Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

В вересні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали та обладнання вартістю 18102,31 грн., використані при будівництві домоволодіння по [ADDRESS], визнати за нею право та обов'язки забудовника домоволодіння по [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що рішенням виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів від 20.07.1984 року за № 366/7 було узаконено житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], затверджено Акт введення домоволодіння в експлуатацію, рекомендовано користувачу домоволодінням, [PERSON] звернутися до суду за визнанням права власності. В силу життєвих обставин [PERSON] до суду на той час не звернулася, право власності на домоволодіння за собою судом не визнала і не зареєструвала. Відповідно технічному паспорту Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 21.06.1997 року домоволодіння [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці площею 376 кв.м. і складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м., сараю літ. Б площею 9,7 кв.м., літньої кухні літ. В площею 4,4 кв.м., сараю літ. Е площею 11,3 кв.м., погрібу літ. Д площею 3,0 кв.м., огорожі № 1,2, мощіння І. До теперішнього часу позивачка не зареєструвала права власності за собою на вказане домоволодіння, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 14.07.2011 року. Будь які документи про надання або закріплення земельної ділянки за вказаною адресою у позивачки і в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. За користування земельною ділянкою позивачка добросовісно на протязі всього часу сплачує земельний податок, що підтверджується квитанціями. Кількість і вартість будівельних матеріалів та обладнання, використаних при будівництві домоволодіння, встановлено Актом від 22 липня 2013 року їх інвентаризації та оцінки кваліфікованою комісією у складі сертифікованих фахівців і голови квартального комітету № 12. Згідно Акту вартість будівельних матеріалів складає 18102,31 грн. З вище наведених документів і норми права вбачається, що позивачка є власником будівельних матеріали та обладнання, використаних при будівництві домоволодіння по [ADDRESS], а також набула прав та обов'язків забудовника даного домоволодіння. У зв'язку з відсутністю права власності на домоволодіння, зареєстрованого у встановленому порядку, позивачка не має можливості оформити право користування (приватизації) земельною ділянкою. В свою чергу, в силу вимог законодавства, без наявності прав на земельну ділянку позивачка не має можливості зареєструвати право власності на домоволодіння, а тому змушена звернутися до суду за встановленням права власності на будівельні матеріали і обладнання, використані при його будівництві з метою оформлення відведення земельної ділянки на правах забудовника. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що сподівається на задоволення її позовних вимог. Представник Дніпропетровської міської ради Максименко С.М. в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила, що заперечує проти задоволення вимог позивачки. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] самовільно, без отримання будь-яких дозвільних документів та без отримання права на використання для цього земельної ділянки розпочала самовільне будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів від 20.07.1984 року за № 366/7 - було узаконено житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], затверджено Акт введення домоволодіння в експлуатацію та рекомендовано користувачу домоволодінням, [PERSON] звернутися до суду за визнанням права власності (а.с.7). Проте, [PERSON] право власності на домоволодіння за собою не визнала та не зареєструвала. Відповідно до технічному паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS], виготовленого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 24.06.1997 року, вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 376 кв.м. і складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м., сараю літ. Б площею 9,7 кв.м., літньої кухні літ. В площею 4,4 кв.м., сараю літ. Е площею 11,3 кв.м., погрібу літ. Д площею 3,0 кв.м., огорожі № 1,2, мощіння І (а.с.11-14). До теперішнього часу позивачка не зареєструвала права власності за собою на вказане домоволодіння, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 14.07.2011 року за № 8334 (а.с.15). Крім того, у вказаній довідці зазначено, що будь які документи про надання або закріплення земельної ділянки за вказаною адресою в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. Позивачка в своїй позовній заяві зазначила, що в неї виникають складнощі з визнанням права власності на вказане домоволодіння та отриманням у користування земельної ділянки, на якій розташоване це домоволодіння, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. Проте, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Позивачкою не було надано суду належних, у встановленому законом порядку, доказів того, що їй виділялася у власність чи в користування земельна ділянка, на якій вона збудувала домоволодіння [ADDRESS]. Позивачка вказувала, що вона добросовісно протягом всього цього часу сплачувала за користування земельною ділянкою земельний податок, але доказів цього не надала. Крім того, згідно положень ст. 331 ЦК України, на яку посилається позивачка, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. З аналізу зазначених вище норм права виявляється, що в ч. 3 ст. 331 ЦК України йдеться про будівельні матеріали та обладнання використані підчас законного будівництва нерухомого майна. Натомість будівництво, що проведено позивачкою не є законним, а отже правила ч. 3 ст. 331 ЦК України до цих правовідносини застосуванню не підлягають. До того ж, за ч. 3 ст. 331 ЦК України, особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, лише до завершення будівництва. Втім, як вказала позивачка, будівництво було завершено ще у 1984 році, що підтверджується рішенням виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів від 20.07.1984 року за № 366/7, а тому в силу зазначеної норми вона вже не може бути власником цих матеріалів та забудовником нерухомого майна, оскільки це вже не будівельні матеріали, а повноцінний житловий будинок, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS], виготовленим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 24.06.1997 року. Таким чином, з огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed