Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

АТ «Полтаваобленерго» звернулось до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 34435,68 грн, 3% річних в сумі 347,44 грн та інфляційних втрат в сумі 1132,24 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач зареєстрована в АТ «Полтаваобленерго», як споживачі послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Позивач надає послуги в повному обсязі у відповідності до якісних показників. Відповідач в порушення вимог законодавства, не здійснювала своєчасної оплати одержаних послуг, в результаті чого допустила заборгованість, яка станом на 19.08.2019 становить 34435,68 грн. З урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції сума боргу складає 35915,36 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА В своїх письмових запереченнях відповідач, [PERSON] , просила суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення боргу, що перевищує загальну позовну давність, а також врахувати здійснені нею погашення боргу за судовими наказами. В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Згідно наданого\~позивачем розрахунку,\~сума боргу\~станом на\~18.05.2020\~за період\~із липня 2000 року по квітень 2019 року становить 34435,68 грн. Крім того, суд враховує, що положення законодавства передбачають можливість нарахування на суму боргу 3% річних та індексу інфляції за порушення грошового зобов`язання. Сума 3% річних та інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року включно становить 347,44 грн та 1132,24 грн, відповідно НОРМИ ПРАВА Відносини, що відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються ЗУ « Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон № 2189-VIII). Відповідно до ст.1 Закону № 2189-VIII наведені у\~ньому терміни\~вживаються в\~такому значенні: виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. В ст.2 Закону № 2189-VIII визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно із п.2 ч.1 ст.5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Виконавцями послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води(п.п.3,4 ч.2 ст.6 № 2189-VIII) Згідно із п.5 ч.2 ст.7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ч.1 ст.256, 257, 264, ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ОЦІНКА СУДУ Відповідно до вимог Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. З огляду на те, що вимоги позивача в частині стягнення боргу з відповідача підтверджуються належними доказами, а також те, що факт існування заборгованості не був спростований відповідачем, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності та вказала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. Відтак, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений в поставі від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, суд вважає, що подання АТ «Полтаваобленерго» заяви про видачу судового наказу у 2014 році не свідчить про переривання позовної давності. За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період із жовтня 2016 року(з огляду на те, що заборгованість за період з березня 2016 року по вересень 2016 року відсутня) по березень 2019 року включно(оскільки заборгованість за квітень 2019 року відсутня)(а.с.103) в сумі 21192,96 грн, а також 3% річних та інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по лютий 2019 року включно в сумі 347,44 грн та 1132,24 грн, відповідно, а всього 22672,64 грн. Відтак, позов АТ «Полтаваобленерго» підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1326,99 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог(63.13%).

Outcome: partial