Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернулась до суд з вище вказаним позовом в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON], просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] на одну другу частину квартири за № 29 по вулиці Проскурівського підпілля 16 у м. Хмельницький після смерті сина [PERSON], який помер 6.02.2013 року, частково недійсним, а також вселити її з малолітньою донькою в зазначену квартиру. Позовні вимоги вмотивувала тим, що відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 жовтня 2015 року [PERSON] визнано батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. 06 лютого 2013 року [PERSON] помер. Він був власником ? частини спірної квартири, однак відповідач [PERSON] оформила спадкові права повністю на дану частину квартири, внаслідок чого порушені права малолітньої дитини, в котрої також виникло право на спадкування по закону її частки у майні батька, а також проживання в означеній частині квартири. Однак відповідач створює перешкоди та відмовляє їй у вселенні з малолітньою дитиною у житло, на яке дитина має право, в даний час дитина житлом не забезпечена та фактично проживає у реабілітаційному центрі. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і просить їх задовольнити, пояснивши, що вона з донькою проживала в спадковій квартирі, однак після похорону батька дитини відповідач вигнала їх з квартири, змінила замок, тривалий час не надавала доступу до особистих речей, які залишились в помешканні. В квартирі все ще залишаються їх з донькою речі. В судове засідання відповідач не зявилась, свого представника не направила, повідомлялась про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку, надала численні письмові заперечення, в яких посилається на неможливість особистої явки в судове засідання за станом здоровя, просить в позові відмовити, оскільки спадкування відбулося відповідно до закону, а позивач не має жодного стосунку до належної відповідачу квартири. Крім того, житлова площа ? квартири, на вселення до якої претендує позивач з донькою, складає 8,1 кв.м, тоді як норма встановлена в розмірі 13,65 кв.м на одну особу, тобто на двох 27,3 кв.м. Для користування цією квартирою трьох осіб її житлової площі недостатньо, а неналежні житлові умови унеможливлюють нормальний розвиток дитини. Крім того, у власноручно написаних заявах посилається на вкрай неприязні стосунки з позивачем з огляду на аморальну поведінку останньої та категорично заперечує щодо вселення її з донькою до квартири. Просить провести судовий розгляд справи в її квартирі, однак таке клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 158 ЦПК України, судове засідання проводиться в спеціально обладнаному для цього приміщенні суду - залі засідань. Тому суд вважає за необхідне судовий розгляд справи провести за відсутності відповідача в судовому засіданні з урахуванням наданих нею письмових заперечень. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав. Заслухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Встановлено, що 6.02.2013 року помер [PERSON], після якого відкрилася спадщина за законом, у складі котрої - ? частка у праві власності на квартиру [ADDRESS]. В установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини подали матір спадкодавця [PERSON] (23.05.2013 року) та позивач в інтересах малолітньої доньки [PERSON] (10.06.2013 року). При цьому батьківство спадкодавця щодо [PERSON] встановлено рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9.10.2015 року у справі № 686/703/15-ц, яке на даний час є таким, що набрало законної сили. Таким чином, спадкоємцями майна [PERSON] в рівних частках (по ? кожній) є малолітня [PERSON] та відповідач [PERSON], однак відповідачу державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON] 18.09.2013 року було видано свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно (1/2 частину квартири [ADDRESS]), а не на його ? частину, чим порушено спадкові права малолітньої [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи до майна [PERSON], витребуваними судом, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9.10.2015 року у справі № 686/703/15-ц, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 58588238 від 5.05.2016 року, наявними у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки відповідач не мала права на спадкування усієї ? квартири, а мала право на спадкування лише ? квартири, тому слід визнати вище зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом частково недійсним в частині ? квартири [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, малолітній [PERSON] належить ? квартири [ADDRESS] з часу відкриття спадщини смерті [PERSON], тобто з 6.02.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Таким чином, як [PERSON], так і [PERSON] вправі використовувати спірну квартиру для власного проживання. [PERSON] самостійного права на проживання в квартирі не має, однак є матірю малолітньої [PERSON], [INFO], а в силу ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Як вбачається з рішення Хмельницького міськрайонного суду від 9.10.2015 року у справі № 686/703/15-ц, [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сімєю у квартирі [PERSON] та його матері [PERSON] з 1998 року. Одразу після проведення похорону [PERSON] відповідач у квартиру [PERSON] та її доньку не впустила. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вкрай неприязні стосунки між сторонами вбачаються також із численних наявних у справі письмових заяв відповідача. Як передбачено ст. 155 ЖК України, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, підлягає до задоволення і позовна вимога про вселення [PERSON] в спірну квартиру разом з її матірю, так як вона здійснює батьківське піклування щодо малолітньої доньки, є її законним представником. Не можуть бути взяті до уваги заперечення відповідача щодо неможливості вселення в квартиру з тієї причини, що її площа є недостатньою для проживання трьох осіб, - оскільки відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, позов слід задовольнити в повному обсязі. Від судових витрат у справі обидві сторони звільнені: позивач як законний представник малолітньої, відповідач як інвалід першої групи. За таких обставин судові витрати стягненню з жодної зі сторін не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: approved