Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 11.12.2009 року відповідач підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4000,00 грн. (з можливістю його збільшити або зменшити) на картковий рахунок на умовах, визначених Банком. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором. \~ Взяті на себе зобовязання за кредитним договором відносно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни [PERSON] не виконує, у звязку з чим у неї склалась заборгованість за кредитом. Станом на 14.05.2018 року заборгованість відповідача перед Банком становить 29757,59 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту 1817,10 грн.; - заборгованість за відсотками за користування кредитом 2446,88 грн.; - заборгованість за пенею 23600,39 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 1393,22 грн. Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання споживчого кредиту, не повертає позивачу кредитні кошти, представник позивача просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою судді відкрито провадження по даній справі та у відповідності до ч. 1 ст. 274 ЦПК України вирішено проводити розгляд вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с.40-41). Ухвала про відкриття провадження разом з матеріалами позову була направлена за останньою відомою адресою місця проживання відповідача. Крім того, про розгляд справи відносно неї у суді [PERSON] була повідомлена шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України» (а.с.1,36,38,43,44). Відзив на позов [PERSON] не подала та жодних заяв, клопотань від неї суду не надходило. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. З урахуванням того, що судом були використані передбачені Законом способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, а також зважаючи на згоду належним чином уповноваженого представника позивача на заочний розгляд справи (а.с.33), розумність строків розгляду справи та відсутність відзиву відповідача на позов, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає, що у даному випадку не будуть порушені процесуальні права відповідача, оскільки заочне судове рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, у порядку ст. 284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 ЦК України\~\~обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статями\~526,\~530,\~610 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Як встановлено судом, 11.12.2009 року [PERSON] на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н, отримала від АТ КБ «ПриватБанк», яке на той час мало найменування ЗАТ КБ «ПриватБанк», кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, а також пені та штрафів у разі прострочення виконання зобовязання (а.с.7-23). Судом також встановлено, що зазначений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача на надання їй Банком відповідної платіжної картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі. [PERSON] допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед АТ «ПриватБанк», яка станом на 14.05.2018 року складає 29757,59 грн. з яких: - заборгованість за тілом кредиту 1817,10 грн.; - заборгованість за відсотками за користування кредитом 2446,88 грн.; - заборгованість за пенею 23600,39 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 1393,22 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-6). Враховуючи те, що до теперішнього часу відповідач ухиляється від виконання свого зобовязання перед позивачем, суд вважає, що заборгованість по кредитному договору від 11.12.2009 року повинна бути стягнена примусово. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню в межах позовних вимог. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України із [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 1 762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.), який був оплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (а.с.30). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved