Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 13202 грн. 78 коп. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами - 02.12.2011 року кредитного договору № б/н, в результаті чого у нього й утворилась зазначена заборгованість. Враховуючи наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13202 грн. 78 коп. за кредитним договором № б/н від 02.12.2011 року та судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп., які складаються із сплаченого позивачем судового збору. Ухвалою суду від 31.10.2018 року, провадження по справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Визначено строк для надання відзиву на позовну заяву відповідачем, запропоновано позивачу надати додаткові документи. Також ухвалою суду було роз'яснено право сторін надати заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження шляхом подання відповідного клопотання про розгляд справи з викликом сторін. У відведений в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву проти позову та додаткових доказів на підтвердження заявлених вимог чи заперечень. Відповідно до положень ч.2 ст.191 та ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.12.2011 року між сторонами укладено договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. 00 коп. Відповідач підписав та подав позивачу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та оформлення на його ім'я кредитної картки «Універсальна». Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Як вбачається з копії довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, сторони між іншим, узгодили між собою умови щодо розміру базової ставки в місяць, з розрахунку 2,5% (30,00% на рік) яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році. Також сторонами узгоджено: - нарахування двох видів пені, а саме: пеня 1 дорівнює базову процентну ставку по договору поділену на 30 днів; пеня 2 дорівнює 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. 00 в місяць. Нараховується один раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту чи процентам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. 00 коп.; - нарахування штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш чим на 30 днів. Щоразу коли виникає прострочення за кредитом, розмір штрафу за порушення строків платежів складає 500 грн. 00 коп. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Отже, підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між позивачем та відповідачем кредитний договір. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виходячи з вимог ст.ст.526 та 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що отримавши кредит розмірі 300 грн. 00 коп., відповідач не виконав умови договору щодо його своєчасного повернення, в результаті чого станом на 02.10.2018 року у нього утворилась заборгованість на загальну суму 13202 грн. 78 коп., з яких: 5089 грн. 82 коп. - відсотки за користування кредитом та 8838 грн. 85 коп. - нарахована пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 02.12.2011 року. Суд звертає увагу, що заявлені позивачем суми відсотків за користування кредитом в розмірі 5089 грн. 82 коп. та нарахованої пені в розмірі 8838 грн. 85 коп. дорівнюють сумі в розмірі 13928 грн. 67 коп., тобто загальний розмір заборгованості відповідача за правильним арифметичним складанням дорівнює саме 13928 грн. 67 коп. Зазначені ж позивачем штрафи в розмірі 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина) та 604 грн. 89 штраф (процентна складова) не включено до загальної суми заборгованості відповідача, яку позивач просить стягнути, у зв'язку з чим судом не беруться до уваги. Не зважаючи на встановлені арифметичні неточності, суд не погоджується із самим порядком розрахунку заборгованості відповідача проведеним позивачем. Так, відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Отже, незважаючи на умови кредитного договору, зміна позивачем в односторонньому порядку розміру процентної ставки за користування кредитом, з огляду на вказані приписи ч.3 ст.1056-1 ЦК України та зазначені обставини справи, є нікчемним. За таких обставин підстав для застосування підвищеної процентної ставки немає. Як вбачається із розрахунків заборгованості за договором б/н від 02.08.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем, позивач 01.09.2014 року змінив базову процентну ставку для відповідача з 30,00% річних до 34,80%; з 01.04.2015 року підвищив ставку з 34,80% до 43,20%. У зв'язку з наведеним, за період з 01.09.2014 року по 02.10.2018 року, при розрахунку суми заборгованості відповідача підлягає застосуванню відсоткова ставка у 30,00% річних. Таким чином, суд не може прийняти як належний доказ надані відповідачем розрахунки заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Визначаючи дійсну суму заборгованості відповідача перед позивачем суд враховує приписи ч.1 ст.1048 ЦК України, якою передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. В свою чергу, розмір позики отриманий відповідачем від позивача складає 300 грн. 00 коп., що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до банківських послуг. Будь-яких доказів зміни розміру позики матеріали справи не містять. За таких обставин, суд приходить до висновку, що визначаючи розмір відповідача за процентами необхідно розраховувати за процентною ставкою 30,00% на рік, з 01.09.2014 року по 02.10.2018 року (1492 днів) на тіло кредиту в розмірі 300 грн. 00 грн. Так, розмір заборгованості по процентам відповідача перед позивачем станом на 20.09.2018 року становить 562 грн. 91 коп. (300 грн. 00 коп. (тіло кредиту) х 30,00% : 360 днів х 1492 днів + 189 грн. 91 коп. (заборгованість по процентам за період з 12.03.2013 року по 29.08.2014 року). Щодо визначення розміру пені яка підлягає стягненню з відповідача, суд приходить до наступного. Так, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який перевищує заборгованість, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. В силу ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки, а пеня є її видом, може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому суд дійшов висновку, що сума пені підлягає зменшенню до 1300 грн. 00 коп. (період одного року з 01.10.2017 року по 02.10.2018 року) і це у повній мірі буде відповідати наведеним вище засадам Конституції України, міжнародній практиці та нормам цивільного законодавства про розумність та справедливість судових рішень. З огляду на наведене вище, суд приходе до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1862 грн. 91 коп. з яких: 562 грн. 91 коп. - нарахованих відсотків; 1300 грн. 00 коп. - нарахованої пені. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати. Згідно з платіжним дорученням № PROM4BRSK7 від 04.10.2018 року позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Частина задоволених позовних вимог складає 13,37% від заявлених вимог позивача, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 235 грн. 58 коп.

Outcome: partial