Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого в подальшому стало АТ «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.10.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №032/29-424К, за умовами якого [PERSON] отримала кошти в сумі 98 000,00 доларів США. Також, 23.10.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання відповідач передала в іпотеку належну їй на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору, банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 27.04.2019 року право власності на майно було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Проте, стало відомо, що реалізувати власне майно банк не може, оскільки 21.05.2014 року ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у тому числі і на спірну квартиру. Також, 26.08.2010 року постановою державного виконавця було накладено арешт на саму квартиру. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 04.07.2019 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.02.2020 року замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк». В підготовчому судовому засіданні представник позивача Артеменко П.М. позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON]. позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 23.10.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №032/29-424К, за умовами якого [PERSON] отримала кошти в сумі 98 000,00 доларів США. Також, 23.10.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання відповідач передала в іпотеку належну їй на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2019 року, 27.04.2019 року здійснено перереєстрацію права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору від 23.10.2007 року. Крім того, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.05.2019 року встановлено, що 26.08.2010 року на квартиру було накладено арешт на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2010 року, а також 26.05.2014 року накладено арешт згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві від 21.05.2014 року. Як вбачається з листа Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 27.12.2019 року № 20994734/1, на виконанні у відділі перебував виконавчий напис № 3903 від 15.06.2010 року про звернення стягнення на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] для задоволення вимог АКБ «Укрсоцбанк». В межах даного виконавчого провадження було накладено арешт на спірну квартиру. 06.05.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на спірну квартиру було накладено органом виконавчої служби в межах виконавчого провадження, яке не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на вказану квартиру. Зняти арешт в органах ДВС на даний час неможливо. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на спірну квартиру на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. При цьому суд враховує і визнання позову представником відповідача.

Outcome: approved