Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернулась до суду з наведеним позовом, який в подальшому уточнила, та в останній редакції позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь грошові кошти: - 423106,00 грн. за невиконання умов попереднього договору, передбачений умовами такого договору штраф у розмірі 78441,00 грн., та компенсацію моральної шкоди у розмірі 110000,00 грн. Разом з тим позивач просила про стягнення з відповідача на її користь 3% річних від розміру грошового забезпечення виконання позивачем умов попереднього договору, в розмірі 4305,00 грн., інфляційних збитків в розмірі 11241,00 грн., та судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказувала на те, що у минулому між сторонами було укладено попередній договір щодо наміру укладення договору купівлі-продажу квартири, та відповідач належним чином виконала взяті на себе зобовязання сплатила на користь відповідача передбачену договором суму грошового забезпечення у розмірі 115898,50 грн., натомість відповідач, в супереч взятим на себе обовязкам у погоджені сторонами строки своїх зобовязань з продажу позивачу нерухомого майна квартири під будівельним №11 загальною площею 28,1 кв.м., житловою площею 14,0 кв.м., що складає 1/52 частину заблокованого житлового будинку №4, що будується по вул.. Бригадній у м. Одесі. Разом з тим, за поясненнями позивача, відповідач не виконала і своїх зобовязань, що були передбачені на випадок порушення нею умов договору у звязку з чим утворилась зазначена заборгованість. Вказуючи на зазначені обставини позивач, посилаючись на положення матеріального права та долучені до матеріалів справи розрахунки просила суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги про стягнення грошових коштів підтримав, просив суд їх задовольнити з наведених у позові підстав. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказував, що його довіритель не заперечує факту укладення договору та передачі їй грошових коштів, однак вважає, що в супереч наданим стороною позивача розрахункам із конвертуванням заборгованості у долл. США, заборгованість має бути стягнута у національній валюті України, у тому розмірі, у якому вона була отримана відповідачем на час укладення попереднього договору. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд вказує про наступні фактичні обставини справи, що вбачаються належним чином доведеними: 02 липня 2013 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено у нотаріальній формі (договір посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №1309) попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. За умовами наведеного договору продавець зобовязалась передати покупцю у власність квартиру під будівельним №11 загальною площею 28,1 кв.м., житловою площею 14,0 кв.м., що складає 1/52 частину заблокованого житлового будинку №4, що будується по вул. Бригадній у м. Одесі шляхом укладення у майбутньому (у строк до 30.03.2014 року, п. 5 договору) договору купівлі-продажу такої нерухомості за умовах, встановлених попереднім договором (п. 1 договору). Відповідно до п. 4 договору, продаж вказаної квартири буде здійснено за 263769,00 грн. (що за відміткою у договорі на час його укладення еквівалентно 33000,00 дол. США). Пунктом 7 договору передбачено обовязок покупця сплатити на момент підписання попереднього договору на користь продавця грошове забезпечення у розмірі 115898,50 грн.,(що за відміткою у договорі на час його укладення еквівалентно 14500,00 дол. США) та у майбутньому, у строк до 30.03.2014 решту суми, до передбаченого у п.4 договору. При цьому пунктом 9 вказаного договору на продавця покладено обовязок у строк до 13.03.2014 року підготувати документи для оформлення договору купівлі продажу. Пункт 14 договору передбачає відповідальність сторін за ухилення від укладення договору у вигляді обовязку відшкодування завданих другій стороні збитків та сплати штрафник санкцій. Так, у випадку, якщо продавець відмовиться продавати обумовлене майно (у тому числі з причин, не залежних від неї), то грошова сума, визначена п.7, повертається нею покупцю у доларах США, та додатково продавець сплачує на користь покупця штраф у розмірі 10% від суми, зазначеної у п. 4 договору. Як вбачається з витягу про актуальну інформацію з реєстру прав власності, в супереч взятим на себе обовязкам [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] 19.02.2015 року за р.№511 відчужила квартиру [ADDRESS] на користь іншої особи, чим порушила умови договору та зробила неможливим виконання зобовязання з приводу укладення між сторонами у справі договору купівлі-продажу такої квартири (у звязку з припиненням права власності відповідача на таку квартиру). Зобовязання з повернення на користь позивача отриманих грошових коштів та передбаченого п.14 договору штрафу відповідач також не виконала, що випливає з наданих у судовому засіданні пояснень. Щодо правової позиції суду при вирішенні цієї справи. Згідно тлумачення положень ст. 635 ЦК України попередній договір є різновидом договору в загальному розумінні ст. 509 та ст. 626 ЦК України, та щодо нього поширюють свою дію відповідні правові положення, зокрема положення ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, тобто умови попереднього договору мають виконуватися його сторонами належним чином та у встановлений таким договором строк, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідно до положень ст. ст. 610-611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема правовим наслідком порушення зобовязання з укладення основного договору купівлі-продажу, між сторонами попереднього договору, визначено виникнення у відповідача обовязку повернення позивачу отриманих коштів, визначених у п. 4 договору у іноземній валюті (долл. США), що кореспондує положенням ч.2 ст. 635 ЦК України, та обовязку з сплати на користь позивача штрафу у розмірі 10% від визначеної у п. 4 договору суми. Відповідно до положень ч.2 ст. 524 ЦК України сторони зобовязання можуть визначити його грошовий еквівалент в іноземній валюті. Частиною 2 ст. 533 ЦК України визначено, що зобовязання, визначене у грошовому еквіваленті до іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявленого позову, з чого, в контексті вимог позивача вбачається, що сума заборгованості відповідача перед відповідачем підлягає стягненню у гривневому еквіваленті до 14500,00 дол. США за курсом валют 1 дол. США до 21,971761 грн., що встановлено Національним Банком України станом на 09.07.2015 року (100 дол. США до 2197,1761 грн., згідно витягу з офіційного сайту Національного банку України «http://www.bank.gov.ua/»). Тобто сума заборгованості відповідача перед позивачем за зобовязанням з повернення отриманих на виконання договору коштів, з огляду на заявлену вимогу про стягнення коштів у гривневому еквіваленті, підлягає визначенню відповідно до розрахунку: 14500,00 * 21,971761 = 318590,54 грн. Передбачений п. 14 договору штраф має бути визначений, виходячи з погодженої сторонами ставки (10%) від визначеної у п.4 договору суми. Щодо суми, визначеної у п. 4 договору то суд зазначає, що її прямо вказано у національній валюті України в розмірі 263769,00 грн. та разом з тим зазначено що на час укладення договору еквівалентно 33000,00 дол. США. Разом з тим таке зауваження про еквівалент суми до іноземної валюти при визначені розміру штрафу суд до уваги не приймає, оскільки умовами договору таке, на відміну від обовязку з повернення отриманих на виконання договору коштів, прямо не передбачено, а з текстового викладу такого пункту договору вбачається, що відомості про грошовий еквівалент мають інформативне значення. Тобто сума штрафу підлягає визначенню відповідно до розрахунку: 263769,00 * 10% = 26376,90 грн. Щодо вимог позивача про застосування наслідків прострочення грошового зобовязання, передбачених ст. 625 ЦПК України (стягнення втрат від інфляції та 3% річних), то суд зазначає наступне. Згідно розяснень, наданих у Оглядовому листі ВГСУ від 29.04.2013 № 01-06/767/2013, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України при проведенні аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві (від 04.03.2014 року): як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому\~норми ч.\~2\~ст.\~625 ЦК\~України щодо сплати боргу\~з\~урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Простроченим грошовим зобовязанням за обставинами справи є заборгованість відповідача по сплаті штрафу, однак позивач, обґрунтовуючи свої вимоги просить суд про нарахування втрат від інфляції щодо суми, визначеної у п. 4 договору, що за попереднім висновком суду підлягала сплаті у іноземній валюті, та з такого вимоги позивача про стягнення на її користь втрат від інфляції, з огляду на заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Вимоги позивача про стягнення 3% річних щодо переданої на виконання п. 4, п.7 договору відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦПК України підлягають задоволенню, так грошове зобовязання з сплати відповідачем на користь позивача гривневого еквіваленту 14500,00 дол. США виникло з 31.03.2015 року, та загальний термін його прострочення по день ухвалення рішення, за розрахунками суду складає 466 днів, з чого вбачається належним наступний розрахунок 3% річних: 14500,00 * 0,03 / 365 * 466 = 555,37 дол. США, з чого гривневий еквівалент складає: 555,37 * 21,971761 = 12202,46 грн. Та разом з тим сума 3% річних що підлягає стягненню на користь позивача має бути зменшеною, відповідно до заявлених позивачем вимог до суми 4305,00 грн., що відповідає засадам диспозитивності цивільного судочинства та неможливості виходу судом за рамки заявленого позову. Щодо вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 110000,00 грн., то суд вказує на необґрунтованість таких вимог та як наслідок на відмову у їх задоволенні. При цьому вирішуючи питання про можливість задоволення зазначеної вимоги суд зауважує про те, що визначення моральної шкоди міститься у положенні ст. 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому наявність таких обставин підлягає доказуванню відповідно до загальних засад змагальності. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу пропорційно до частини задоволених вимог. Так, позивачем було сплачено судовий зір у загальному розмірі 3654,00 грн. у звязку з заявленням вимог про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 521468,00 грн. (згідно останньої редакції позовних вимог) та 1100,00 грн. у звязку з заявленням вимог про стягнення моральної шкоди. Виходячи з того, що судом за наведеними вище висновками у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди було відмовлено, а вимоги майнового характеру задоволено частково (у загальному розмірі 4305,00 грн. + 26376,90 грн. + 318590,54 грн. = 349272,44), сума судових витрат, що підлягає компенсації позивачу за рахунок відповідача має бути визначена відповідно до розрахунку (пропорції): 3654,00/521468,00*349272,44=2447,40 грн. де суму сплаченого судового збору за вимоги майнового характеру розділено на їх обсяг та помножено на їх задоволену частину. Виходячи з викладеного та

Outcome: partial