Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

В вересні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 09.08.2013 р. померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки [ADDRESS]. Спадщину після її смерті прийняла позивачка по справі, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавицею. У встановленому законом порядку позивачка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо визначити, яка частка у праві на вищезазначену квартиру та на підставі яких правовстановлюючих документів належала спадкодавиці. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частки [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 09.08.2013 р.; визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача збільшила заявлені вимоги, просила також визначити частки у праві спільної власності на квартиру. А саме просили суд визначити, що частки співвласників в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними та складють по 1/3 частині — частка кожного; визнати за позивачкою право власності 2/3 частки [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 09.08.2013 р.та право власності на 13 частину квартири. Відповідачі [PERSON] визнала позовні вимоги плвністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився, повідомений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], позивачка по справі, є донькою [PERSON] та [PERSON]. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.01.2007 р., виданого Адміністрацією Ленінського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Згідно ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що співвласники в рівних частках користувалися, володіли спільним майном, суд вважає необхідним визначити, що їх частки є рівними і складають по 1/3 частині - частка кожного. Відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно Ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.11.2007 р. по справі № 2-2375/2007 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та Ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.11.2014 р. за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS]. [PERSON] отримав грошову компенсацію вартості належної йому 1/3 частини вищезазначеної квартири та погодився на передачу вказаної частки [PERSON] Отже [PERSON] набула згідно рішення суду право власності на частку чоловіка, проте у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності. 09 серпня 2013 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належних їй 2/3 часток квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом після її смерті є позивачка [PERSON] як донька, та відповідачка [PERSON] - як мати померлої. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов’язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів справи, у встановленому законом порядку до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлої [PERSON] Інші особи з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертались. Крім того, зі змісту Довідки КЖЕП “Зоря” від 22.08.2013 р. за вих. № 2229 вбачається, що на час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована та проживала разом з померлою [PERSON] Відповідно до ст. 68 ЗУ “Про нотаріат” нотаріус при видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом перевіряє склад спадкового майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Позивачка [PERSON] звернулась до ПН ММНО [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], проте відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2014., у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] позивачці було відмовлено через відсутність реєстрації права власності померлої на спадкове майно за життя. Крім того позивачка не має змоги зареєструвати право власності на частку, яка належить їй, через несвоєчасне оформлення документів померлою. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки її права порушені та мають бути поновлені зазначеним в позові шляхом. На підставі ст.ст. 392, 1216, 1241, 1261, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved