Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору №б/н від 07.11.2017 [PERSON] отримав кредит у розмірі 15500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач отримав картку [NUMBER] , строк її дії до останнього дня листопада 2021 року. П.п. 2.1.1.2.5., 2.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється зі рішенням банку і клієнт дає банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду та те, що підписана разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якого укладений договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені позивачем у стандартних формах, та укладення його можливе лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому та не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.3.5 Договору при порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушує строки платежів по грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, а тому станом на 20.01.2020 заборгованість становить 28174,75 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 18700,59 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4072,84 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 в сумі 3583,47 грн., а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1317,85 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. П. 1.1.6.1 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (а.с. 2-4, 50). Представник позивача в\~судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмове клопотання, в якому розгляд справи просив відкласти на іншу дату, оскільки зайнятий в іншому судовому засіданні. Доказів про те, що представник позивача перебуватиме в цей час в іншому судовому засідання до заяви не додано. Враховуючи те, що представником позивача не надано доказів його перебування в іншому судовому засіданні, а також те, що позивач АТ КБ «Приватбанк» є юридичною особою, інтереси якої представляє певна кількість довірених осіб, на імя яких видано довіреності, що вбачається з матеріалів справи, судом було визнано неявку представника позивача в судове засідання з не поважних причин та взято до уваги викладену позивачем позицію в прохальній частині позовної заяви щодо відсутності заперечень проти розгляду справи за відсутності представника позивау разі його неявки в судове засідання. В судовому засідання відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, пояснивши, що договір із банком він не укладав, кредитного договору, як такого, між ним та банком не існує взагалі. Він лише подав до банку заяву-анкету на отримання кредиту, однак ним не було ні підписано кредитний договір, ні отримано коштів. Також вказав, що ним не подавалася заява на відкриття рахунку, а кошти які, нібито банк надав йому у кредит, насправді є його особистими коштами, які були розміщені на його особистому іншому рахунку і банк цими коштами розпорядився як власними, зарахувавши їх йому з його ж рахунку на його іншу банківську картку як кредит. В підтвердження зазначеної позиції також надав суду пиьсмові заперечення. Вислухавши позицію відповідача, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ухвалою суду від 05.03.2020 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позову (а.с. 44). Ухвалою суду від 19.03.2020 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 60). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що відповідно до договору б/н від 07.11.2017 [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Цього ж дня йому відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та видано кредитку картку № [NUMBER] строком дії 11/21 (а.с. 10,51,52). До кредитного договору банк додав копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 11), «Умови і правила надання банківських послуг», що розміщені на сайті\~https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 12-23, 27-29). На підтвердження отримання відповідачем по справі кредиту позивачем подано до суду довідку б/н та дати про отримання останнім кредитної картки, а саме: кредитної картки № [NUMBER] , відкритої 09.11.2017, терміном дії до 11/21 (а.с. 51), виписку по рахунку [PERSON] за договором б/н станом на 04.03.2020 (а.с. 53-55); довідку б/н та дати про зміну умов кредитування і обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с. 52). Згідно з наданим станом на 30.11.2019 розрахунком заборгованості за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 28174,75 грн, з яких: 18700,59 грн заборгованість за тілом кредиту; 4072,84 грн заборгованість по простроченими відсотками; 3583,47 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 1817,85 заборгованість по судовим штрафам (а.с. 8-9). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа І цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634\~ЦК України\~договором приєднання\~є договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних формах,\~який може\~бути укладений\~лише шляхом\~приєднаннядругої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 07 листопада 2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить, крім залишку тіла кредиту (від суми, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.11.2017 року (а.с. 8-9), посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на офіційному сайті позивача (а.с. 12-23, 27-29). Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/,\~що надані\~позивачем на\~підтвердження позовних\~вимог,\~визначені,\~в тому\~числі:\~пільговий період\~користування коштами,\~процентна ставка,\~права та\~обов`язки\~клієнта (позичальника)\~і банку,\~відповідальність сторін,\~зокрема пеня\~за несвоєчасне\~погашення кредиту\~та/або\~процентів,\~штраф за\~порушення строків\~платежів за\~будь-яким\~із грошових\~зобов`язань\~та їх\~розміри і\~порядок нарахування,\~а також\~містяться додаткові\~положення,\~в яких\~зокрема визначено\~дію договору\~(12\~місяців з\~моменту підписання\~(п.\~1.1.6.1\~згаданих Умов)\~та інші\~умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua)\~могли неодноразово змінюватися в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07.11.2017) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.03.2020), тобто кредитором не надано до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова\~позиція про\~неможливість вважати\~складовою частиною\~укладеного між\~сторонами кредитного\~договору,\~однак щодо\~Умов надання\~споживчого кредиту\~фізичним особам\~(«Розстрочка»)(Стандарт)\~та,\~зокрема пункту\~5.5\~цих Умов,\~яким установлено\~позовну давність\~тривалістю в\~п`ять\~років,\~оскільки такі\~не містять\~підпису позичальника,\~а також\~через те,\~що у\~заяві останнього\~домовленості сторінщодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.11.2017 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини 4\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. У частинах 1, 3\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] \~щодо офіційного\~тлумачення положень\~другого речення\~преамбули Закону\~України від\~22\~листопада 1996\~року №\~543/96-В\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань»\~від 11\~липня 2013\~року у\~справі №1-12/2013\~зазначив,\~що з\~огляду на\~приписи частини\~четвертої статті\~42\~Конституції України\~участь у\~договорі споживача\~як слабшої\~сторони,\~яка підлягає\~особливому правовому\~захисту у\~відповідних правовідносинах,\~звужує дію\~принципу рівності\~учасників цивільно-\~правових відносин\~тасвободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов і правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що позивачем було належним чином повідомлено відповідача [PERSON] про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважає узгодженими позивач. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду 03.07.2019 у справі № 342/180/17, аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 128/1659/17. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.11.2017 року та довідки б/н та дати про видачу кредитної картки, а також виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що [PERSON] було взято в позику у позивача грошові кошти, якими він користувався в сумі 14924 грн. 00 коп., з яких ним внесено на погашення заборгованості 7533 грн. 73 коп.. За вказаних обставин суд вважає, що в даному випадку позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі\~вищевикладеного,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню частково,\~а саме\~в частині\~стягнення залишку\~фактично отриманих\~в позику\~коштів,\~зазначених у\~розрахунку заборгованості\~(а.с.\~8-9)\~в сумі\~7390,27\~грн.\~станом 20.01.2020..\~При цьому\~судвраховує розмір позики в сумі 14924 грн. 00 коп. та внесення [PERSON] \~грошових коштів\~на погашення\~заборгованості в\~сумі 7533\~грн.\~73\~коп..\~ У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі\~часткового задоволення\~позову судовий\~збір покладається\~на обидві\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування частини сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягають до стягнення кошти в сумі 624,52 грн. Відповідно до ч.1 ст. 61 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 258, 267,526, 527, 530, 549, 550 ч.2, 610, 612, 614, 634, 1048, 1054, 1050, 1055 ЦК України,

Outcome: partial