Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві власності належить 1/6 частка житлового будинку, який розташований за адресою: вул. Скрипника ( [PERSON]) 9 на підставі договору дарування від 29.10.2004 року. Відповідачі по справі зареєстровані в спірному будинку з 14.06.2007 року, але фактично жодного дня не проживали в спірному будинку, особистих речей відповідачів в будинку не має, всі обовязки з утримання житлового будинку покладені на позивачку. Реєстрація відповідачів в спірному будинку не дає змоги позивачці оформити субсидію, а тому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 9 по вул. Скрипника ( [PERSON]) в м. Ізюмі Харківської області. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі повторної неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі повторно в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заперечень проти позову суду не надсилали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України Судовим розглядом встановлено, що позивачці на підставі договору дарування від 29 жовтня 2004 року, належить 1/6 частина житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Скрипника ( [PERSON]), 9. ( а.с.9-11). Згідно довідки голови квартального комітету № 6 за адресою: м. Ізюм, вул. Героїв Чорнобильців,9 зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] ( відповідачі по праві) в 2007 році виїхали в Росію та за вказаною адресою не проживають ( а.с.12). За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном ( ст. 391 ЦК України.). Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону До членів сімї власника будинку (квартири) належать дружина власника квартири, їхні діти та батьки, а також інші особи За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимогати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З урахуванням ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимогати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з ним одну із таких вимог: - про позбавлення права власності на житлове приміщення; - про позбавлення права користування житловим приміщенням; - про визнання особи безвісно відсутною; - про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В звязку з тим, що відповідачами не надано до суду доказів в підтвердження того, що вони належним чином користуються спірним житлом, виконують обовязки з утримання житла, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими. Реєстрація місця проживання відповідачів в будинку обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. При таких даних позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved