Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернулось до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 2315,14 грн.. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем електричної енергії на підставі договору № 3804210 від 26.11.2008 року, але вартість використаної електроенергії оплачує не в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача за період з 01.11.2016 року по 31.12.2018 року мається заборгованість за спожиту електронергію у розмірі 2315,14 грн. 01 грудня 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою суду від 03.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в судове засідання викликано учасників справи. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В подальшому через канцелярію суду представник позивача надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, а також копію додаткової угоди від 17.02.2020 року, укладену між сторонами. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на не вірний розрахунок заборгованості та не врахування пільги. Також зазначила, що вона передає показання лічильника, але на них ніхто не звертає уваги. Через канцелярію суду відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому просила прийняти до розгляду відзив на позовну заяву АТ «Харківобленерго», вважати заборгованість на 01.01.2019 року у сумі 845,67 грн.; дозволити погашення заборгованості у розмірі 845,67 грн. в добровільному порядку; зобов`язати АТ «Харківобленерго» провести нарахування 25% пільги за законом України № 2195-ІV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» та відобразити їх у рахунках. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності і надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного. Суди, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 26 листопада 2008 року між АТ «Харківобленерго» та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , укладений Договір про користування електричною енергією за № 3804210, згідно з умовами якого позивач (Енергопостачальник) зобов`язався надійно постачати відповідачу (Споживачу) електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Пунктом 16 договору передбачено, що розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Так, з наданої позивачем довідки абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] з оформленням пільг «Діти війни» з 01.06.2017 року, вбачається, що період нарахування з 01.11.2016 року по 31.12.2018 року. Від показів ЗО «40465» на 01.11.2016 року до розрахункових показів ЗО «46164» на 31.12.2018 року спожито 5699 кВт год з яких 1470 кВт год за пільговим тарифом на суму 6247,27 грн. Оплата, яка надійшла в даний період 3931,83 грн. Сума для примусового стягнення складає 2315,14 грн. Як вказує позивач, відповідачка [PERSON] оплату вартості використаної електричної енергії здійснює не в повному обсязі. Разом з тим, будь-яких доказів з приводу того, що відповідачка відмовлялась від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 1 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Взаємовідносини між споживачами електричної енергії та електропостачальником регулюються Закону України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VIII від 13.04.2017 року та «Правила роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року (далі - Правила). Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» №2019-VIII від 13.04.2017 року, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. Відповідно до п. 1.2.7 Правил, постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку. Згідно з п.п. 2 п. 5.5.5 Правил, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно п. 11 договору про користування електричною енергією № 3804210 26.11.2008 року, споживач електричної енергії зобов`язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Згідно копії Додаткової угоди від 17.02.2020 року про погашення заборгованості за електричну енергію № 193989, укладену між сторонами, вбачається, що розмір заборгованості у відповідача перед позивачем за надані послуги, станом на день укладення договору, становить 1916 грн.. Енергопостачальник надає розстрочку сплати боргу терміном на 12 місяців з 17.02.2020 року по 17.02.2021 року. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Беручи до уваги наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] в добровільному порядку не здійснює оплату вартості послуг за спожиту електроенергію, в тому числі і за додатковою угодою, що у свою чергу свідчить про неналежне виконання нею зобов`язань за договором. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачка не надала суду доказів сплати заборгованості та не спростувала її наявності, але враховуючи, що на час постановлення рішення по справі відповідач мала сплати заборгованість наявну за період з 15.03.2020 року по 15.07.2020 року в сумі 798,30 грн. (159,66 грн.х 5 місяців), суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з постачання електричної енергії є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає саме зазначена сума, так як строк сплати заборгованості в цілому не настав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому враховуючи часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 662,36 грн..

Outcome: partial