Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Будинковолодіння на [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], яке вона отримала в спадщину після смерті своєї матері. Позивачка [PERSON], посилаючись на те, що вона маючи намір придбати будинковолодіння на [ADDRESS] та уклавши з відповідачами по справі усну домовленість про придбання будинку за 10 000 доларів США, в підтвердження чого передала 3 000 доларів США завдатку та отримавши дозвіл відповідачів розпочала проводити ремонт в цьому будинку, для проведення якого придбала різні електроприлади та інструменти. При посвідченні договору у нотаріуса [PERSON] та [PERSON] почали вимагати від неї додаткові кошти, про які вони не домовлялися, в результаті чого договір нотаріально не уклали, а її не допустили в будинок забрати придбані нею електротовари та інструменти, звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення завдатку, відшкодування компенсації за проведений ремонт, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди. Відповідачі проти задоволення позову заперечили, посилаючись на те, що .[PERSON] не захотіла заплатити їм всі обумовлені кошти за будинок, а тому вони були вимушені відмовитися від нотаріального укладення договору купівлі-продажу. Не погоджуючись з вимогами позивачки, [PERSON] посилаючись на те, що вона як власник будинковолодіння, дозволу на проведення ремонтних робіт не надавала, ремонт проводився [PERSON] на власний розсуд, в результаті чого будинок зруйнований та непридатний для проживання, звернулася до суду з зустрічним позовом про відшкодування їй 30 000 грн матеріальних збитків та 10 000 грн моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а в зустрічному позові слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що земельна ділянка та розташований на ній будинок з господарськими спорудами на [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 серпня 2013 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 8 жовтня 2013 року. Дане будинковолодіння [PERSON] отримала в спадщину після смерті матері, на підставі мирової угоди укладеної з [PERSON] З інформаційної місцевої газети «Сміла від А до Я» № 12 за березень 2013 року вбачається, що в рубриці «приватні оголошення» є оголошення про продаж будинку в с. Костянтинівка, 60 м2, госп.будівлі, газ по вулиці, ділянка 0,25 га приватизована, поряд зупинка електропоїзда та автобуса, 100000 грн. В цій же газеті але за № 15, яка вийшла у квітні 2013 року міститься аналогічне повідомлення, лише змінена ціна на 80 000 грн, а тому суд вважає правдивими посилання [PERSON], що саме за 80000 грн була домовленість між сторонами про продаж будинковолодіння, оскільки попередня ціна не відповідала дійсній вартості будинку і на нього не знайшлося покупця. Спростувати відповідачі це не змогли, оскільки не довели суду, що оголошення за 80000 грн вони в газету не давали. У підтвердження досягнення мети придбати будинковолодіння, [PERSON] надала суду розписку від 18 квітня 2013 року написану [PERSON] про отримання нею 3000 доларів США завдатку за продаж будинку матері на [ADDRESS]. Оглянувши оригінал розписки в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вона відповідає дійсності і намірам сторін, хоча [PERSON] і відмовилася в послідуючому, що вона таку розписку писала. Написання цієї розписки та отримання доларів підтверджується також і зустрічною позовною заявою та запереченнями наданими суду [PERSON] Її посилання на те, що вона не читала цих документів не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки допитаний в суді свідок [PERSON] суду показав, що він представляв інтереси [PERSON] як адвокат, згідно договору про надання юридичних послуг, і зустрічна позовна заява, і заперечення на первісний позов написані ним зі слів обох сестер [PERSON] і власноручно підписані [PERSON] Не знайшло свого підтвердження в суді і те, що [PERSON] перебувала у безпорадному, пригніченому стані і не розуміла значення своїх дій, оскільки доказів цього вона суду не надала. Станом на 18 квітня 2013 року відповідачі не визначилися хто саме з них буде власником спадкового будинку, проти чого вони не заперечили, а тому розписку про отримання 3000 доларів США написала [PERSON], яка діяла і від імені [PERSON], про що свідчить мирова угода між [PERSON] та [PERSON] підписана 11 червня 2013 року в суді. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. При нотаріальному укладенні договору купівлі-продажу представник [PERSON], її син [PERSON], якому вона намагалася придбати спірний будинок та [PERSON] разом з [PERSON], яка також була присутня у нотаріуса, проти чого вони не заперечили, не досягнули ціни щодо будинку та земельної ділянки, оскільки відповідачі підняли її до 100000 грн, що підтвердили в судовому засіданні. Довести, що сторони домовилися саме про таку суму вони не змогли, оскільки їх заперечення спростовуються повідомленням надрукованим в газеті «Сміла від А до Я» у номері 15 за квітень 2013 року. Суд приходить до висновку, що порушення зобов'язання в даному випадку сталося з вини відповідачів за первісним позовом, постільки саме вони в односторонньому порядку вирішили змінити умови договору купівлі-продажу, підвищивши ціну продажу будинковолодіння з обумовлених сторонами 80 000 грн до 100 000 грн. Доказів на підтвердження відсутності їх вини, відповідачами суду не надано. Позивачка не довела суду, що між сторонами нотаріально укладався договір, відповідно до якого вона сплатила завдаток в рахунок майбутніх платежів за будинковолодіння, тому ці кошти підлягають поверненню як аванс. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ч.3 ст. 571 ЦК України у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Оскільки [PERSON] та [PERSON] добровільно відмовилися повернути 3000 доларів США [PERSON] їх слід стягнути з них солідарно у примусовому порядку. На день винесення рішення по справі відповідно курсу НБУ 1 долар США становить 15,749624 грн, а тому з них слід стягнути 47220 грн (3000х15.74=47220). Згідно з вимогами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Разом з тим, після погодження умов договору про придбання будинку та отримання завдатку, відповідачі передали ключі від будинку [PERSON], що підтвердила [PERSON] у запереченні проти позову. Це підтверджується також і висновками про результати звернень [PERSON] до Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області від 26 вересня 2013 року, в якому зазначено, що вона передала ключі від будинку [PERSON] У липні 2013 року перебуваючи у с. Костянтинівка вона помітила, що пошкоджено частину її будинку на [ADDRESS] і це стало причиною її звернення в міліцію лише 21 вересня 2013 року. Разом з тим, вона відмовилася від подальшої перевірки за її зверненням, так як спірні питання були вирішені мирним шляхом. Доказів, що даний висновок не був їй вручений, [PERSON] суду не надала, також вона не надала доказів, що вона даний висновок оскаржувала. Пояснень щодо відмови від проведення перевірки працівниками міліції суду вона не давала. Подальші звернення [PERSON] до правоохоронних органів щодо руйнування її будинку проходили після того, як не уклався договір купівлі-продажу у нотаріуса 28 жовтня 2013 року, а тому суд ставить під сумнів їх достовірність і розцінює це як спосіб захисту свого права [PERSON] з метою уникнення повернення авансу. Аналізуючи події, які відбувалися між сторонами в хронологічному порядку, а саме: 18 квітня 13 року [PERSON] отримала 3000 доларів США завдатку від [PERSON]; згідно розписки, яка знаходиться в матеріалах справи ремонт у будинку починається 11 травня; 11 червня сестри [PERSON] укладають у суді мирову угоду і фактично розпочинають оформлення правовстановлюючих документів на будинковолодіння, із яких право власності на будинок реєструють 15 серпня, а земельну ділянку 8 жовтня, і лише з цього часу сторони можуть укласти договір купівлі-продажу нотаріально, суд приходить до висновку, що посилання [PERSON] відповідають дійсності і між сторонами існувала домовленість про дозвіл на проведення ремонту в будинку. Остільки будинок потребував ремонту, в ході його проведення, [PERSON] та [PERSON] встановили металопластикові віконні рами з вікнами замість старих, вирівняли стелю, замінили електропроводку, переклали перестінки та провели інші роботи. Переобладнання та перепланування в будинку не проводилося, а тому [PERSON] не потрібен був дозвіл виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради на проведення ремонту відповідно до вимог ст. 152 ЖК України. Наданий відповідачами протокол від 24 квітня 2014 року суд не може прийняти як належний доказ щодо руйнування будинку, оскільки він оформлений не належним чином: відсутній бланк сільської ради, штамп та печатка. Крім того, не надано доказів, що перелічені особи в цьому протоколі мають відповідні знання в галузі будівництва для визначення стану руйнації будинку та її вартості. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є рідним братом позивачки по справі і був присутнім при написанні розписки про отримання завдатку [PERSON] Однією з умов придбання будинку була домовленість, про те, що вони зможуть проводити ремонт в будинку з метою вселення в нього його племіннику [PERSON] з його сім'єю до кінця 2013 року. [PERSON] і [PERSON] не заперечили проти цього. Письмового дозволу вони не давали. Для проведення ремонту [PERSON] придбав різні електроінструменти та прилади, які залишилися в будинку. Сестри [PERSON] їх не повернули по цей день. Судом також допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду що дозволу на проведення ремонту [PERSON] та [PERSON] не надавали [PERSON] Суд оцінює ці показання достовірними, але вони пояснили, що не були присутніми під час укладення договору про купівлю продаж між [PERSON] та сестрами [PERSON], а тому суд приходить до висновку, вони навіть і не могли знати про наявність чи відсутність такого дозволу. Частина 1 ст. 623 ЦК України визначає, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч.4 ст. 390 ЦК України передбачено право добросовісного набувача (володільця) залишити собі здійсненні ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремленні від майна без завдання йому шкоди, а якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, то добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі на яку збільшилась його вартість. Доказів щодо проведення переобладнання і перепланування жилого будинку стороною відповідачів не надано. Відповідачі відмовилися від проведення оплати експертизи, яка була призначена судом експерту [PERSON] та фактично не допустили його до об'єкту нерухомості для дослідження, що підтверджується його повідомленням від 5 травня 2014 року. В зв'язку з цим [PERSON] вимушена була звернутися до спеціаліста, який зробив локальний кошторис будівельних робіт, вартість якого становить 44 819 грн, а тому суд приходить до висновку про правомірність вимог позивачки про стягнення з відповідачів вартості проведених нею ремонтних робіт в будинку. Для проведення ремонту необхідні були інструменти та прилади, які позивачка придбала в магазині та надала відповідні чеки про вартість, а саме: шліфувальну машину «Вальтер-5900» вартістю 330 грн, дрель ударну «Карефур» вартістю 460 грн, болгарку ДБТ ВС 125 ЛВ вартістю 700 грн, електричну пилку поперечну вартістю 700 грн, водяний урівень вартістю 16 грн, кувалду вартістю 75 грн, кирку вартістю 15 грн, два гвоздодьора вартістю 60 грн, 4 лопати вартістю 94 грн, граблі вартістю 12 грн, насадку до перфоратора вартістю 240 грн, набір викруток вартістю 69 грн, коньок полку 4 м вартістю 60 грн, холодильник «Самсунг» вартістю 3000 грн, електроплитку вартістю 216 грн, газову плитку вартістю 250 грн, насос водяний вартістю 2985 грн, два електропродовжувачі вартістю 129 грн, а всього на 9513 грн. Всі ці прилади та інструменти знаходилися в будинку, а [PERSON] разом з [PERSON] відмовилися їх повертати. У зв'язку з відмовою повернути вказані прилади та інструменти [PERSON], маючи відповідне доручення від позивачки, звертався до сільської ради та міліції, але втручатися у вирішення цього питання не захотіли мотивуючи, що між сторонами існує спір про будинок і рекомендували звернутися за захистом своїх прав до суду, що підтверджується листом Костянтинівської сільської ради від 10 листопада 2014 року. Оскільки відповідачі відмовилися повернути їх добровільно, суд вважає за необхідне стягнути у примусовому порядку з [PERSON] та [PERSON] вартість перелічених електроінструментів та приладів на користь [PERSON] На прохання відповідачів позивачка також сплатила кошти за проведення експертної оцінки будинковолодіння та земельної ділянки в сумі 950 грн., здійснила оплату за оформлення кадастрового номеру в розмірі 1400 грн., понесла витрати на нотаріальне оформлення документів в сумі 1400 грн, а всього 3750 грн. Разом з тим, суд не може стягнути всі перелічені позивачкою кошти, оскільки представлені нею квитанції про оплату витрат у нотаріуса, виписані на ім'я [PERSON] лише на суму 1077 грн. Інші квитанції виписані не на її ім'я, а доказів, що їх сплачувала саме вона суду не надано. Вимоги позивачки про стягнення з відповідачів моральної шкоди не можуть бути задоволені судом, оскільки не передбачені ст.23 ЦК України. Позивачкою не надано суду доказів щодо знищення чи пошкодження її майна. Її посилання на неповернення відповідачами приладів та електроінструментів не доводить того факту, що вони знищені або пошкоджені, а тому в цій частині позов не може бути задоволений. Виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, збитки завдані позивачці, які складаються з переданого нею завдатку в сумі 3000 доларів США, що становить 47220 грн на час винесення рішення по справі та полягають у понесених витратах на проведення ремонтних робіт в сумі 44819 грн, компенсації за привласнене відповідачами майно в сумі 9513 грн. та 1077 грн. понесених витрат на нотаріальне укладення договору, а всього 102629 грн суд вважає доведеними стороною позивача, а отже вимога про їх повернення підлягає задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] в суді не підтримала, а заяви про залишення його без розгляду не надала. Разом з тим, він не може бути задоволений судом, оскільки вона не надала суду доказів щодо вартості руйнування її будинку, а її посилання на завдані збитки в сумі 30 000 грн нічим не доведені. Вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн за руйнування її будинку хоча і передбачені ст. 23 ЦК України, але не можуть бути задоволені та стягнуті з [PERSON], оскільки в своїх поясненнях суду [PERSON] заперечила її участь у проведенні руйнування зазначивши, що це робили [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги до зазначених осіб [PERSON] не заявляла, з клопотаннями про залучення їх у справу не зверталася. На підставі ст. 88 ЦПК України [PERSON] надала суду докази щодо понесених нею судових витрат по оплаті 1295 грн 16 коп судового збору, 974 грн 98 коп вартості висновку спеціаліста, 680 грн оплати послуг експерта та 6000 грн оплати за правову допомогу адвокатом, а всього 8950 грн 14 коп їх слід стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь в рівних долях, тобто по 4475 грн 07 коп з кожної. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 526, 570, 571, 610, 611, 614, 623, 1167 ЦК України,

Outcome: partial