Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

В березні 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно земельну частку (пай) розміром 3,41 га умовних кадастрових гектарів із земель агрофірми колгоспу «Авангард», розташовану в межах території Українківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, після смерті [PERSON], померлої 19 квітня 1994 року. Вказувала, що після смерті матері [PERSON] вона прийняла спадщину, оскільки проживала фактично з нею і вступили в управління її спадковим майном, тому до неї перейшли в порядку спадкування всі прав та обов'язки, які мати мала на час своєї смерті. Вважала, що оскільки мати була пенсіонером агрофірми колгоспу «Авангард», в якому проводилося розпаювання землі і була включена до списків осіб на приватизацію земель, тому мала право на отримання у власність земельної частки (паю) нарівні з іншими громадянами, які брали участь у приватизації землі, хоча і не встигла це зробити в зв'язку зі своєю смертю. В судовому засідання позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Представники відповідачів до судового засідання не з'явилися, але надали заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, крім того надали свої письмові заперечення по заявленому позову. Суд, вважаючи за можливе провести розгляд справи за відсутності представників відповідачів та третьої особи, оскільки наявних в справі доказів достатньо для її вирішення по суті, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом було встановлено, що 19 квітня 1994 року в с. Українка Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] - мати позивачки в справі. Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, а також на права та обов'язки, які вона мала на час своєї смерті. На час її смерті діяли положення ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, якщо воно не було змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно за ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548- ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 16 липня 1993 року секретарем Українківської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, своїй дочці [PERSON]. Після добровільного об'єднання територіальних громад в 2016 році Українківська сільська рада увійшла до Галицинівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. Позивачка прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, що підтверджується актом сільської ради від 18 серпня 2016 року (а.с. 13), довідками Українківської сільської ради Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області (а.с. 16). За свого життя [PERSON] працювала в радгоспі «Авангар», правонаступником якого була агрофірма колгосп «Авангард», звідки звільнилася 20 липня 1971 року в зв'язку з виходом на пенсію. Відповідно до Указів Президента України № 666/94 від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі й пенсіонери, які раніше там працювали і залишаються його членами. На відміну від паювання приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств здійснюється за правилами, передбаченими ст. 25 ЗК України, яка надає гарантоване право працівникам таких підприємств на безоплатне одержання земельної частки (паю), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель. При цьому, законодавчі акти, якими врегульовано питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств на пов'язують виникнення права на земельну частку (пай) із фактом затвердження уповноваженим органом виконавчої влади списку осіб, які мають на це право. До того ж приватизація земельних часток можлива як за колективним, так і за індивідуальним клопотанням працівників державних підприємств. Рішенням від 8 жовтня 1993 року Жовтневої районної ради Миколаївської області було прийнято рішення про затвердження проекту приватизації земель агрофірми колгоспу «Авангард». Відповідно до довідки Українківської сільської ради Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області від 27 жовтня 1994 року [PERSON] була включена до списків осіб на приватизацію земель під № 547, тобто вона увійшла до списку осіб, які бажають скористатися правом на отримання земельної частки (паю) в натурі. В той же час, вона померла 20 квітня 1994 року і далі в затверджені списки громадян на приватизацію, яким видавалися сертифікати про право на земельну частку (пай), не увійшла. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що [PERSON] за свого життя мала право на отримання у власність земельну частку (пай) під час приватизації землі, що перебувала у володінні агрофірми колгоспу «Авангард» та на її виділення в натурі. Проте вона не встигла реалізувати своє право до кінця в зв'язку зі своєю смертю. Після її смерті право на отримання земельної частки (паю) ділянки перейшло до спадкоємиці за заповітом - позивачки в справі. За таких встановлених обставин, права позивачки, яка після смерті [PERSON] має право на спадщину в чому б вона не виражалася та де б вона не знаходилася, порушені і підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на земельну частку (пай). Відповідно до матеріалів справи розмір земельної частки (паю), який підлягає приватизації із земель агрофірми колгоспу «Авангард» на одну особу, складає 3,41 га умовних кадастрових гектарів. Посилання представників відповідачів зазначено в їх письмових запереченнях на неприйняття спадщини суд не приймає, оскільки факт прийняття спадщини було підтверджено доказами, про зазначено вище. Також суд не приймає в цих запереченнях про пропуск строку позовної давності, оскільки, як визначено ст. 548 ЦК України 1963 року та ст. 1218 ЦК України, всі права на та майно, які належали спадкодавцю на час смерті переходять до спадкодавців, тому з часу прийняття спадщини право власності на земельну частку (пай) належить позивачці як спадкоємиці. Враховуючи викладене,

Outcome: approved