Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

В березні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що 06.02.2014 року і 10.02.2014 року передала відповідачці 6000 доларів США, як завдаток за придбання житлового будинку по вул. Нахімова,41 А в м. Ізюмі Харківської області. У подальшому договір купівлі продажу укладений не був, про те особа коштів не повертає. Вважаючи, що кошти отриманні відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, позивачка просила на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідачки на свою користь 150000,00 гривень і 1500,00 грн. судового збору. Представник відповідача позов не визнала, надала суду письмові заперечення в яких вказує, що відповідачка виконала всі взяті на себе зобовязання з підготовки необхідних документів для оформлення договору купівлі продажу, однак позивачка відмовилась від оформлення договору купівлі продажу спірного будинку. Позивачка з березня 2014 року проживає [INFO] А по вулиці Нахімова в м. Ізюмі Харківської області по теперішній час без реєстрації, а тому вважає, що підстави для стягнення 6000 доларів США в порядку ст. 1212 ЦК України у позивачки відсутні. Судовим розглядом встановлено, що відповідачка отримала від позивачки 6000 доларів США, як завдаток за житловий будинок, про що були написані відповідні розписки (а.с.4-5). 17.02.2015 року [PERSON] направила [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів ( а.с.6), яку відповідачка як зясовано в судовому засідання не одержувала. Будинок № 41 А по вулиці Нахімова в м. Ізюмі Харківської області належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 2014 року посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 2-866 і зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( а.с.60-61). Рішенням Ізюмської міської ради 85 сесія 6 скликання № 2914 від 27.02.2015 року дозволено [PERSON] здійснювати розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на присадибну земельну ділянку, що розташована за адресою вулиця Нахімова,41 А в м. Ізюмі Харківської області, площею орієнтовано 500 квадратних метрів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з метою передачі даної ділянки у приватну власність ( а.с. 61 оборот). Управління Держземагенства в Ізюмському районі земельна ділянка, яка знаходиться за адресою вул. Нахімова,41 А в м. Ізюмі Харківської області зареєстрована за відповідачкою ( а.с.63). Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлено обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка осіб засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Системний аналіз положень ч. 1, пункту 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, частин 1 і 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає суду можливість дійти висновку, про те, що чинний договір, чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна ( отримання грошей). Майно не може вважатись набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що відповідачка набула майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його збереження та утримання в рахунок суми за спірний будинок. Крім цього, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно розписок, а лише як предмет договору. При таких даних суд приходить до висновку, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути грошові кошти потерпілому. Оскільки представником позивача вибраний неправильний спосіб захисту, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed