Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

В 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля в силу фіктивного правочину. В позові вказує на те, що 15 січня 2014 року відповідач [PERSON] позичила 20 000 доларів США в борг [PERSON]. 23 травня 2016 року в підтвердження грошей від [PERSON] в сумі 20 000 доларів США відповідач [PERSON] власноруч написав розписку та зобов»язався до кінця травня 2016 року, що поверне їй борг. Вказує, що на виконання боргової розписки від 23 травня 2016 року між [PERSON], в інтересах, якої діяла [PERSON] та [PERSON] підписано договір про розстрочки боргу, згідно з якою 07 жовтня 2016 року [PERSON] повернув частину боргу в розмірі 10 000 доларів США, а іншу частину боргу зобовязався повернути частинами до 31 грудня 2016 року - 5000 доларів США та до 31 березня 2016 року 5 000 доларів США, однак після підписання договору відповідач відмовляється повертати борг. Вказує також, що свої зобов»язання по борговій розписці від 23 травня 2016 року та договору про розстрочку боргу та розпискою від 07 жовтня 2016 року відповідач не виконує. Лише після відкриття провадження по даній справі та накладення арешту на автомобіль, яким користувався відповідач [PERSON], 16 березня 2017 року представником відповідача [PERSON] передано 50 доларів США та 29 березня 2017 року 50 євро, тобто станом на сьогоднішній день розмір заборгованості с становить 9 897 доларів США. Термін повернення вказаних грошових коштів закінчився 31 березня 2017 року. Вказує також, 25 травня 2016 року позивачу на мобільний телефон зателефонувала дружина [PERSON] та повідомила, що не дивлячись на розписку її чоловік ніяких грошей не буде повертати їй, та повідомила позивачу про те, що ніякого майна у них немає, а автомобіль вони переоформили на іншу особу. Відповідно до відповіді регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області станом на 27.05.2016 року за відповідачем [PERSON] транспортних засобів не зареєстровано. Однак, позивачу було достовірно відомо, що [PERSON] був власником «Toyota RAV-4», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], але з 25.05.2016 року автомобіль на праві власності зареєстрований за [PERSON]. Вказує також, що вважає договір купівлі-продажу №2374/3/7341/2016 від 26.05.2016 року фіктивним з метою перешкодити накладення арешту на даний автомобіль для забезпечення позову про стягнення коштів за борговою розпискою. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу №2374/3/7341/2016 від 26.05.2016 року транспортного засобу марки «Toyota RAV-4», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], колір-білий, який був укладений між продавцем [PERSON], [INFO] та покупцем [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] Д змінила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] борг у сумі 266 735 грн. та судові витрати, пов»язані з наданням правової допомоги та суму сплаченого судового збору, щодо позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним в силу фіктивного правочину закрити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що у відповідача з позивачем [PERSON] був спільний бізнес і вказує, що ці гроші використовувались для ведення спільного бізнесу. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 травня 2016 року позивач [PERSON]. уклала з відповідачем [PERSON] договір позики грошових коштів в сумі 20 000 доларів США, що підтверджується розпискою складеною 23.05.2017 року, в якій він підтверджує факт отримання грошей в сумі 20000 доларів США та зобовязується повернути вказану суму(а.с.9). З копії договору про розстрочку боргу від 07.10.2016 року, який укладений між [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON] та відповідачем [PERSON] вбачається, що 07 жовтня 2016 року він повертає частину боргу в розмірі 10 000 доларів США; до 31 грудня 2016 року [PERSON] повертає 5 000 доларів США; до 31 березня 2017 [PERSON] зобов»язується повернути 5000 доларів США. (а.с.118) Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, зобовязання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу. Згідно до статті 1046 Цивільного Кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 Цивільного Кодексу України встановлена форма договору позики у вигляді розписки позичальника, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 Цивільного Кодексу України встановлений обов'язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається , як на кожну підставу своїх вимог і заперечень. Представником відповідача в судовому засіданні не було доведено ті обставини на які вони посилаються в судовому засіданні, як на підставу своїх заперечень на позовні вимоги позивача, а саме: що у них був спільний бізнес і ці гроші використовувались для ведення спільного бізнесу, також представником відповідача не надано суду доказів того, що вказаний договір позики визнаний недійсним. Натомість представником позивача було доведені ті обставини, що згідно наданої в судовому засіданні оригіналу розписки відповідач отримав від позивача гроші в сумі 20 000 доларів США, частину з яких повернув, що підтверджується договором про розстрочку боргу, тим самим визнавши факт отримання вказаних у розписці коштів, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ» сторона на користь, якої ухвалене судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, вона не повинна перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. З розрахунку витрат з оплати правової допомоги представника позивача [PERSON], вбачається, що витрати на правову допомогу становлять 11 024 грн., що документально підтверджується квитанцією. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON], судові витрати в сумі 2 667 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved