Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

В березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до відповідача про визнання договору поруки припиненим. У позові посилалась на те, що 30 листопада 2005 року між АПП «Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль») та [PERSON] був укладений кредитний договір. За умовами договору [PERSON] надав позичальнику на відновлювальну кредитну лінію з умовою забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти лімітом 118\~000 доларів США терміном до 29 листопада 2015 року. З метою забезпечення належного виконання кредитного договору, 30 листопада 2005 року між нею та банком укладено договір поруки, відповідно до якого вона поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за умовами кредитного договору. Зокрема, за умовами вказаного договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник. Окрім того, сторони договору поруки дійшли згоди про те, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по кредитному договору і таких коштів у поручителя не буде, то кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя. 18 січня 2008 року банк надіслав на її адресу лист-попередження про необхідність дострокового погашення заборгованості по кредитному договору. В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 травня 2014 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з [PERSON], а також з неї як поручителя та [PERSON] (іншого поручителя), заборгованість по кредитному договору, включаючи відсотки за користування кредитом та пеню. Протягом десяти місяців з дня отримання вимоги про дострокове погашення кредиту, банк не звернувся до суду з позовом до неї як поручителя, у звязку із чим, на її думку, договір поруки є припиненим. Таким чином, вважає, що оскільки банк звернувся до суду 18 листопада 2008 року, тобто зі спливом шестимісячного строку з дня надходження на її адресу листа (претензії), договір поруки є припиненим. Просила позов задовольнити та визнати договір поруки від 30 листопада 2008 року, укладений між нею та АПП «Банк Аваль» припиненим. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] Аваль» - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, про що надав свої письмові заперечення. Просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] під час розгляду справи підтримав позовні вимоги та не заперечував щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав: Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором. Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обовязку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Так, судом встановлено, що згідно кредитного договору від 30 листопада 2005 року, укладеного між АПП «Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль») та [PERSON], [PERSON] надав позичальнику на відновлювальну кредитну лінію з умовою забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти лімітом 118\~000 доларів США терміном до 29 листопада 2015 року (а.с.8-9). З метою забезпечення належного виконання кредитного договору, 30 листопада 2005 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за умовами кредитного договору. Зокрема, за умовами вказаного договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник. Окрім того, сторони договору поруки дійшли згоди про те, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по кредитному договору і таких коштів у поручителя не буде, то кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя (а.с.10). У звязку із неналежним виконанням позичальником [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, 18 січня 2008 року [PERSON] надіслав на адресу позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON], [PERSON], лист-попередження про необхідність дострокового погашення заборгованості та попереджено, що у разі невиконання вимоги, [PERSON] розпочне претензійно-позовну роботу. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в листі йшла мова лише щодо погашення поточного боргу, а не про дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором. (а.с.11). Втім, заборгованість боржниками погашена не була, у звязку із чим, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 травня 2014 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з [PERSON], а також поручителів [PERSON], [PERSON] заборгованість по кредитному договору, включаючи відсотки за користування кредитом та пеню (а.с.15). Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, [PERSON] оскаржила його до апеляційного суду Чернівецької області. При цьому в апеляційній скарзі остання вказувала на те, що при винесенні рішення, суд першої інстанції не врахував того, що договір поруки припинений, у звязку із пропуском кредитором строку на звернення до суду з позовом до поручителя, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України. Розглянувши апеляційну скаргу [PERSON], апеляційний суд Чернівецької області у своєму рішенні від 27 травня 2015 року, дійшов висновку про те, що підстав вважати поруку припиненою не вбачається. Своє рішення апеляційний суд Чернівецької області мотивував тим, що 18 січня 2008 року банк звернувся до боржників з листом-попередження про наявність заборгованості станом на січень 2008 року та необхідність її ліквідувати строком до 29 лютого 2008 року. Зі змісту вказаного листа не вбачається вимоги про дострокове погашення заборгованості по кредиту, а мова йде лише про погашення заборгованості, яка виникла станом на 28 січня 2008 року. Судом було встановлено, що заборгованість боржника за кредитним договором виникла з липня 2008 року, а позов Банку заявлений 19 листопада 2008 року. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав, на які вказує [PERSON] як на припинення поруки (а.с.53-54). Як передбачено ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed