Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В березні 2014р. позивач ПАТ «КБ «Даніель» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] (а.с. 1, 2), в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 116, 117): стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 1647-04-КА-Т від 03 листопада 2011р. (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 312760,83 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 листопада 2011 р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачці було надано кредит на суму 193920,0 грн. на умовах щомісячної сплати поточного платежу і повним терміном повернення кредиту до 02 листопада 2018р. Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений умовами кредитного договору, не здійснюються, решта заборгованості не повертається. Станом на 22 вересня 2014р. сума заборгованості за кредитним договором відповідачки становить 312760,83 грн., і складається з: заборгованості по несплаченій частині кредиту у розмірі 159285,0 грн.; 35171,51 грн. - заборгованості по відсоткам; 118304,32 грн. - неустойки. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених у позові, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову, просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачки зазначив, що сторона відповідача визнає суму заборгованості по несплаченій частині кредиту і відсоткам, проте заперечує проти задоволення вимог про стягнення неустойки, вважає, що умови кредитного договору, якими передбачено нарахування неустойки є нікчемними. Крім того, сторона позивача клопотала перед судом в порядку ст. 267 ЦК України про застосування строків позовної давності по вимогам про стягнення неустойки, посилаючись, що по цім вимогам спеціальні строки давності, відповідно до ст. 258 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 03 листопада 2011 р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до п. 1.1. цього договору позивач надав відповідачці кредит у тимчасове платне користування у сумі 193920,0 грн., строком до 02 листопада 2018р. і сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,99 % річних. Відповідно до п. 3.3.3 кредитного договору, позивач має право у випадку порушення відповідачкою умов цього договору встановити новий строк погашення кредиту та вимагати дострокового повернення кредитних коштів, відсотків за користування кредитом, комісії, сплати пені, штрафів. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 22 вересня 2014р. заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 312760,83 грн., і складається з: заборгованості по несплаченій частині кредиту у розмірі 159285,0 грн.; 35171,51 грн. - заборгованості по відсоткам; 118304,32 грн. - неустойки (40355,0 грн. - пені на прострочені відсотки; 64374,92 грн. - пені на прострочений кредит; штрафів у розмірі 3878,4 грн. і 9696,0 грн. відповідно). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір пені на прострочені відсотки значно перевищує розмір відсотків, суд приходить до висновку, що розмір зазначеної пені підлягає зменшенню з 40355,0 грн. до 35171,51 грн. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 307577,34 грн. (заборгованість по несплаченій частині кредиту 159285,0 грн. + 35171,51 грн. - заборгованість по відсоткам + 35171,51 грн. - пеня на прострочені відсотки + 64374,92 грн. - пеня на прострочений кредит + штрафи у розмірі 3878,4 грн. і 9696,0 грн. відповідно). Доводи представника відповідачки, що умови кредитного договору, якими визначено розмір та підстави нарахування неустойки є нікчемними, на думку суду є помилковими, і не обґрунтовуються взагалі стороною відповідача. Як і не підлягає задоволенню заява сторони відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки, враховуючи строки визначені ст. 258 ЦК України, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, сторони в п. 7.5., 7.6 кредитного договору збільшили строки позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3075,77 грн.

Outcome: partial