Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - позивач, Банк) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (відповідач1), [PERSON] (відповідав 2) та [PERSON] (відповідач 3) в солідарному порядку заборгованість по договору про надання споживчого кредиту №11359370000 від 12.06.2008 по кредиту та процентах в розмірі 13302,24 дол. США та заборгованість по пені 6246,50 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем та відповідачем 1 був укладений вказаний кредитний договір, яким остання отримала кредит в розмірі 20 000 дол. США. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору поруки від відповідача 2 за договором поруки від 13.01.2009 та від відповідача 3 за договором поруки від 12.06.2008. Відповідач 1 свої кредитні зобов`язання не виконувала, у неї виникла заборгованість за кредитом, відповідні вимоги були направлені позивачем на адресу відповідачів. Оскільки відповідачі погашення заборгованості за кредитом не здійснили, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 10.09.2019 провадження у справі відкрито, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.68). Позивач в судові засідання не прибув, надіслав заяви про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримує. Відповідач 1 та відповідач 2 через канцелярію суду надали заяви, в яких просить розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги визнають в повному обсязі (а.с.107-109). Відповідач 3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.128 ЦПК України - шляхом направлення на адресу місця його реєстрації повістки про виклик, до суду не прибув, відзив на позов не надав. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю учасників справи на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 12.06.2008 між позивачем (попередня назва - Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк») та відповідач 1 укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11359370000 (далі - Договір, а.с.16-29). Відповідно до умов вказаного Договору Банк надав відповідачу 1 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Доллар США, в сумі 20 000 дол.США, а відповідач 1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 10.06.2033 в термін та розмірах, що встановлені графіком кредиту згідно Додатку №1 (п.1.2.2), та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 14,00% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору (п.1.3.1). Сторони домовились, що за умовами Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки (п.1.3.2). Строк сплати процентів з 01 по 12 число (включно) кожного місяці, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти (п.1.3.4). Відповідно до Додатку № 1 до Договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору (а.с.23-29). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідача 1 за Договором були укладені такі договори поруки: - між Банком та відповідачем 3 від 12.06.2008 №П1-11359370000 (а.с.30-31) - між Банком та відповідачем 2 від 13.01.2009 №236665 (а.с.32-34). За змістом вказаних Договорів поруки відповідач 2 та відповідач 3 зобов`язались відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем 1 усіх зобов`язань, що виникли з Договору. Банк виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та відповідно до п.1.1 Договору надав відповідачі 1 кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок останньої [NUMBER] (а.с.50). Всупереч умов Договору відповідач1 не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Станом на 08.08.2019 заборгованість відповідача 1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом 13302,24 доларів США, з яких 11 799,01 доларів США - борг за кредитом, 1422,66 доларів США - борг за процентами за користування кредитом, 80,57 доларів США - борг за процентами за користування грошовими коштами погнав встановлений договором термін; заборгованість відповідача 1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 13.11.2018 по 08.08.2019 - 2192,08 грн та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 13.11.2018 по 08.08.2019 - 4054,42 грн (а.с. 39-48). Відповідні вимоги про сплату боргу були направлені Банком на адресу відповідачів 05.06.2019, проте залишились невиконаними (а.с.35-38). Розв`язуючи спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільний прав та обов`язків є, зокрема , договір. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.257 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та у порядку встановленому договором. За приписами ст.1050 ЦК України боржник, який не повернув своєчасно кредитні кошти, зобов`язаний сплатити кредитору неустойку; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором з порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст.554 ЦК України). Згідно зі статтями 525 та 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 №14, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 по справі №6-1680цс15. Також суд враховує, що відповідно до п.5.6 Постанови Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій. Враховуючи викладене, оскільки відповідачем 1 взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредиту не виконані, що визнається останньою, суд доходить висновку, що вимоги позивача є законними, а тому підлягають задоволенню, при цьому суд вбачає передбачені законом підстави для стягнення заборгованості з відповідачів в іноземній валюті - доларах США. Оскільки позов задоволений, враховуючи, що відповідачем 1 та відповідач 2 позовні вимоги визнані до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50% судового збору, що припадає на частку відповідача 1 та відповідача 2, інші 50% підлягають стягненню з відповідача 1 та відповідача 2 на користь банку, а з відповідача 3 на користь позивача - 100% судового збору, що припадає на його частку.

Outcome: approved