overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2013 року передала відповідачу [PERSON] під розписку гроші в сумі 5000 гривень для придбання матеріалів на виготовлення шафи-купе та комоду, які той мав виготовити до 02 вересня 2013 року, а в разі їх не виготовлення відповідач зобов'язаний повністю повернути кошти. В зазначений строк відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав і взяті гроші не повернув. Тому просила стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 5466 грн. 20 коп. та 2000 грн. за спричинену моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і показав, що в серпні 2013 року отримав від позивачки 5000 грн. на виготовлення меблів, однак витратив отримані кошти не за призначенням. В лютому 2014 року повернув позивачці 500 грн., а решту боргу повернути в даний час не може тому, що отримує невелику заробітну плату і має на утриманні двох малолітніх дітей та вагітну дружину. Заперечував проти стягнення з нього витрат від інфляції, відсотках, пені та за спричинену позивачці моральну шкоду. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 04 серпня 2013 року (а.с.7) відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] 5000 гривень на виготовлення меблів, а в разі їх не виготовлення до 02 вересня 2013 року зобов'язався повернути гроші. Написання розписки відповідачем не заперечується, належних та допустимих доказів повернення коштів суду не надано. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості станом на 19 березня 2014 року загальна сума боргу відповідача [PERSON] з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені становить 5466 грн. 20 коп.(а.с.4-6). А тому, в цій частині позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки зазначену суму. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи, що договором не встановлено відшкодування моральної шкоди спричиненої невиконанням зобов'язання, то підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди не вбачається. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 14 грудня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Через несумісність характерів, різних поглядів на сімейне життя та ведення домашнього господарства між ними виникають сварки та скандали, внаслідок чого вони перестали поважати одне одного, з березня 2014 року проживають окремо і не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. Вважає, що шлюб між ними існує формально тому просила його розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що протягом подружнього життя періодично разом не проживають, внаслідок неадекватної поведінки позивачки виникають сварки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 14 грудня 2011 року перебувають в шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб (а.с.5), про народження (а.с.6). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов підтримала, проти примирення заперечувала, а з пояснень відповідач вбачається, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, та враховуючи, що сторони не підтримують шлюбні відносини, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в сумі 443,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 1996 р., виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, їй, а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. Вподальшому за згодою усіх співвласників квартири було відчужено її частину, яка складає 25 частки. Посилаючись на те, що фактично у її власності та відповідачів залишиллося 35 частки картири, а частки співвласників на квартиру не визначені, в зв'язку з чим вона не може розпорядитися належною їй часткою квартири на власний розсуд, а з відповідачами не досягнуто згоди про добровільне встановлення часток , просила суд задовольнити позов і виділити частки у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру, визначивши їх по 325 за кожним. У судове засідання позивачка не з'явилася, направила свого представника, який надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність , просив про задоволення позову. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто в порядку заочного розгляду , сокільки в справі достатньо доказів про права та обов'язки сторін. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 1996 р., виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала квартира, загальною площею 56, 2кв.м., [ADDRESS], на праві спільної сумісної власності сторін. Згідно Договру № 3794 від 11.03.1996 року , за спільною згодою усіх сіпвівласників сторони продали, а [PERSON] купив 25 частки квартири [ADDRESS]., яка складається з коридору 409, кухні 4-6, двох житлових кімнат 4-7 та 406, житловою площею 16,7 кв.м. Таким чином , станом на час розгляду справи у власності сторін залишилося 35 вкартири, частки у спільній сумісній власності на квартиру на теперішній час не виділені. Усі сторони є зареєстрованими за адресою даної квартири по теперішній час. У відповідності до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, враховуючи відсутність у справі доказів про наявність таких обставин, суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників квартири [ADDRESS], є рівними і складають по 3/25 ідеальній частки за кожним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 1993 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], 05.06.2001р.н. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають, а сини залишаються проживати з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 березня 1993 року, шлюб був зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Миколаєва, актовий запис № 158. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], 05.06.2001р.н. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в позові зазначає, що 14.02.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що Шевченківським Відділом рестрації актів громадянського стану Головного управління юстиції в Запорізькій області було зроблено актовий запис № 32. Фактично родина розпалася, спільного господарства позивачка з відповідачем не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинені, посилаючись на те, що подальше збереження сім'ї не можливе, просить розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем. В судове засідання позивач надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Відповідач, яка належним чином повідомлявся в судове засідання не з'явилася, представника не направила, заперечень не надала, внаслідок чого суд на підставі ст. 224-226 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідачки, та ухвалює заочне рішення. Вивчивши усі надані письмові докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи 14.02.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що надано копію свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що надано копію свідоцтва про народження. Судом встановлено, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони спільного господарства не ведуть, примирення не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила постановити рішення яким, стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1800 грн., до досягнення дітьми повнолітнього віку. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем припинили сімейні відносини, матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає. Тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] (а.с.5) та [PERSON], [INFO] (а.с.6), які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.7). Відповідач мешкає за іншою адресою, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Сторони сімейно шлюбні відносини не підтримують. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач працездатний, офіційно не працює, тому, на підставі викладеного та враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання дітей у розмірі по 900 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 13 березня 2014 року і до повноліття дітей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), на користь їх спільної доньки, [PERSON], [INFO]. Матеріальної допомоги відповідач на утримання дитини не надає. Донька проживає разом з позивачкою, знаходиться на її вихованні та утриманні. Тому вона вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позовні підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, де вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком, [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка знаходиться на утриманні позивачки, добровільно допомоги на її утримання відповідач не надає, але згідно наданої заяви згоден сплачувати аліменти за рішенням суду у розмірі 1/3 частини, тому з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина у добровільному порядку не надає, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Відповідач надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, просив розглядати справу без його участі. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.6), який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач працездатний, інших утриманців не має, добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 березня 2014 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. На даний час сторони спільно не проживають, відповідач не приймає участь у вихованні дітей та в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Просила суд стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання дітей в розмірі 600 гривень на кожну дитину. В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісяця в розмірі 400 гривень на кожну дитину. Відповідач позов визнав, пояснивши суду, що згідний сплатити аліменти на утримання дітей в розмірі 400 гривень на кожну дитину щомісяця. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні позивачки, що сторонами визнається та підтверджується довідкою Маршинецької сільської ради № 266 від 03 березня 2014 року. Діти не перебувають на диспансерному обліку в лікарні. Сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що відповідач як батько зобов'язаний приймати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей на рівні із матір'ю, позов визнав в повному обсязі, визнання ним позову не суперечить обставинам справи та закону, не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що не має даних про чіткий встановлений дохід відповідача, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дітей, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 06 березня 2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що відповідач є батьком їхньої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. На даний час сторони спільно не проживають, відповідач не приймає участь у вихованні дитини та в добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просила суд стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання дитини в розмірі 500 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Суд зі згоди представника позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Диновецької сільської ради № 413 від 03 березня 2014 року. Дитина не перебуває на диспансерному обліку в лікарні. Сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги, що відповідач як батько зобов'язаний приймати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини на рівні із матір'ю, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання своєї дитини. Враховуючи, що не має даних про чіткий встановлений дохід відповідача, суд із урахуванням положень ст. 184 СК України вважає доцільним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі. При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти на дитину, приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 11 березня 2014 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved