Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.06.2012 року у розмірі 11823,04 грн. та судові витрати по справі по сплаті судового збору. В обґрунтування заявленого позову посилалось на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 07.06.2012 року відповідачу було надано кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 18.02.2019 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 11823,04 грн. Ухвалою суду від 02.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання 20.05.2019 року та 06.06.2019 року повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.06.2012 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.7-23). Як передбачає ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Проте, на порушення умов Договору, відповідач належним чином не виконав зобов`язання, передбачені цим Договором. Відповідно до розрахунку заборгованості по Договору, станом на 18.02.2019 року сума заборгованості становить 11823,04 грн., яка складається з наступного 344,00 грн. - заборгованість за тілом кредита, 2489,06 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 6243,92 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1706,87 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 539,19 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5,6). Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд керується положеннями ст. ст. 610, 611 ЦК України, якими передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.. 1050 УК України, а саме якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, постанові ВС № 278/2675/15 від 21.08.2018, яка відповідно до положень статті 263 ЦПК України враховується судом при ухваленні рішення по справі при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, у даному випадку з урахуванням всіх вищенаведених положень, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача лише пені. Сукупність наведених доказів, наданих позивачем, та їх належна оцінка дають суду підстави для часткового задоволення заявлених позивачем вимог. Сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 10783,85 грн., яка складається з наступного 344,00 грн. - заборгованість за тілом кредита, 2489,06 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 6243,92 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 1706,87 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100,00 грн. Судові витрати підлягаю розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial