Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В позовній заяві зазначено, що між АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та [PERSON] виникли цивільні правовідносини, які підтверджуються конкретними обставинами, а саме: з боку позивача - це постачання на об`єкт відповідача, який розташовано за адресою: [ADDRESS] електроенергії, контроль її споживання шляхом зняття показів приладу обліку, а з боку відповідача - це, зокрема, споживання електроенергії, оплата спожитої електричної енергії. З метою належного обліку вказаних правовідносин позивачем на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивач належним чином виконував свої зобов`язання з постачання відповідачу електричної енергії, тоді як відповідач, в свою чергу, не в повному обсягу сплачував спожиту електричну енергію, в зв`язку з чим станом на 01.01.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 956,80 грн. Вказує, що 18.12.2018 року Краматорським міським судом Донецької області виданий судовий наказ про стягнення зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 990,41 грн., витрат по сплаті судового збору 176,20 грн. 04 лютого 2019 року Краматорським міським судом Донецької області був скасований судовий наказ від 18.12.2018 року по справі 234/19024/18 за заявою Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення зі [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 990,41 грн. та судового збору 176,20 грн. На теперішній час заборгованість відповідача по сплаті за спожиту електричну енергію, перед АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складає 1 081,64 грн. Просять стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 956,80 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 70,94 грн., та суму трьох відсотків річних в розмірі 53,90 грн. та витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн. Ухвалою від 22.01.2021 року Краматорським міським судом позовну заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 18.05.2021 року позовна заява Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію залишена без розгляду. Постановою Донецького апеляційного суду від 03.08.2021 року, ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 18.05.2021 року скасована та справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою від 08.09.2021 року Краматорським міським судом позовну заяву Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію прийнято до розгляду та призначене судове засідання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, додатково пояснив, що у жовтні 2015 року відповідач звертався до Краматорського РЕМ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», із заявою про технічну перевірку електролічильника. За результатами проведених експертиз, лічильник електроенергії визнано придатним до експлуатації. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він завжди справно сплачував кошти за надані послуги з постачання електричної енергії, 15.09.2015 року лічильник замкнув, про що складений акт, горіли 3 лампи, які не повинні було горіти. Лічильник забрали на експертизу і після неї йому поставили інший лічильник. На місяць він приблизно споживав електричної енергії до 260 кВт, проте у жовтні 2015 року, він знявши показання з лічильника, побачив, що спожив електричної енергії 1210 кВт, що є неможливим, оскільки він споживав електричну енергію не більше, як завжди. Відповідач вказує, що оскільки лічильник електричної енергії відображав помилкові покази споживання електричної енергії, тому відсутні підстави для нарахування боргу за нібито спожиту електричну енергію. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем при подачі позовної заяви було попущено строк позовної давності, оскільки зазначена заборгованість утворилась за жовтень 2015 року. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, відмовивши у задоволенні позовних вимог. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд,- ВСТАНОВИВ: Відносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України «Про електроенергетику», «Правилами користування електричною енергією для населення» (ПКЕЕН), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України за № 1357 від 26 липня 1999 року, норми яких діяли на час виникнення спірних правовідносин, «Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією», затвердженою постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року № 562. Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил згідно із законодавством України. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 16.03.2010 року було укладено договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого Енергопостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. За вимогами п.42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, споживач електроенергії зобов`язаний оплачувати спожиту електроенергію та здійснювати платежі відповідно до умов договору та Правил користування електричною енергією, вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості абонента [PERSON] за спожиту електроенергію станом на жовтень 2015 року мається заборгованість на суму 956,80 грн. Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, відповідачу нараховано суму інфляційних збитків у розмірі 70,94 грн., та суму трьох відсотків річних в розмірі 53,90 грн. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ч.ч.4, 5 ст. ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, і не може використовувати право власності на шкоду правам та інтересам суспільства. Отже, відповідач є споживачем послуг, які надаються Акціонерним товариством «ДТЕК Донецькі електромережі», а відтак зобов`язаний утримувати належний технічний стан електроустановок. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] у поданій заяві просить застосувати при розгляді даної справи строк позовної давності. Статтями 256, 257, 267 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Судом встановлено, що 18.12.2018 року Краматорським міським судом Донецької області виданий судовий наказ про стягнення зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 990,41 грн., витрат по сплаті судового збору 176,20 грн. 04 лютого 2019 року Краматорським міським судом Донецької області був скасований судовий наказ від 18.12.2018 року по справі 234/19024/18 за заявою Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення зі [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 990,41 грн. та судового збору 176,20 грн. Суд вважає, що такі дії позивача, відповідно до ст. 264 ЦК України не переривають позовну давність. Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, але не позову і подання заяви про видачу судового наказу позивач не може використовувати, з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України, переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача, а не заяви про видачу судового наказу. Аналогічну позицію підтримано Верховним судом і в постановах: Великої Палати Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц; Верховного Суду, у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, від 23 травня 2018 року, у справі № 640/2704/16-ц та Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, від 29 травня 2018 року, у справі № 903/509/17. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 07липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зроблено висновок, що: «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Таку ж позицію висловлено у Постанові Верховного Суду, від11 листопада 2020 року, по справі № 464/7259/15-ц, провадження № 61-33895св18, в якій вказано, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати, згідно з частиною другою статті 264 ЦК України, з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою 24.12.2020 року, отже позивачем пропущено строк до вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію, яка утворилась станом на жовтень 2015 року у розмірі 1081,64 грн. Отже, враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся 24.12.2020 року, то суд дійшов до висновку, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, суд, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень ст. 267 ЦК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. За умовами ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed