Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документа та визнати за нею право власності на будинок в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її матір [PERSON] заповіла все своє майно їй. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, зареєстрований в реєстрі за №1-230. Після смерті матері позивач звернулася до Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 з заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Постанова мотивована невідповідністю даних спадкодавця первинним документам на майно. Просить встановити факт належності [PERSON] житлового будинку та визнати за нею право власності за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшли заяви, в яких вона позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу без її участі та не стягувати судовий збір з відповідача. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 23 квітня 1979 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] зазначений будинок. Договір нотаріально посвідчений нотаріусом 23 квітня 1979 року, зареєстрований за реєстровим №2211. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] 27 березня 1972 року зареєстрували шлюб, актовий запис №8. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] успадкувала майно померлого [INFO] [PERSON] , в тому числі і 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з архівною довідкою КП «ОМБТІ» №1123 від 16 грудня 2019 року право власності на будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , належало [PERSON] на 1/2 частку на підставі свідоцтва про право на спадщину та належала [PERSON] на 1/2 частку на підставі договору купівлі продажу. З копій свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюбу вбачається, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю є [PERSON] та у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] , [INFO] , заповіла належне їй майно дочці [PERSON] , [INFO] , заповіт посвідчено державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, зареєстрований в реєстрі за №1-230. Заповіт не змінено і не скасовано. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. З матеріалів спадкової справи №303/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Постановою від 19 лютого 2020 року державного нотаріуса Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку невідповідністю даних спадкодавця, зазначеним у заповіті, первинним прововстановлюючим документам на нерухоме майно. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1217 та ст. 1218 ЦК України). Згідно з ст. ст. 1233, 1235, 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї . Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, позивач є єдиним спадкоємцем, як за заповітом, так і спадкоємцем першої черги, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] . В ході судового розгляду та на підставі досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. При цьому, на момент укладення 23 квітня 1979 року договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка зазначена у договорі як один з покупців, вже мала прізвище « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією 27 березня 1972 року шлюбу з [PERSON] , а відтак [PERSON] на момент своєї смерті була єдиним власником зазначеного будинку. Встановлення факту належності зазначеного будинку спадкодавцю необхідно позивачу для реалізації свої спадкових прав. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки, позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом в суд про встановлення факту належності будинку та визнання права власності на спадкове майно, захистити своє порушене право не може, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем, як за заповітом, так і єдиними спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягала та просила не стягувати з відповідача сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved