Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у грудні 2017 року звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилалось на те, що 03.10.2008 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушує умови договору та своєчасно не сплачує кредит та проценти за нього і станом на 15.11.2017р. має 26868,28 грнзаборгованості, з яких: 7384,72 грн заборгованість за тілом кредиту; 9402,22 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 8563,8 грн заборгованість за пенею, а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 250,0 грн штраф (фіксована частина), 1267,54 грн штраф (процентна складова). Зазначена справа надійшла до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та згідно з ухвалою цього суду від 27 грудня 2018 року передана за підсудністю на розгляд до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області. Представник позивача звернувся до суду із заявою про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, слухати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач подав відзив, у якому позовні вимоги не визнав. Вважає, що Банк, змінивши 17.10.2012р. розмір кредитного ліміту, в односторонньому порядку змінив умови договору; Банком неправомірно нараховано проценти на неустойку, пропущено строк позовної давності для стягнення неустойки та штрафу. У судове засідання відповідач повторно не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України: одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що 03.10.2008р. між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач у своїй заяві від 03.10.2008р. зазначив бажаний кредитний ліміт у розмірі 1000 грн та відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надав право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. У разі виникнення прострочених зобов'язань за договором на суму від 100 грн [PERSON] зобов'язався сплачувати банку пеню відповідно до встановлених тарифів, яка нараховується в день нарахування процентів по кредиту (п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил). У випадку порушення [PERSON] строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів останній зобов'язався сплатити банку штраф в розмірі 250 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків (п.2.1.1.7.6 Умов та правил). Отже, з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 03.10.2008 року, яка утворилась станом на 15 листопада 2017 року, а саме: 7384,72 грн заборгованість за тілом кредиту; 9402,22 грн заборгованість по процентах за користування кредитом. При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу суд враховує наступне. Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору (п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил) передбачено застосування до відповідача пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Одночасно пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, визначених цим договором. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм права викладені в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 і відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує їх при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За таких обставин позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у частині стягнення штрафу не може бути задоволений, а тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути лише пеню у розмірі 8563,8 грн. Всього з [PERSON] на корить АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 03.10.2008 року в загальній сумі 25350,74 грн, з яких: 7384,72 грн заборгованість за тілом кредиту; 9402,22 грн заборгованість по процентах за користування кредитом; 8563,8 грн заборгованість за пенею. Також суд зазначає, що підстав для застосування строку позовної давності до пені, про що просить у відзиві відповідач, немає, оскільки він 01.06.2017 року здійснив останній платіж в розмірі 11,57 грн на погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с.11), а позов подано 12.12.2017 року, тобто в межах річного строку позовної давності, встановленого ст. 258 ЦК України. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 26868,28 грн, а підлягає задоволенню в сумі 25350,74 грн, що складає 94,35% (25350,74 х 100 : 26868,28). Тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1509,6 грн судового збору (1600 х 94,35%). На підставі викладеного,

Outcome: partial