Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Дашка В.М. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 05.08.2014 року у розмірі 66 351,58 грн. станом на 21.03.2021 року, а також - судовий збір у розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідно до укладеного 05.08.2014 року кредитного договору позичальник [PERSON] отримав від банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших передбачених договором витрат. Через порушення позичальником своїх зобов`язань за договором станом на 21.03.2021 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. Справу просив розглянути за відсутності представника банку. Ухвалою судді від 23 червня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 128 ЦПК Українита відповідним повідомленням на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. Відповідач [PERSON] 04 жовтня 2021 року надав суду заяву, в якій зазначив, що погоджується з позовними вимогами і просить задовольнити позов, у зв`язку з чим просив зменшити розмір судового збору. За вказаних обставин відповідно до ст.ст. 247, ст. 279 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05 серпня 2014 року (а.с.14) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», надав позичальнику [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших витрат на умовах, передбачених договором. При цьому, згідно п.2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.36зв.) позичальник погодився з будь-яким розміром кредитного ліміту, встановленим банком самостійно (а.с.19-43). Відповідач [PERSON] , власноруч підписуючи 05 серпня 2014 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, погодився з тим, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого він зобов`язався щомісячними платежами повертати тіло кредиту, сплачувати проценти за його використання, а також - пені та штрафи у разі порушення умов виконання зобов`язання. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК передбачено, що кредит надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначає позивач у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, банк, надавши обумовлені договором кошти, свої зобов`язання за договором виконав, натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання порушив, у зв`язку з чим станом на 21.03.2021 року за вказаним договором утворилась заборгованість, яка згідно наданого суду розрахунку після зменшення позовних вимог становить 66 351,58 гривень і складається з заборгованості за: тілом кредиту - 51072,23 гривень; відсотками за користування кредитом - 15279,35 гривень (а.с.9-11). За змістом ст. 525, ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором б/н від 05 серпня 2014 року [PERSON] порушив обумовлені договором строк і порядок повернення суми кредиту, а також - визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з нього суми заборгованості за кредитом та відсотками ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем - 2270 гривень судового збору, відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України підлягають наступному розподіленню: 50 відсотків судового збору, що становить 1135 грн., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, решта (1135 грн.) - стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved