Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

В березні 2016р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Одеської міської ради, посилаючись на те, що 05 листопада 2013р. померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки у праві власності на квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала їй та позивачу на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №35 від 08 травня 2001року, укладеного на Чорноморській товарній біржі 08 травня 2001р. Позивач зазначав, що він, як син померлої є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], інших спадкоємців немає. Стверджував, що спадщину після смерті матері він прийняв, шляхом звернення до Шостої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки частка померлої у праві власності на квартиру [ADDRESS], не визначена, та рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визначити частку померлої у в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], яка складає 1/2. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги та просив суд розглянути справу за його відсутністю та постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.41). Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, надав заяву про слухання справи в його відсутність (а.с.17). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 26 книги третьої, та главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються дані правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №35 від 08 травня 2001року, укладеного на Чорноморській товарній біржі 08 травня 2001р. [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності, без визначення часток у праві власності, квартира [ADDRESS] (а.с.5-6). 10 травня 2001року право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН» (а.с.6 звор.). 05 листопада 2013р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Судом встановлено, що [PERSON] проживала та була зареєстрована в [INFO], що підтверджується довідками від 16.02.2016р. за №488 та за №487, які знаходяться у матеріалах справі (а.с.28,29). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №35 від 08 травня 2001року, укладеного на Чорноморській товарній біржі 08 травня 2001р. (а.с.5-6). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], рідний син померлої. Встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], шляхом звернення 23.02.2016р. до Шостої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.27). Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно зареєстрований та проживав разом з нею в квартирі [ADDRESS], що підтверджується паспортом позивача (а.с.11). Встановлено, що державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме на частину квартири [ADDRESS], яка належала померлій, оскільки вказане свідоцтво можливо видати лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.03.2016р. (а.с.40). Судом встановлено, що у позивача відсутні документи, які б підтвердили частку померлої в праві спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], оскільки при житті [PERSON] поділ майна між співвласниками не відбувся, а тому у позивача не має можливості надати їх нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] не визначені, то вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Порядок виділу та поділу майна, що належать особам на праві спільної сумісної власності встановлюється Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною третьою ст.370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК, тобто в порядку, передбаченому для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. З розяснень п.3.4 Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. вбачається, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна належному померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Оскільки квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та померлій [PERSON], то у разі виділу їх часток із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Визначення судами частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлою суперечить вимогам ст.3 ЦПК України, статей 27-31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у звязку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Таким чином, суд вважає, що частка [PERSON] в праві власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/2. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судовий збір по справі складає 551,20 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 15,16, 355, 357, 368, 369, 370, 372, 1216, 1226, 1268,1269,1274, 1296 ЦК України

Outcome: approved