Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

В березні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ТСББ «Комфорт», в якому просила суд: визнати недійсним рішення загальних повторних звітних зборів відповідача, оформлене протоколом № 2/2015 загальних повторних звітних зборів відповідача від 21 лютого 2015рю, в частині визначення щомісячних обов'язкових внесків (базові показники бюджету): на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі для власників квартир - 2,59 грн. за 1 кв.м., на оплату праці консьєржів у таких розмірах для власників квартир - 1,1 грн. за 1 кв.м., на утримання підземного багатобоксового гаражу в розмірі для власників гаражних боксів - 9,66 грн. за 1 кв.м. Свої позовні вимоги, позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], а також гаражний бокс [NUMBER], який також розташований в цьому будинку. 21 лютого 2015р. рішенням загальних повторних звітних зборів відповідача, який вважає себе балансоутримувачем вищезазначеного будинку, було визначено щомісячні обов'язкові внески (базові показники бюджету) у розмірі наведеному вище. Вказане рішення оформлено протоколом № 2/2015 на думку сторони позивача має бути визнано недійсним в частині визначення розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території, праці консьєржів, утримання підземного гаражного боксу, у зв'язку із його невідповідністю вимогам чинного законодавства України. Так, в порушення вимог ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків» рішення приймалось за відсутності більше половини членів об'єднання; рішення прийнято і щодо платежів для власників квартир, які не є членами об'єднання, що також порушує положення ст. ст. 10, 16 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків». Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення, зважаючи на те, що позивачка не є членом об'єднання, останнє порушило права позивачки, визначене ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України а також позивачка вважає, що дії відповідача не відповідають положенням ст. 19 Конституції України. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові просила суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, надавши суду письмові заперечення, наголошуючи, що станом на час проведення зборів, членами ТСББ «Комфорт» є 126 осіб. Відповідно ж до п. 5.4. Статуту Товариства повторні загальні збори є чинними, коли на них присутні не менше 30 відсотків членів об'єднання і рішення приймаються більшістю голосів присутніх. На загальних зборах 21 лютого 2015р. був кворум. Також, звертав увагу, що позивачка є власницею квартири та гаражного боксу, що знаходяться в будинку [ADDRESS] і на рівні з іншими мешканцями користується спільним майном, прибудинковою територією. Позивачка не є членом ТСББ, не сплачує внески визначені загальними зборами і таким чином її борг лягає на інших мешканців і учасників Товариства. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорювалось сторонами в судовому засіданні, позивачка є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 12 квітня 2002р. та свідоцтва про право власності на гараж багатобоксовий від 31 травня 2002р. 21 лютого 2015р. відбулися загальні повторні звітні збори відповідача, за результатами яких, було прийнято рішення оформлене протоколом № 2/2015 про визначення щомісячних обов'язкових платежів та внесків до бюджету Товариства на 2015 рік, зокрема і на утримання будинку та прибудинкової території для власників квартир - 2,58 грн. за 1 кв.м., на оплату праці консьєржів у таких розмірах для власників квартир - 1,1 грн. за 1 кв.м., на утримання підземного багатобоксового гаражу в розмірі для власників гаражних боксів - 9,66 грн. за 1 кв.м. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просила суд визнати в цій частині рішення зборів недійсним, оскільки воно ухвалено з порушенням Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», порушують її права визначені ст. ст. 19, 41 Конституцією України та положеннями ст.ст. 316, 317 ЦК України. Разом з тим, преамбулою Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку. Членом об'єднання, відповідно до ст. 9 цього Закону, може бути фізична чи юридична особа, яка є власником квартири (квартир) або приміщення (приміщень) у багатоквартирному будинку. Членство в об'єднанні є добровільним і може набуватися одночасно з створенням об'єднання при проведенні установчих зборів, а також індивідуально, на основі письмової заяви, в будь-який момент його існування. Судом встановлено, і це не заперечували сторони, що позивачка не є членом ТСББ «Комфорт». Приписами ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено виключну компетенцію загальних зборів членів об'єднання, зокрема, визначення розмірів внесків та платежів членами об'єднання. Згідно з п.п. 5.4 Статуту відповідача загальні збори правочинні, якщо на них присутні більше 50 відсотків членів Об'єднання. У разі відсутності кворуму для проведення загальних зборів Правління визначає нову дату і час їх проведення і є чинними, якщо на них присутні не менше 30 відсотків членів об'єднання. На таких зборах рішення приймаються більшістю голосів присутніх на зборах. Як вбачається з протокол № 2/2015, станом на 21 лютого 2015 р. членами ТСББ «Комфорт» є 126 осіб. Учасниками зборів зареєстровано 57 члена ТСББ «Комфорт», тобто 45,6 %. Твердження сторони позивача, що учасниками ТСББ є 168 осіб, як це встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2006р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства співвласників багатоквартирного будинку «Комфорт» про визнання недійсним рішень загальних зборів, а отже загальні збори, що відбулися були не правомочними, судом оцінюється критично. Так, зазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, кількість членів Товариства була встановлена станом на прийняття рішень у 2005 р. і не свідчить про те, що станом на день прийняття відповідачем оспорюваного рішення в 2015 р. кількість членів ТСББ «Комфорт» залишилась незмінною. Таким чином, суд вважає, що стороною позивача не доведено факту про відсутність необхідної кількості голосів для прийняття оскаржуваного рішення, в силу положень вищенаведеного п. 5.4 Статуту Товариства. Приписами ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 1 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб відповідно до ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, як це встановлено ст. 317ЦК України. У відповідності з ч. 1, 5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. В судовому засіданні позивачка зазначала, що порушення її прав, пов'язано із зобов'язанням, що виникли у зв'язку із прийняттям оскаржуваного рішення - обов'язку сплачувати платежі, які не розповсюджуються на неї, хоча вона не є членом Товариства. Проте, з оскаржуваної частини рішення не вбачається, що останнє розповсюджується і на осіб які не входять до складу членів ТСББ. Крім того слід зазначити, що чинним законодавством України (ст. 322 ЦК України) встановлено обов'язок власника, і це не заперечувалось в судовому засіданні позивачкою, нести витрати по утриманню майна. Зокрема, Закон України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» регулює правовідносини, що виникають між об'єднанням та власниками квартир тощо, які не є його членами. Положеннями ч. 4 ст. 9 цього Закону визначено, що власники приміщень, розташованих у межах одного житлового комплексу, які не є членами об'єднання, можуть укладати з об'єднанням угоди про співпрацю та дії у спільних інтересах. В свою чергу згідно до ст. 13 Закону, укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим і не залежить від членства в об'єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою. У разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов'язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об'єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку. Управителем же, в розумінні ст. 1 Закону - юридична особа, яка здійснює управління неподільним та загальним майном житлового комплексу за дорученням власника (власників) майна і забезпечує його належну експлуатацію. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Протягом всього часу розгляду справи, стороною позивача не надано доказів, які б свідчили про договірні відносини між сторонами. В свою чергу положення ст. 15 ЦК України встановлюють, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено, що відповідачем прийняттям 21 лютого 2015р. оскаржуваного рішення порушені її права і свободи, які підлягають захисту, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed