Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 26 квітня 2009 року близько 21 години 00 хвилин він, керуючи власним автомобілем [NUMBER]», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по вул. Гарфункіна в с. Головурів Бориспільського району Київської області. При наближенні до перехрестя вул. Гарфункіна та вул. Чкалова [PERSON] помітив на пішохідному переході [PERSON] У зв'язку з цим, [PERSON] подав попереджувальний звуковий сигнал та ввімкнув дальнє світло фар для попередження [PERSON] про наближення автомобіля. Проте, коли автомобіль проїжджав повз [PERSON] позивач відчув удар в передні праві двері автомобіля. При приїзді додому до позивача ввірвався [PERSON] разом з [PERSON], які перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, побили позивача та його співмешканку [PERSON] Крім цього, [PERSON] та [PERSON] завдали пошкодження автомобілю: зламали антену від радіо, відірвали дзеркало заднього огляду з металевим корпусом та номерний знак, розбили правий та лівий стоп-сигнали, погнули передні пасажирські двері автомобіля, забрали з автомобіля диспандер для фізуправління руки, ключі від замка запалювання, ключі від будинку та господарських будівель в кількості чотирьох штук. На наступний день після вказаних подій [PERSON] звернувся до Бориспільської ЦРЛ та пройшов медичне обстеження. За результатом якого було встановлено, що позивачу були заподіяні легкі тілесні ушкодження. З метою визначення ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень та в подальшому на лікування [PERSON] витратив грошові кошти у розмірі 328 гривень 88 копійок, а саме: на придбання рентгеноскопічних знімків на суму 126 гривень 35 копійок та на придбання ліків: таблеток «Діклоберл» - 62 гривень 42 копійок, мазь «Найз» - 41 гривень 15 копійок, за проведення судово-медичного обстеження - 98 гривень 96 копійок. Крім цього, внаслідок пошкодження майна позивача йому було заподіяно матеріальної шкоди у розмірі 878 гривень, що складається з вартості антени до автомобіля - 180 гривень, вартості номерних знаків до автомобіля - 100 гривень, дзеркала заднього огляду з металевим корпусом - 168 гривень, стоп-сигналу - 218 гривень, передніх пасажирських дверей - 200 гривень, ключів від замка запалювання - 12 гривень. Під час вищевказаних подій [PERSON] розбив сонцезахисні окуляри позивача вартістю 150 гривень, а також забрав ключі від господарських будівель вартістю 20 гривень в кількості чотирьох штук та диспандер, таким чином вартість завданого матеріального збитку становить 260 гривень. Тому [PERSON] просить стягнути на свою користь матеріальну шкоду розмір 1469 гривень 88 копійок, з [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 734 гривень 94 копійок з кожного, а також стягнути завдану моральну шкоду у розмірі 2200 гривень по 1100 гривень з кожного. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали пред'явлений позов та просив суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та заперечували проти його задоволення у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 грудня 2009 року [PERSON] звернувся до Бориспільського відділення КОБСМЕ з метою проведення судово-медичного обстеження щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. За результатом якого судмедекспертом Трофименко Ю.Л. було складено акт судово-медичного обстеження №203д від 16 грудня 2009 року, яким встановлено, що у [PERSON] наявні тілесні ушкодження у вигляді вивиху голівки лівого плеча та забою лівого плеча. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (а.с.11). Згідно довідки від 08 грудня 2009 року [PERSON] сплатив грошові кошти у розмірі 98 гривень 96 копійок за огляд в амбулаторії Бюро судово-медичної експертизи (а.с.13). Крім цього, в матеріалах цивільної справи міститься відповідь на адвокатський запит щодо вартості медичних препаратів станом на 22 лютого 2016 року у КП «Бориспільська центральна аптека №24», зокрема: рентгенівська плівка Універсальна розміром 24 ? 30 см - 32 гривні 05 копійок, рентгенівська плівка Універсальна розміром 18 ? 24 см - 21 гривня 75 копійок, діклоберл таблетки - 62 гривні 42 копійки за 30 таблеток, найз гель - 41 гривня 15 копійок (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.1 та ч.2 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно положення ч.1 та ч.3 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду на це, судом критично оцінюється зазначена довідка щодо вартості медичних препаратів як належний доказ на підтвердження витрат, понесених [PERSON] на лікування. Оскільки, події на які вказує позивач, що призвели до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень та як наслідок до витрат на лікування, сталися 26 квітня 2009 року. Тоді як до Бориспільського відділення КОБСМЕ з метою проведення судово-медичного обстеження [PERSON] звернувся лише в грудні 2009 року, тобто після спливу майже дев'яти місяців після вказаних позивачем подій. До того ж довідка про вартість медичних препаратів, складена директором КП «Бориспільська центральна аптека №24» Хомич О.О., станом на 22 лютого 2016 року, тобто через сім років після зазначених позивачем подій. Додатково слід відмітити, що дана довідка не є належним та достатнім доказом, який свідчить про те, що [PERSON] купував вказані медичні препарати. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положенням п.1 ч.2 ст.22 ЦК України майновою шкодою є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER]», реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.17). В матеріалах цивільної справи міститься також копія товарного чеку від 01 березня 2016 року, з відміткою без оплати, всього на суму 878 гривень, що включає в себе вартість: стоп-сигналу - 218 гривень, дзеркала огляду металічне - 168 гривень, антени - 180 гривень, правих дверей - 200 гривень, номерів на авто - 100 гривень, заготовки ключа - 12 гривень (а.с.14). Судом критично сприймається вказана копія товарного чеку в якості належного та допустимого доказу того, що [PERSON] поніс витрати на відновлення свого автомобіля внаслідок його пошкодження. Оскільки, з даного товарного чека не вбачається, яким суб'єктом господарювання складено та відпущено товар за даним чеком, не вбачається, що вказані в ньому найменування товару придбавались саме з метою ремонту автомобіля позивача, а також відсутня відмітка в товарному чеці про оплату товарів. До того ж товарний чек датовано 01 березня 2016 року, тобто після спливу семи років після подій, за яких за твердженням позивача, було пошкоджено транспортний засіб, що викликає обґрунтовані сумніви в об'єктивності та належності даного доказу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови «Про судову практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. В матеріалах цивільної справи відсутні належні, обґрунтовані та допустимі докази на підтвердження того, що саме відповідачі заподіяли тілесні ушкодження [PERSON] Так, зі змісту акту судово-медичного обстеження встановлено, що 27 квітня 2009 року за даними амбулаторної картки хворого [PERSON] звертався до лікаря-травматолога - травма побутова, впав вдома. В ході розгляду цивільної справи судом вживались заходи щодо сприяння у реалізації позивачем своїх процесуальних прав. Зокрема, за неодноразовими клопотаннями позивача у судове засідання викликалась численна кількість свідків шляхом направлення судових повісток поштою рекомендованими листами із повідомленнями про вручення (а.с.48-53, 57-63, 146-150,158-163). Проте, заявлені позивачем свідки не з'явились та допитані не були. Доводи позивача стосовно того, що внаслідок протиправних дій відповідачів йому було заподіяно матеріальної шкоди у розмірі 260 гривень, яка полягає в тому було розбито сонцезахисні окуляри [PERSON] вартістю 150 гривень, а також відповідачі всупереч волі [PERSON] забрали ключі від господарських споруд у кількості чотирьох штук вартістю 20 гривень кожен та диспандер вартістю 30 гривень, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цивільної справи належними та допустимими доказами. За вказаних обставин, судом не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та матеріальною шкодою і тілесними ушкодженнями, яких зазнав [PERSON] Тому підстави для покладення зобов'язання на [PERSON] та [PERSON] щодо відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди у загальному розмірі 1469 гривень 88 копійок, відсутні. В свою чергу, позовні вимоги про стягнення [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди у розмірі по 1100 гривень з кожного [PERSON] обґрунтовує наступними доводами. Внаслідок неправомірних дій відповідачів [PERSON] зазнав втрат немайнового характеру, дані втрати виникли внаслідок моральних страждань та негативних явищ, що були заподіяні отриманням тілесних ушкоджень, пошкодженням окремих деталей автомобіля та особистих речей. Крім цього, [PERSON] вказав, що він та його співмешканка [PERSON] є інвалідами ІІ групи по слуху, їм важко спілкуватися з людьми, особливо при зверненні в організації та установи. У зв'язку з вказаними подіями [PERSON] майже два роки довелось звертатись до Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області по факту побиття та часткового пошкодження автомобіля відповідачами. Проте замість притягнення відповідачів до відповідальності, [PERSON] весь час отримував відповіді про відмову. Вказана обставина щодо несправедливого ставлення до позивача як потерпілого спричинила йому душевний біль та моральні страждання. Факт спричинення позивачу тілесних ушкоджень, пошкодження автомобіля та інших речей, не притягнення винних до відповідальності та невиплата суми відшкодування позбавила [PERSON] низки особистих немайнових прав, що відобразилось на його емоційному стані, в постійному нервовому напруженні, погіршенні сну, стурбованості. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За правилом п.1 та п.3 ч.2 та ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 та п.5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи викладені положення ЦК України та роз'яснення Верховного Суду України з цього приводу, суд прийшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належним чином розмір завданих йому моральних страждань, не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та моральною шкодою, якої зазнав позивач, а також не встановлено вини відповідачів у заподіянні немайнової шкоди [PERSON] Тому в задоволенні даної позовної вимоги суд вважає за необхідне відмовити. При вирішенні позовних вимог суд не застосовував наслідки спливу строку позовної давності, передбачені положенням ст.256 та ст.257 ЦК України. Оскільки, згідно вимог ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами та не заявили клопотання про застосування строку позовної давності. Тому, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed