Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

В березні 2015 року позивачі звернулись до суду з вище вказаною заявою та в обґрунтування своїх вимог посилались на те, що їм, покійній [PERSON] та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], яка складається з двох кімнат житловою площею 27,10 кв.м. 03.08.1999 року померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку у спірній квартирі, яку відповідно свідоцтва про право на спадщину успадкувала її донька [PERSON]. З метою захисту права власності на належні їм частки у спірному майні, звернулись до суду з даним позовом та посилаючись на норми матеріального права, просили виділити [PERSON] 2/4 частини спірної квартири, [PERSON] та відповідачу по ? частки спірної квартири відповідно, право спільної сумісної власності припинити. В судове засідання позивачі не зявились, до суду надійшла заява [PERSON], яка просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 20.12.1996 року Представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці видано [PERSON] та членам її сімї у складі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а/с 4). Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2014 року, [PERSON] успадкувала частку у розмірі ? спірної квартири належну [PERSON], яка померла 03.08.1999 року, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а/с 5,7). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З копії технічного паспорту вбачається, спірна квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 49,60 кв.м. в тому числі житловою 27,10 кв.м. (а/с 6). Як було встановлено судом, частка [PERSON] у спірному майні збільшилась за рахунок успадкування нею належної покійній [PERSON] частки, у звязку з чим розмір часток між співвласниками слід визначити в такому розмірі: [PERSON] 2/4 частки спірної квартири та [PERSON] і [PERSON] по ? відповідно. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд,

Outcome: approved