Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 25 листопада 2013 року між банком та [PERSON], відповідно до якого останній отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5200 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на дату смерті 19 квітня 2016 року становить 24381 гривня 60 копійок і складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4893 гривні 81 копійка, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 19487 гривень 79 копійок. Позивач просив стягнути із [PERSON], як із спадкоємиці божника [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, заборгованість за кредитним договором від 25 листопада 2013 року, загальний розмір якої станом на 19 квітня 2016 року становить 24381 гривня 60 копійок. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних доказів; не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Зясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 25 листопада 2013 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.7). Підписавши заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, [PERSON] погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.8-31). Відповідно до цієї заяви, яка підписана позичальником та представником банку, [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. У заяві, зокрема, зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Як вбачається з розрахунку позивача станом на 31 грудня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 24381 гривня 60 копійок і складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 4893 гривні 81 копійка та заборгованості за відсотками в розмірі 19487 гривень 79 копійок (а.с.5-6). Суд вважає за необхідне зауважити, що розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 25 листопада 2013 року здійснено банком станом на 31 грудня 2017 року, а не станом на час смерті позичальника 19 квітня 2016 року. [PERSON] помер 19 квітня 2016 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 531 від 20 квітня 2016 року (а.с.77). Отримавши 23 травня 2017 року ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2017 року, АТ КБ «Приватбанк» дізнався про смерть боржника [PERSON] (а.с.34). 31 липня 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори із претензією кредитора в порядку ст.1281 ЦК України про включення кредиторської вимоги заборгованості за кредитним договором від 25 листопада 2013 року в розмірі 24381 гривня 60 копійок до спадкової маси після смерті [PERSON] (а.с.35-37). Листом від 07 серпня 2017 року № 1183/01-16 Костянтинівська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «Приватбанк» про відсутність спадкової справи після померлого 19 квітня 2016 року [PERSON] (а.с.38). Згідно актового запису про народження [PERSON], [INFO], її батьком є [PERSON] (а.с.103-105). Як вбачається з копії паспорта (а.с.33) та довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрована за однією адресою із [PERSON] (а.с.32) - м.Костянтинівка, вул.Калініна, 56/76 (а.с.52-53). 29 листопада 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось із претензією на адресу [PERSON], як до спадкоємиці, яка фактично прийняла спадщину, про сплату заборгованості за кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON] 25 листопада 2013 року, розмір якої станом на дату смерті останнього становить 24381 гривня 60 копійок (а.с.39-42). Згідно листа КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» № 755 від 16 серпня 2018 року інформація щодо належності квартири № 76 по вул. Європейська (Калініна), 56 в м.Костянтинівка та щодо нерухомого майна, належного [PERSON] відсутня (а.с.79,89). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстроване (а.с.94-95). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстроване (а.с.96). Як вбачається з листа Костянтинівської державної нотаріальної контори від 04 вересня 2018 року № 1907/01-09 (а.с.106) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.87,107), в провадженні нотаріальної контори немає спадкової справи щодо майна померлого 19 квітня 2016 року [PERSON] В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що на відповідача [PERSON] як спадкоємицю померлого [PERSON], яка вважається такою, що прийняла спадщину, законом дійсно покладено обов*язок задовольнити вимоги банка в межах вартості майна, отриманого у спадщину. За клопотанням представника позивача (а.с.68) суд вживав заходів щодо витребування доказів на підтвердження отримання [PERSON] майна у спадщину після смерті [PERSON], але як вбачається з вищенаведеного, відсутні докази отримання відповідачкою у спадщину будь-якого майна після смерті батька. Відповідно до ч.3,4 ст.12 ЦПК України, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року суд при оцінці доказів має керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Проаналізувавши наведені докази з точки зору їх належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] успадкувала певне майно після смерті батька - [PERSON] та не надано доказів на підтвердження вартості успадкованого майна. Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed