахування інфляційних втрат на суму простроченого грошового зобов`язання (у даному випадку - на суму заборгованості по кредиту), визначеного в іноземній валюті, виключається. З огляду на зазначене вище, враховуючи, що кредитний договір був укладений у іноземній валюті, стягнення з відповідача інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за період з 24.07.2012 р. по 08.06.2020 р. в сумі 63937,11 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] від сплати судового збору, як інваліда 2-ої групи. На підставі викладеного та

Outcome: partial