Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким просив стягнути із нього заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.01.2015, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 800,00 грн., на картковий рахунок, позичальник, при його підписанні, дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення та ініціативою банку та зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач зазначає, що свої грошові зобов`язання згідно зазначеного договору виконав, однак відповідач свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконував, в результаті чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2020 становить 100748,71 грн., з яких: 790,50 грн. - заборгованість за кредитом; 96048,21 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3910,00 грн. - заборгованість за пенею. Зазначену заборгованість позивач просив стягнути у його користь із відповідача. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч.1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Снятинського районного суду від 10.09.2020 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача зазначив, що в разі неявки в судове засідання його представника, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився без поважних причин про причини неявки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 20 січня 2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Умовами Договору передбачена можливість зміни кредитного ліміту, тарифів та інших невід`ємних частин Договору, отже банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме: впроваджені зміни відсоткової ставки із 01.04.2015 із встановленої при підписанні договору розміру ставки 34,8% річних, до 43,2% річних; впродовж зміни Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту. Згідно положень Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку передбачено пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.01.2015 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, яка станом на 31.05.2020 становить 100748,71 грн., з яких: 790,50 грн. - заборгованість за кредитом; 96048,21 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3910,00 грн. - заборгованість за пенею, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та невиконання зобов`язань, що випливають з нього. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 790,50 грн. підлягає до задоволення. При цьому, судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, розмірах і порядках нарахування. А тому, суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 січня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві, підписаної [PERSON] 20 січня 2015 року, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституційний Суд України у рішенні у справі від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням викладеного, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Таким чином у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення із [PERSON] 96048,21 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом та 3910,00 грн. - заборгованості за пенею слід відмовити. На підставі наведеного суд вважає, що із [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №б/н від 20.01.2015 в сумі 790,50 грн., що становить суму заборгованості за кредитом. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] слід стягнути 2102,00 грн. судового збору в користь АТ КБ «ПриватБанк». На підставі ст. ст. 526, 549, 551, 554, 610, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved