Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Новобузький район, с. Вільне Запоріжжя, вул. Нова, буд. № 2. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері [PERSON], яка померла 02 липня 2016 року залишився у спадок житловий будинок за вказаною вище адресою. Однак будинок він не може оформити в нотаріальному порядку, так як не представив належним чином оформлені правовстановлюючі документи на нього. Вказуючи, що є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері і прийняв спадщину, але через зазначену обставину не може її оформити в нотаріальному порядку, хоча наданими документами, в тому числі копією погосподарської книги та довідками сільської ради підтверджується, що будинок за життя належав матері, тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на нього. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача та третіх осіб до суду надійшли аналогічні заяви, в яких також були відсутні будь-які заперечення по суті позову. Оскільки в судове засідання особи, що беруть участь у розгляді справи не зявились, суд відповідно до ч.2ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 02 липня 2016 року померла мати позивача і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Новобузький район, с. Вільне Запоріжжя, вул. Нова, 19. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги спадкування за законом відносяться діти та батьки спадкодавця. Позивач, є сином померлої [PERSON] і за положеннями ст. 1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги. Він прийняв спадщину, оскільки в в передбачений законом шестимісячний термін подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці цієї ж черги не подавали до нотаріальної контори заяви про прийняття чи про відмову від прийняття спадщини. Таким чином позивач є єдиний спадкоємець першої черги після смерті матері. Далі, під час оформлення спадщини на будинок після смерті матері позивач отримав письмове роз'яснення від нотаріуса від 12 вересня 2016 року про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки не представив належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на дану нерухомість. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Спадкодавець за свого життя, побудувавши будинок, не отримав свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його у відповідному державному органі. Відповідно до технічного паспорту, складеного Новобузькою філією комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований по вул. Новаа, 19, в с. Вільне Запоріжжя, Новобузького району, Миколаївської області, був побудований в 1952 році. Згідно з довідкою цього ж підприємства та цим же технічним паспортом, житловий будинок має житлову площу 16,20 кв.м., загальну площу 37.10 кв.м. Однак, відповідно до записів у погосподарській книзі Вільнозапорізької сільської ради ради житловий будинок по вул. Нова, 19, в с. Вільне Запоріжжя, Новобузького району, Миколаївської області існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснила. Однак це не скасовує належність їй будинку. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та неналежне оформлення правовстановлюючих документів. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved