Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В березні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 64005 грн. 29 коп. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н від 24.05.2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримав в банку кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому, згідно наданої позивачем довідки від 24.05.2012 року, кредитну лінію відповідачеві було збільшено до 4700 грн. Відповідно до умов договору, [PERSON] повинна була щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобовязання згідно графіку погашення кредиту. Однак, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим Банк нарахував останній заборгованість за кредитом в сумі 5001 грн. 58 коп., заборгованість по процентах в сумі 51770 грн. 39 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3709 грн. 26 коп., а також, штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 3024 грн. 06 коп. (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, зазначив в позові, що просить розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, тому суд ухвалив розглядати справу на підставі ст.224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до заяви позичальника №б/н від 24.05.2012 року, яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також, Тарифами, складає договір про надання банківських послуг кредитування, [PERSON] отримала кредит в сумі 300 грн. із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-31). В подальшому, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] від 24.05.2012 року, кредитну лінію останній було збільшено до 4700 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту позичальнику надав. Натомість, відповідачем умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом було порушено, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 64 005 грн. 29 коп. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Отже, перевіривши представлений позивачем розрахунок заборгованості за договором №б/н від 24.05.2012 року, суд встановив, що станом на 31.12.2016 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 64005 грн. 29 коп., з яких 5001 грн. 58 коп. заборгованість за кредитом, 51770 грн. 39 коп. заборгованість по процентах, 3709 грн. 26 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина), 3024 грн. 06 коп. (процентна складова) відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг (а.с. 4-5). Згідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. В той же час, відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори, зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р, до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ). В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року, до зазначених населених пунктів належить м.Торецьк (колишня назва Дзержинськ). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачеві [PERSON], яка проживає у м.Торецьку (колишня назва Дзержинськ), пеня, комісія та штрафи частково нараховані після 14.04.2014 року, що є правовою підставою для застосування вимог ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та визнання нарахування пені, комісії та штрафів у загальному порядку у відповідній частині неправомірним. З огляду на викладене вище, суд вважає позовні вимоги доведеними частково, а саме, в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5001 (пять тисяч одна) грн. 58 коп. заборгованості за кредитом, 51770 (пятдесят одна тисяча сімсот сімдесят) грн. 39 коп. заборгованості по процентах, 879 (вісімсот сімдесят девять) грн. 26 коп. заборгованості за пенею та комісією, що нараховані до 14.04.2014 року. В решті позову слід відмовити за безпідставністю. Згідно з ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1441 грн. 16 коп. судового збору.

Outcome: partial