Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

В березні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Будьоннівської районної у місті Донецьку ради, посилаючись на те, що [INFO] помер його дід [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], яке належало йому на підставі договору про право забудови від 06 червня 1955 року. Спадкоємцями першої черги за законом померлого були його бабуся [PERSON], якій належала інша ? частина домоволодіння, а також сини: [PERSON] - батько позивача, і [PERSON] Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався, проте вони продовжували проживати у будинку. [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на його частку в будинку. Після його смерті спадкоємці, а саме він та його бабуся [PERSON] до нотаріальної контори не звертались, оскільки фактично вступили в управління спадковим майном. [INFO] померла бабуся позивача [PERSON], спадкоємцями після смерті якої були позивач та [PERSON] До нотаріальної контори спадкоємці не звертались, проте він прийняв спадщину, оскільки вступив в управління спадковим майном, відвідував будинок, робив в ньому ремонт, сплачував комунальні послуги, користувався присадибною ділянкою. У встановлений законом строк позивач не звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини, так як помилково вважав, що спадщину ніхто не оспорює, а тому він зможе її оформити на своє ім*я у любий час. Оскільки нотаріус не можу прийняти його заяву про прийняття спадщину у зв'язку з пропуском строку, просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Рішенням Будьоннівського районного суду міста Донецька від 16 травня 2013 року позов [PERSON] задоволено. Визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO], протягом шести місяців після набрання рішенням законної сили. З рішенням суду не погодилась [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та постановити нове про відмову у задоволені позову. Апелянт зазначає, що позивач звернувся до суду не до того відповідача, оскільки йому на час подання позову вже було відомо, що вона звернулась з заявою про прийняття спадщини. Крім того, позивач не надав доказів поважності причин пропуску встановленого для прийняття спадщини строку. В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін. Представник виконавчого комітету Будьоннівської районної у місті Донецьку ради в судове засідання апеляційного суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона забов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до довідки КП «БТІ міста Донецька» від 18 липня 2012 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору на право забудови, посвідченого 3-ю Сталінською нотаріальною конторою, реєстровий № 4767 від 06 червня 1955 року. З копії Свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] і [PERSON] одружились 14 червня 1953 року, про що в книзі записів актів громадянського стану Будьоннівським ЗАГС зроблено відповідний запис за № 653. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища дружині [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського РУЮ у місті Донецьку в Книзі реєстрації смертей 21 серпня 1997 року зроблено відповідний запис за №799. [PERSON] помер [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського РУЮ у місті Донецьку в Книзі реєстрації смертей 24 березня 1999 року зроблено відповідний запис за № 319. [PERSON] померла [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського РУЮ у місті Донецьку в Книзі реєстрації смертей 13 жовтня 2001 року зроблено відповідний запис за № 1003. [PERSON] помер [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського РУЮ у місті Донецьку в Книзі реєстрації смертей 21 лютого 2012 року зроблено відповідний запис за № 372. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану 13 жовтня 1975 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис № 1125. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16 квітня 1985 року, про що від ділом ЗАГС Пролетарського РВК міста Донецька зроблено запис за № 192. З свідоцтва про народження позивача [PERSON] вбачається, що, його батьком зазначено [PERSON], а матір'ю [PERSON] Згідно акту обстеження житлових умов будинку [ADDRESS] встановлено, що за даною адресою проживала сім'я [PERSON], який є власником даного будинку. Разом з ним проживали його дружина [PERSON] і два сина [PERSON] і [PERSON] [PERSON] помер в [INFO], в [INFO] помер його син [PERSON] Після смерті [PERSON] у нього залишився син - [PERSON], [INFO], який приймав участь у захороненні свого батька, і подальшому доглядав за будинком і присадибною ділянкою, оплачував витрати по будинку. Після смерті в [INFO] [PERSON] за будинком доглядали [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки голови правління ЖБК «Мир-129» Казацької В.В. від 19 липня 2012 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але за зазначеною адресою він не проживав. 17 липня 2012 року [PERSON] знято з реєстрації за рішенням суду. Встановлюючи додатковий строк для прийняття спадщини, суд керувався ч.3 ст. 1272 ЦК України та виходив з того, що позивачем пропущено строк з поважних причин. Разом з тим, такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Разом з цим, положення ст. 1272 СК України, які набрали законної сили з 1 січня 2004 року, на час відкриття спадщини ще не діяли. Згідно ч. 2 ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 р.) онуки і правнуки є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, які б були спадкоємцями; вони спадкують порівну в тій частці, яка належала б при спадкуванні за законом їх померлим батькам. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Стаття 550 ЦК України (в редакції 1963 р.) передбачала можливість продовження судом строку для прийняття спадщини, якщо він визнає причини пропуску поважними. Спадщина могла бути прийнята по закінченню вказаного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це усіх інших спадкоємців, що прийняли спадщину. Представники позивача в судовому не заперечували, що з вимогами про продовження судом строку для прийняття спадщини [PERSON] до суду не звертався. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийняття ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], тобто з цього часу відкрилася спадщина. Виниклі правовідносини регулювалися ЦК України в редакції 1963 року, який не передбачав визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відсутні підстави для задоволення позову. За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed