Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 120647,65 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.01.2011 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «умовами та правилами надання банківських послуг» та «тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банк і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, атакож іншими витратами відповідно до умов даного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідача зобов`язань за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.03.2020 року виникла заборгованість на загальну суму 120647,65 грн., яка складається із 1564,18 грн. заборгованості за тілом кредита; 108812,15 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4050,00 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5721,32 грн. - штраф ( процентна складова). Ухвалою суду від 15 липня 2020 року призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав за обставин на їх обґрунтування, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження із постановленням заочного рішення у справі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подавала. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку №б/н від 18.01.2011 року, згідно якої отримав платіжну картку кредитка «Універсальна». Підписавши вказану заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач надав суду розрахунок заборгованості за кредитом, згідно якого станом на 31.03.2020 року виникла заборгованість на загальну суму 120647,65 грн., яка складається із 1564,18 грн. заборгованості за тілом кредита; 108812,15 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4050,00 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5721,32 грн. - штраф ( процентна складова). Докази у справі достовірно вказують на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало кредитну картку, на яку перераховані кредитні кошти. Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: анкетою-заявою [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 18.01.2011 року, розрахунком заборгованості за договором № б/н від 18.01.2011 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , станом на 31.03.2020 року, випискою за договором № б/ станом на 15.04.2020 року, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідкою про виданні кредитні картки, Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також, [PERSON] підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Згідно цієї довідки базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів 500 грн +5% від суми заборгованості; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75%. Відповідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] згідно кредитного договору б/н отримав кредитну картку 18.01.2011 № [NUMBER] строком дії до 07/14, 20.12.2011 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 01/15, 06.10.2014 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 09/18, 17.01.2015 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 09/18, 30.01.2015 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 01/19. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] відбувалась зміна кредитного ліміту, а саме: 18.01.2011 року встановлено кредитний ліміт 2300 грн.; 15.03.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 2700 грн.; 16.03.2011 року - зменшено кредитний ліміт - до 2700 грн.; 25.05.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 3700 грн.; 11.07.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 4300 грн.; 20.01.2015 року - зменшено кредитний ліміт до 2000 грн.; 05.05.2015 року - зменшено кредитний ліміт до 1570 грн.; 22.01.2020 року - зменшено кредитний ліміт до 0 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.01.2011 року, станом на 31.03.2020 року існує заборгованість в сумі 120647,65 грн.., з яких: 1564,18 грн. заборгованості за тілом кредита; 108812,15 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4050,00 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 5721,32 грн. - штраф ( процентна складова). У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, в редакції чинній на час укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно п. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 31.03.2020 року, а саме: 1564,18 грн. - заборгованість за наданим кредитом. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості по процентам вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитом становить 108812,15 грн. Вказаний розрахунок проведений з розрахунку 30% з 18.01.2011 року по 29.08.2014 року, 34,8% з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року та 43,2% з 01.04.2015 року по 29.02.2020 року - річних. Приймаючи до уваги, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача [PERSON] , тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами від 18.01.2011 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами саме в розмірі 34,8%, 43,2% річних. З цих підстав розрахунок заборгованості, наданий Банком, не може бути взятий як належний та допустимий доказ розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитним договором. В той же час в довідці про умови кредитування з використанням платіжної кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 18.01.2011 року, підписаною [PERSON] , процентна ставка за користування коштами погоджена сторонами в розмірі 2,5% на місяць або 30.00 % на рік. Отже сторонами було обумовлено та погоджено умови договору щодо процентної ставки за користування кредитом, строків сплати кредиту, в зв`язку з чим суд вважає, що у позивача було право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, виходячи з відсоткової ставки 30% за рік. Оскільки згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підписана відповідачем від 18.01.2011 року базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5 %, тому з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 6777,15 грн. (112,19 грн. - % нараховані на 01.09.2014 року виходячи з відсоткової ставки 30% на рік + 6664,96 грн. - % нараховані на тіло кредиту виходячи з відсоткової ставки 30% на рік). При вирішенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 4050,00 грн., а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5721,32 грн. штраф (процентна складова), в цій частині позову слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Умовами довідки про кредитування від 18.01.2011 року передбачено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання та штрафів за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, визначених договором. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором не допускається. За таких обставин, позов АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення пені в сумі 4050,00 грн. не може бути задоволений, а, виходячи із засад розумності та справедливості, на користь позивача слід стягнути лише штраф в розмірі 500 грн. - фіксована частина і 417,07 грн. (1564,18 грн. (сума стягнутого тіла кредиту + заборгованість за нарахованими відсотками)х5%) - процентна складова. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на корить позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 9258,40 грн., з яких 1564,18 грн. заборгованість за наданим кредитом; заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 6777,15 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 417,07 грн. штраф (процентна складова). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 161,22 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 7,67%).

Outcome: partial