Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON], яка під час розгляду справи змінила прізвище на [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, який в подальшому був уточнений. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони з 17 серпня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, за спільні кошти, позивачем та відповідачем була придбана квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] Зазначити дату придбання квартири у позивача немає можливості, оскільки документи на спірну квартиру знаходяться у відповідача. Посилаючись на те, що відповідно до ст.60 СК України вищезазначена квартира являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS], виділивши позивачу та відповідачу по ? частині вищезазначеної квартири. Крім того, на підставі ст.367 ЦК України, посилаючись на те, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) майна в натурі площі житлової квартири, просить суд поділити в натурі квартиру [ADDRESS], передавши [PERSON] та [PERSON] і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини квартири, що відповідають розміру ? частки кожній із сторін у спільному майні. Провадження у справі відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Волошина Є.В. 05 квітня 2017 року 06 липня 2017 року [PERSON] звернулась до [PERSON] із зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя, який 04 травня 2018 року був уточнений. В уточненому зустрічному позові [PERSON] зазначає, що грошових коштів на придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] не надавав. Сам по собі факт придбання спірної квартири в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначена квартира була придбана виключно за кошти, отримані від продажу квартири [PERSON] (бабуся [PERSON].) та були подаровані [PERSON] з метою придбання квартири. На підставі викладеного, посилаючись на ст.57 СК України зазначає, що квартира [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] Крім того, [PERSON] у зустрічному позові зазначає, що під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, сторони 08 січня 2013 року придбали автомобіль Пежо 206, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Вищезазначений транспортний засіб придбавався за сумісні кошти подружжя та був зареєстрований на [PERSON] Всі документи на автомобіль знаходились в [PERSON] З відповіді на запит [PERSON] стало відомо, що станом на 31 травня 2017 року автомобіль Пежо 206, 2007 року випуску, який є сумісною власністю подружжя, перереєстровано на іншого власника. Автомобіль [PERSON] було відчужено без згоди позивача, коштів від реалізації спільного сумісного майна останній [PERSON] не надавав. Враховуючи те, що на час вирішення спору про поділ спільного майна подружжя, спірний автомобіль відчужений, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] грошову компенсацію ? частини вищезазначеного автомобіля. Посилаючись на оцінку вартості майна, [PERSON] зазначає, що середня вартість автомобіля Пежо 206, 2007 року випуску складає 5499 дол. США, що за курсом НБУ станом на момент подання зустрічного позову складає 143633 грн. На підставі викладеного [PERSON] просить суд: визнати квартиру [ADDRESS], загальною площею 64,7 кв.м. особистою приватною власністю [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Вікторівни грошову компенсацію у розмірі 71816,50 грн., в рахунок вартості частки автомобіля Пежо 206, 2007 року, що є спільним неподільним майном подружжя сторін та який був відчужений без відома [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити, оскільки спірний автомобіль був проданий під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просила у задоволенні первісного позову відмовити, оскільки спірна квартира є приватною власністю [PERSON] Зустрічний позов просила задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Крім того зазначила, що про продаж [PERSON] автомобіля [PERSON] не знала. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], суду пояснила, що в грудні 2013 року [PERSON] звернувся до свідка із проханням позичити 10000 дол.США на купівлю квартири, про що була складена відповідна розписка. Частину коштів на купівлю квартири [ADDRESS] надала бабуся [PERSON] - [PERSON] Шлюбні відносини між сторонами припинились приблизно восени 2016 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснила, що є кумою сторін. [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі бабусі [PERSON] - [PERSON], яка належала останній на праві власності. Зі слів [PERSON], свідку відомо, що після продажу квартири [PERSON], [PERSON] купила квартиру по [ADDRESS] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснив, що перебуває з [PERSON] в дружніх стосунках. [PERSON] знає як колишню дружину [PERSON] В кінці грудня 2013 року [PERSON] звернувся до свідка з проханням позичити 20000 дол.США на купівлю квартири, яка знаходилась по [ADDRESS] Свідок позичив вищезазначену суму коштів, про що була складена відповідна розписка. На теперішній час гроші повернути частково. Приблизно в 2015-2016 роках сторони припинили шлюбні відносини. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснив, що перебуває зі сторонами у дружних стосунках. [PERSON] проживав на житловому масиві Перемога у м.Дніпрі. Після продажу квартири на житловому масиві Перемога, сторони купили квартиру на [ADDRESS]. [PERSON]та [PERSON] купували квартиру на проспекті Миру за сумісні кошти. Бабуся [PERSON] - [PERSON] не приймала участі у купівлі квартири. На купівлю квартири позивач позичав частину коштів. [PERSON] також переїхала у квартиру по пр.Миру. Про продаж автомобіля Пежо свідку нічого не відомо. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить дон наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року був розірваний. Під час зареєстрованого шлюбу, а саме 11 березня 2014 року, [PERSON] була придбана квартира [NUMBER] що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею - 37,9 кв.м. (а.с.64-65) [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (а.с.77) За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За таких підстав, зважаючи на те, що вищезазначена квартира була придбана [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON], квартира [NUMBER] що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Твердження представника [PERSON] - [PERSON] про те, що квартира [NUMBER] що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була придбана за кошти [PERSON], отримані останньою від продажу квартири [ADDRESS] на думку суду, є необґрунтованим. Так, дійсно, 11 березня 2014 року [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, відчужила квартиру [ADDRESS] яка належала їй на праві приватної власності. Разом із цим, будь-яких доказів того, що всі кошти, отримані [PERSON] від продажу вищезазначеної квартири були спрямовані на купівлю квартири [NUMBER] що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суду надано не було. Як зазначили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], останні позичали [PERSON] грошові кошти на придбання спірної квартири. В той час, як свідок [PERSON] суду пояснила, що про купівлю квартири свідок дізналася від [PERSON] через три місяці після її придбання. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи питання про поділ майна, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати право власності по ? частині квартири [ADDRESS], загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., за кожним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири [NUMBER] що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із задоволенням позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] в частині визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] задоволенню не підлягає. При цьому позовні вимоги [PERSON] про поділ в натурі квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи в дробному виразі. Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Будь-яких доказів існування технічної можливості виділу частки або поділу квартири [ADDRESS] відповідно до часток співвласників, сторонами суду надано не було, у зв'язку із чим суд позбавлений можливості перевірити необхідні умови для вирішення питання про поділ в натурі квартиру [ADDRESS]. Щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації у розмірі 71816,50 грн., в рахунок вартості частки автомобіля Пежо 206, 2007 року, що є спільним неподільним майном подружжя сторін та який був відчужений без відома [PERSON], суд зазначає наступне. Під час зареєстрованого шлюбу, а саме 08 січня 2013 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузову[NUMBER], д.н.н. [NUMBER], який був зареєстрований на [PERSON] За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, вищезазначений автомобіль спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 07 вересня 2016 року вищезазначений автомобіль, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/054024, був відчужений [PERSON] на користь [PERSON] за 49000 грн. (а.с.88) На час продажу спірного автомобіля, сторони фактично припинили шлюбні відносини, що у судовому засіданні підтвердили сторони та свідки. Своєї згоди на укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] не надавала. Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року (справа N 6-7цс15). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON], в рахунок компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім'ї автомобіля марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузову[NUMBER], д.н.н. [NUMBER] грошових коштів у розмірі 24500 грн. 00 коп., що становить ? частини вартості вищезазначеного транспортного засобу, визначеної відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/054024 від 07 вересня 2016 року. Посилання [PERSON] на оцінку вартості спірного транспортного засобу, як на підставу стягнення з [PERSON],50 грн., як ? вартості вищезазначеного транспортного засобу, вартість якого становить 143633,00 грн. є безпідставним, оскільки автомобіль марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузову[NUMBER], д.н.н. [NUMBER] був проданий [PERSON] саме за 49000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що за позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені частково, а саме в частині поділу майна подружжя, за який [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 720,00 грн., який було сплачено останньою за позовні вимоги в частині зустрічного позову про стягнення грошової компенсації.

Outcome: partial