Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

В березні 2015 року заявниця [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення не вірності та вірності конкретного кадастрового номеру у державному акті на право власності на земельну ділянку, у Свідоцтві про право на спадщину за законом, у Витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі, у Витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у рішенні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.01.2014 року, хоч резолютивна частина її заяви не містить посилання на вимогу про встановлення саме конкретних фактів, що мають юридичне значення / а.с. 2 - 3 /. В судовому засіданні заявниця подану заяву підтримала, просила задовольнити її, пояснивши, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2014 року було задоволено її позов та визнано за нею в порядку спадкування право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер якої, згідно документів долучених до позовної заяви мав неточність. При зверненні до органів Реєстраційної служби по питанню реєстрації її речового права, набутого на основі судового рішення, їй було відмовлено в цьому з посиланням на невідповідність кадастрового номеру у відповідних реєстрах. З цих підстав вона і звернулася в суд з даною заявою. Представники заінтересованих осіб, зазначених у заяві [PERSON] в судове засідання не прибули. Заінтересовані особи при вирішенні справи покладалися на розсуд суду, подавши листи і заяви, за змістом яких висловили прохання про розгляд справи у відсутність їхніх представників / а.с. 25, 28, 29, 30 /. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази по справі, та, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. За змістом рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2014 року, яке набрало законної сили, за заявницею [PERSON] визнано право власності на частину конкретної земельної ділянки в порядку спадкування, на підставі доказів, наданих суду на час винесення відповідного рішення / а.с. 6 - 7 /. Згідно приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, згадане судове рішення є безумовною правовою підставою для реєстрації речового права заявниці у визначеному законом порядку. Таке право ніким не оспорюється. Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено компетенції суду визнавати вірними чи невірними кадастрові номери у конкретних документах чи реєстрах. В резолютивній частині заяви [PERSON] відсутня вимога про встановлення конкретних фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначено ст. 256 ЦПК України. Відповідно до діючого цивільного процесуального законодавства України місцевий суд не наділений і правом встановлення вірності чи невірності окремих положень судових рішень, які вже набрали законної сили. З заявою в порядку Глави 4 ЦПК України [PERSON] до суду не зверталася, а дана заява, яка розглядається судом, за своїм змістом не співпадає з вимогами ст. 364 ЦПК України. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що законних підстав для задоволення заяви відповідно до положень ст. 256 ЦПК України немає.

Outcome: dismissed