Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~В березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивач вказав, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 24 березня 2021 року належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Договір укладений між ним та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] . Згідно умов договору продавець зобов`язалася звільнити продану квартиру, оплатити комунальні послуги та зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , яка зареєстрована у квартирі з 6 червня 2008 року. Умови договору щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачки не виконані через те, що вона проживає на даний час за кордоном, і не має можливості прибути в Україну. Реєстрація [PERSON] створює багато незручностей [PERSON] як власнику житла, він не має можливості належно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм житлом, не може оформити на своє ім`я будинкову книгу, а також він не має бажання, щоб відповідачка була надалі зареєстрована у його квартирі. Тому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В квітня 2021 року представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій посилаючись на ст.ст. 383, 391 ЦК України просить усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування та розпоряджання зазначеною квартирою. \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 березня 2021 року, укладеним між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії будинкової книги вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 6 червня 2008 року. Актом про встановлення факту непроживання від 22 березня 2021 року встановлено, що [PERSON] на даний час не проживає і не користується житлом, особистих речей та іншого майна в квартирі не утримує, проживає в Італії. Відповідно до ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним, зокрема шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення\~\~та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] з часу продажу квартири, і на момент звернення до суду з цим позовом у квартирі позивача не проживала, своєю реєстрацією у квартирі чинить йому перешкоди у користуванні майном, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 908 гривень згідно квитанції АТ «РВС БАНК» № 29-1280986/1/С від 29 березня 2021 року, що становить 454 гривні. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved