Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувсь до суду з позовом про визнання за ним права власності на жилий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після свого батька - [PERSON], який помер 05.01.2011 року. [PERSON] Постанови державного нотаріуса від 27.08.2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спірний жилий будинок. Довідкою Покровської селищної ради від 30.04.2015 року встановлено, що [PERSON] проживав в [INFO] до дня смерті 05.01.2011 року. [PERSON], складеного депутатом Покровської селищної ради 23.04.2014 року разом з ним без реєстрації проживав син [PERSON], вони вели спільне господарство. З відповіді КП «Синельниківське МБТІ» № 58 від 27.06.2014 року вбачається, що згідно архівних матеріалів, право власності на спірний будинок з господарчими спорудами та будівлями не зареєстроване. Відповідно до копії спадкової справи після померлого [PERSON] єдиним спадкоємцем є [PERSON]. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, районний суд виходив із ст.ст. 182, 392, 376 ЦК України \~та з підстав недоведеності набуття права власності на спірний будинок спадкодавцем, в звязку з чим вказаний будинок є самочинно збудованим та не є обєктом спадкування, як обєкт нерухомого майна. Однак, з вказаним висновком районного суду погодитись не можна, з огляду на наступне. Відповідно до\~ ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до\~набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в\~постанові Верховного Суду України\~\~від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 13 червня 2012 р. № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~\~(втратила чинність), якою\~ не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 5 серпня 1992 року. Документом, який\~засвідчує відповідність\~закінчених будівництвом\~\~до 5 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України\~\~від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). У технічному паспорті на спірний будинок «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» у графі «рік побудови» зазначено « 19201970 рр.». Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка перебувала у власності спадкодавця, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю,\~ а відтак він набув за життя право власності, яке переходить у порядку спадкування,\~ відповідно \~до вимог ст.ст. 1216, 1218\~ ЦК України. Районний суд у порушення зазначених норм закону, не перевіривши докази, надані позивачем,\~ не давши їм відповідної правової оцінки,\~ дійшов до помилкового висновку про те, що спірний будинок є самочинним будівництвом та на нього не може бути визнано право власності. Посилаючись на недоведеність позову, райсуд залишив поза увагою те, що вирішуючи питання про право власності на нерухомість, суд повинен був застосувати законодавство, яке було чинним на час побудови жилого будинку, а питання спадкування на час відкриття спадщини. Зважаючи на викладене, висновки, зазначені в оскаржуваному рішенні, зроблені без повного та всебічного зясування обставин справи, не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому, апеляційний суд вважає, що районний суд ухвалив незаконне рішення, є підстави для його скасування з ухваленням нового про задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved