Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

В березні 2013 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом, посилаючись на невиконання відповідачем договірних зобов'язань, взятих ним за договором №АВ 24RX03220169 від 01.12.2007 року, просив суд стягнути заборгованість у сумі 41005,04грн., з яких 3957,6 грн. -заборгованість за кредитом, 529,86грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом, 3466,8грн.-заборгованість по комісії за користування кредитом, 30621, 97грн.-пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500грн.-штраф(фіксована частина), 1928,81грн.-штраф (процентна складова) та крім цього, судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 410,05грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач вимоги позову не визнав, вказав, що жодних зобов'язань за кредитним договором не має виконувати, оскільки в період, коли отримувалися кредитні кошти ним було втрачено паспорт громадянина України, за допомогою якого, згодом невідомими особами було оформлено кредитний договір. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно із вимогами ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов'язки. Так, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ч. 4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. В силу положень ст. 208, ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до матеріалів справи, відповідач звернувся 01.12.2007 року із заявою до позивача про надання строкового кредиту в сумі 3957,6грн. на строк 24 місяці та при цьому, був ознайомлений із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно видаткової накладної №ЗМ5-230 від 01.12.2007 року [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 3298 грн. Разом з цим, судом встановлено, що 21.11.2007 року [PERSON] з приводу втрати паспорту громадянина України та інших документів звертався до Дарницького РВ ГУМВС України у м. Києві. Згідно повідомлення від 23.11.2007 року Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві в порушенні кримінальної справи за ст. 357 КК України було відмовлено та запропоновано відповідачу звернутися для відновлення втрачених документів за попереднім місцем їх видачі. 20.11.2008 року Дзержинським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] Згідно висновку експерта №126/14-26 від 25.04.2014 року підписи на анкеті позичальника та заяві позичальника від 01.12.2007 року, яка являється однією із обов'язкових частин кредитно-заставного договору, виконані не [PERSON] В силу вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених законом. З врахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] будь-яких дій, направлених для укладення зазначеного вище кредитного договору не вчиняв. Враховуючи те, що договір, письмова форма якого встановлена законом, не був підписаний відповідачем, то цей правочин не є укладеним, а відтак за ним не виникли права та обов'язки у сторін, зокрема, й обов'язок відповідача повернути кредит та всі нараховані платежі за ним. При цьому, вказані висновки в судовому засіданні не були спростовані стороною позивача. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати позивачеві присуджуються пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини вимог у задоволенні яких позивачеві було відмовлено. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про доцільність стягнення із позивача на користь відповідача судових витрат пов'язаних із проведенням експертизи в сумі 984грн., яку судом було покладено в основу вказаного рішення. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення із позивача на користь відповідача судових витрат пов'язаних із проведенням первинної експертизи в розмірі 900,48грн., оскільки за клопотанням відповідача, ухвалою суду було призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, в зв'язку із наявними сумнівами у останнього, пов'язаними із проведенням експертизи експертом, який не відповідає вимогам ч.2 ст. 53 ЦПК. З врахуванням вказаних обставин, судом на підставі ст.59 ЦПК України, даний доказ визнається як недопустимий.

Outcome: approved