Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

В березні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Вознесенської міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.04.2001 року на Універсальній товарно - сировинній біржі «Номінал» між нею та [PERSON] був укладений та зареєстрований договір купівлі - продажу № 304 вищевказаного житлового будинку. Умови договору сторонами повністю виконані, договір зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації, однак в подальшому позивач дізналась, що договір потребує нотаріальної форми посвідчення. На сьогоднішній день така можливість втрачена у зв'язку з тим, що продавець по договору [PERSON] померла [INFO]. Ухвалою суду від 05 березня 2018 року справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року були витребувані з Першої Миргородської державної нотаріальної контори, Другої Миргородського державної нотаріальної контори, Другої Вознесенської державної нотаріальної контори, Першої Вознесенської Державної нотаріальної контори відомості про наявність або відсутність спадкоємців після смерті [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Вознесенської міської ради в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що між позивачем [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, 12 квітня 2001 року був укладений письмовий договір купівлі - продажу №304 [ADDRESS] та зареєстрований на Універсальній товарно - сировинній біржі «Номінал». Вказаний договір, згідно реєстраційного посвідчення від 18 квітня 2001 року був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації за №3346. (а.с.7,8) Також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Зелений Кут Миргородського району Полтавської області. Згідно відповіді Першої Миргородської державної нотаріальної контори № 195/01-09 від 04.04.2018 року , Другої Миргородського державної нотаріальної контори №41/01-16 від 05.04.2018 року, Другої Вознесенської державної нотаріальної контори №525/01-09 від 29.03.2018 року, Першої Вознесенської Державної нотаріальної контори № 288/01-09 від 28.03.2018 року спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, спадкоємці з заявами про прийняття або відмову від спадщини не зверталися. Оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] входить нерухоме майно, яке розташоване в м. Вознесенську, а також те, що після смерті [PERSON] спадкоємці відсутні, то Вознесенська міська рада на території якої знаходиться нерухоме майно є належним відповідачем по даній справі. Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року, який, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягає застосуванню до даних правовідносин), договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин . Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі - продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Ч.2 ст.47 ЦК України, передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Рішення про визнання договору дійсним може бути прийняте судом на вимогу добросовісної сторони, яка виконала повністю або частково договір. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст.47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлений можливості розпорядитися спірним майном, оскільки угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення. Враховуючи, що сторони за угодою повністю виконали істотні умови договору, за яким продавець передав позивачу у власність обумовлене угодою нерухоме майно, а позивач передав останнім визначену грошову суму (протилежного в судовому засідання не встановлено), але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 47, 227 ЦК України позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved