Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

В березні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, 3 особа - Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.06.2009 р. між [PERSON] та ВАТ «Златобанк» був укладений договір іпотеки, який забезпечував виконання іпотекодавцем зобов'язань, що виплавають з укладеного з іпотекодержателем кредитного договору №022/09/CL від 18.06.2009 р. Предметом іпотеки було нерухоме майно. 12.02.2015 р. між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги та відступлення права за договорами забезпечення, відповідно до якого ПАТ «Златобанк» відступає [PERSON] право вимоги за кредитним договором №022/09/CL від 18.06.2009 р., укладеним між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] разом зі змінами до нього. 22.08.2016 року позивачем на підставі Договору іпотеки від 30.06.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 30.06.2009 p., зареєстрованим у реєстрі за № 117 було здійснено звернення стягнення не предмет іпотеки, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] З 22.08.2016 р. по теперішній час позивач проживає у вказаному будинку, самостійно несе всі затрати на його утримання. З отриманої довідки виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб йому стало відомо, що за вказаною вище адресою зареєстровано відповідачі по справі, які з 22.08.2016 р. за вказаною адресою не проживають, а були зареєстровані попереднім власником майна [PERSON] а відтак, оскільки відповідачі не є членами сім'ї позивача, їх реєстрація не дає можливості позивачу вільно розпоряджатись своєю власністю, просить визнати відповідачів такими, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в направленому до суду клопотанні просила справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі в судове засідання також не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у їх відсутність до суду не звертались. Представник 3 особи - Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в судове засідання не з'явився, в направленому до суду клопотанні просив справу розглядати у його відсутність. Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів з ухваленням заочного рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 30.06.2009 р. між [PERSON] та ВАТ «Златобанк» був укладений договір іпотеки, який забезпечував виконання іпотекодавцем зобов'язань, що виплавають з укладеного з іпотекодержателем кредитного договору №022/09/CL від 18.06.2009 р. Предметом іпотеки було нерухоме майно, серед яких значиться житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] 12.02.2015 р. між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги та відступлення права за договорами забезпечення, відповідно до якого ПАТ «Златобанк» відступає [PERSON] право вимоги за кредитним договором №022/09/CL від 18.06.2009 р., укладеним між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] разом зі змінами до нього. 22.08.2016 року позивачем на підставі Договору іпотеки від 30.06.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. 30.06.2009 p., зареєстрованим у реєстрі за № 117 було здійснено звернення стягнення не предмет іпотеки, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з інформаційної довідки виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб виданої в січні 2018 р., за інформацією, яка міститься в Реєстрі територіальної громади м. Києва, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано дев'ять осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON]. [INFO] З акту від 23.03.2018 р. складеного [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останні засвідчили, що відповідачі по справі з 22.08.2016 р. по день складання акту фактично не проживають та не проживали за адресою: [ADDRESS] Будь-які особисті речі у житловому будинку за вказаною адресою відповідачів відсутні. Таким чином, відповідачі, будучи зареєстрованими у вказаному будинку, що на даний час належить позивачу на праві власності, порушують його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі не є співвласниками або власниками спірного будинку, наймачами житлового будинку, який належить на праві власності позивачу, не являються членами сім'ї позивача, у спірному будинку фактично з 22.08.2016 року не проживають, витрат на утримання будинку не несуть, особистих речей у будинку не зберігають, а тому, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили своє право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] тим самим задовольнивши вказаний позов.

Outcome: approved