Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково, ухвалено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 66 731, 56 грн.; стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 6 673, 15 грн. В судовому засіданні представник позивачки на задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу наполягав у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу заперечував посилаючись на те, що позивачкою та її представником суду не надано жодного доказу факту фактичного надання адвокатських послуг та розрахунку фактичного часу, витраченого адвокатом. Також, позивачкою не було надано суду копії рахунку на оплату та акту, який би підтверджував факт виконання адвокатських послуг. Крім того, згідно додаткової угоди №1 до договору № 15/2 про надання правової допомоги від 15 лютого 2018 року сторони погодили прогнозовані, а не фактичні витрати. Суд, заслухав пояснення представника позивачки, відповідача, розглянувши подані стороною позивачки документи, прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково, ухвалено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 66 731, 56 грн.; стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 6 673, 15 грн. Під час ухвалення вищезазначеного рішення, судом не було вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Відповідно до ч.1, 3 ст.133, ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 ?Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах?, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Відповідно до ст. 30 Закону України ?Про адвокатуру та адвокатську діяльність?, визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. 15 лютого 2018 року між [PERSON] та АО ? АФ ? Паритет ? було укладено договір № 15/2 про надання правової допомоги (т.1а.с.20-24). 15 лютого 2018 року між [PERSON] та АО ? АФ ? Паритет ? було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 15 лютого 2018 року № 15/2 (т.1а.с.25-28). На виконання умов вищезазначених договорів, [PERSON] 12 грудня 2018 року було внесено грошову суму у розмірі 26 500, 00 грн., про що свідчить копія квитанції № N1DK841680 (т.2 а.с.160). Як вбачається із рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року, судом не було вирішено питання про стягнення витрат понесених [PERSON] на правничу допомогу, а тому суд, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині та вирішити зазначене питання в додатковому рішенні (ч.ч.1, 2 ст. 270 ЦПК України). Під час розгляду справи, відповідач, проти задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу заперечував в повному обсязі, звертаючи увагу суду на те, що стороною позивача не було доведено факту надання адвокатських послуг ( відсутні акти виконаних робіт ). Відповідно до п.3.1. договору №15/2 про надання правової допомоги від 15 лютого 2019 року ( надалі по тексту договір ), факт надання послуг сторони оформлюють актами. Згідно п.3.4. договору, в залежності від виду та змісту послуг сторони можуть підписувати акти по закінченню надання конкретної послуги або по закінченню певного етапу надання конкретної послуги тощо. З урахуванням п.3.4. договору, суд приходить до висновку, що сторони можуть підписати акт наданих послуг, що є правом сторін, а не їх обов`язком. Крім того, представник позивачки в судовому засіданні зазначив, що розгляд справи відбувся лише в суді першої інстанції і лише після розгляду справи апеляційною та касаційною інстанціями будуть підписані акти виконаних робіт. Додаткова угода №1 має детальний опис наданих адвокатським об`єднанням [PERSON] послуг ( правової допомоги ), а також із зазначенням витраченого часу та визначеною вартістю наданих послуг, що складає 26 500, 00 грн. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що [PERSON] були дійсно понесені вищезазначені витирати по оплаті наданих послуг з правової допомоги, а тому, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved