Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор Запорізької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просить: - визнати незаконним та скасувати п. 5.7 рішення пятдесят першої сесії Бердянської міської ради Запорізької області шостого скликання №23 від 20 листопада 2014 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам»; - визнати недійсним свідоцтво про право власності номер 30431649, видане державним реєстратором 04 грудня 2014 року на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0600га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул..Курортна, 140-а в м.Бердянськ; - скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 17702826 від 04 грудня 2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку по вул..Курортна, 140-а в м.Бердянськ; - зобовязати [PERSON] повернути земельну ділянку вартістю 113088,00 грн., площею 0,0600га., кадастровий номер 2310400000:07:002:0173, яка знаходиться по вул.Курортна, 140-а в м.Бердянськ Запорізької області, територіальній громаді міста Бердянська в особі Бердянської міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що прокурором встановлено, що п. 5.7 рішення Бердянської міської ради № 23 від 20.11.14 року затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0600га., розташовану по вул.Курортна, 140-а в м.Бердянськ Запорізької області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На підставі вказаного рішення державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 04.12.14 р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вул..Курортна, 140-а в м.Бердянськ, номер 30431649. Прокурор зазначає, що відведення земельної ділянки погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Бердянська в межах визначеної ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а саме на відстані 480 метрів від урізу води Азовського моря. Прибережна захисна смуга уздовж моря входить до санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обовязковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Спірна земельна ділянка взагалі не могла бути передана у приватну власність. У затвердженому оскаржуваним рішенням міської ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Прокурор також вказує, що оскаржуваним рішенням порушено вимоги містобудівного законодавства, оскільки забудова та використання території населених пунктів повинні відповідати Генеральному плану відповідного населеного пункту. За даними Генерального плану міста Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.09 року, за адресою виділеної відповідачу земельної ділянки передбачено розміщення лише магістральної вулиці загальноміського значення та території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих, що підтверджується листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 23.03.15 року. Прокурор вважає, що [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку по вул.Курортна, 140-а в м.Бердянськ, в звязку з чим рішення міської ради підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а видане на його підставі свідоцтво про право власності на земельну ділянку визнанню недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім цього, [PERSON] зобовязаний повернути земельну ділянку відповідно до ст. 1212 ЦК України. Зазначає, що згідно ст.ст. 3, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню також рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. В судове засідання прокурор надав заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Представник Бердянської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заперечує в частині визнання рішення незаконним та його скасування відповідно до наданих письмових заперечень. [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений у справі поштове повідомлення про отримання повістки-виклику. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Реєстраційна служба Бердянського МРУЮ в судове засідання представника не направила. Про час та місце розгляду справи повідомлена у справі розписка про отримання повістки-виклику. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Справу вирішено за відсутності відповідачів заочно. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням пятдесят першої сесії Бердянської міської ради шостого скликання № 23 від 20 листопада 2014 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0600га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), з присвоєнням поштової адреси: вул.Курортна,140-а. На підставі вказаного рішення державним реєстратором речових прав на нерухоме майно 04 грудня 2014 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку по вул..Курортна, 140-а в м.Бердянськ, номер 30431649. Відповідно до даних Виконавчого комітету Бердянської міської ради, викладених у листі від 23.03.15 року № 04-1670/37, земельна ділянка по вул..Курортна, 140-а розміщується частково на території магістральної вулиці загальноміського значення та частково на території реконструкції під забудову для обслуговування відпочиваючих. Земельна ділянка, яка надана [PERSON], розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря на відстані 480 метрів від урізу води, що підтверджено схемою земельної ділянки, виконаною ФОП [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Згідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обовязковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Згідно з положеннями ст. 59 Земельного кодексу України та ст. 85 Водного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди України від 05.11.2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96р. № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Частиною 1 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закріплено, що Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобовязана його повернути. Особа зобовязана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 3 та ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення Бердянською міською радою при прийнятті рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки вимог чинного законодавства, зокрема, вимог земельного, водного та містобудівного законодавства. У затвердженому оскаржуваним пунктом рішення Бердянської міської ради №23 від 20.11.2014 проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. В звязку з цим зазначене рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Оскільки набуття відповідачем [PERSON] у власність спірної земельної ділянки відбулося з порушенням вищезазначених норм законодавства, тому наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого державним реєстратором, для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, та його зобовязання повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді в особі Бердянської міської ради. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved