Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2015 року в частині відмови у вимогах до відповідача Дніпропетровського заводу сантехвиробів дочірнього підприємства колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає, що рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 06 жовтня 2015 року водій [PERSON], який перебував у трудових відносинах з Дніпропетровським заводом сантехвиробів-дочірнім підприємством колективного підприємства «Дніпросантехмонтаж» (далі-Підприємство), керуючи автомобілем «Волга» ГАЗ-24-10, скоїв зіткнення із автомобілем «ВМW 520і», що належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до ст. 33.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»-\~у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих\~\~ (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.\~ Встановлено, що сторони дійшли згоди про винуватість у ДТП водія автомобілю «Волга», у звязку з чим\~ склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду-європротокол, а тому висновок суду\~ про відповідність їх дій\~ вимогам закону є вірним,\~ в той час як твердження\~ Підприємства про\~ відсутність\~ факту ДТП\~ протирічить\~ наведеній нормі закону\~ та наданим доказам, що містяться у справі, які Підприємством\~ не спростовані. У відповідності до правил ст. 1172ч.1, ст.\~ 1188 ч.1п.1 (суд помилково вказав ст.1187)\~\~ ЦК України обов*язок по відшкодуванню шкоди\~ покладається\~ на\~ Підприємство. З*ясовано, що цивільна відповідальність позивача застрахована відповідно до Полісу №АІ/6784243, а відповідальність Підприємства згідно Полісу\~ №АІ/0327609 з лімітом відповідальності у розмірі 50000 грн. за спричинений матеріальний збиток та визначеною франшизою у розмірі 1000,00 грн. За висновком експертного дослідження авто товарознавця № 2335 по визначенню матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, складеного 20 жовтня 2014 року експертом, вартість відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля марки BMW становить 26\~657,58 грн.. На підставі розрахованої вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу\~ величина матеріального збитку\~ складає 11\~517.98грн. Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку Страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.\~ На звернення\~ позивача\~ щодо виплати суми страхового відшкодування Страхова компанія\~ шкоду\~ не відшкодувала. Таким чином, та з огляду на правила ст. 29 наведеного Закону щодо відшкодування Страховиком витрат, пов*язаних з відновлювальним ремонтом ТЗ з врахуванням зносу - є\~ вірним\~ висновок райсуду, що з ПАТ «Страхова компанія «Україна» на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода за мінусом франшизи (що підлягає стягненню з Підприємства) -\~\~\~ в сумі 10 517,98 грн.\~\~ Рішення суду в цій частині\~ є вірним. Однак,\~ не можна вважати обґрунтованим\~ висновок суду\~ про те, що різниця між вартістю\~ відновлювального ремонту без урахуванням зносу та вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу в розмірі 15139,60 грн., стягненню з відповідача не підлягає, оскільки остаточний розмір завданої шкоди був визначений експертним дослідженням\~\~\~\~ № 2335, та, крім того, позивач не надав доказів фактичного розміру шкоди. За правилами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,\~у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом вказаної норми відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. А не різниця між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності. У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам розяснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати\~ (страхового відшкодування) для повного відшкодування\~ завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд першої інстанції не врахував, що страховою компанією згідно полісу обовязкового страхування та зазначеної ст. 29 Закону відшкодовується лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а тому в такому випадку, різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а саме, в сумі\~ 15\~139, 15 грн.,- повинна відшкодовуватись власником джерела підвищеної небезпеки, тобто Підприємством,\~ на підставі ст.ст. 1188,\~ 1194 ЦК України, що відповідно до ст. 309 ЦК ЦПК України є підставою для скасування в частині оскаржуваного рішення з ухваленням нового про стягнення із Підприємства\~\~ вказаної суми.

Outcome: approved