Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Акціонерне товариство «Укрпошта» в особі Полтавської дирекції звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивований тим, що між Акціонерним товариством «Укрпошта» в особі Полтавської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з однієї сторони та [PERSON] , який був штатним працівником ПД АТ «Укрпошта» було укладено договір новації № 1 від 17.06.2020 року та договір короткострокової безвідсоткової позики № 1 від 17.06.2020 року. Так, між Позивачем та Відповідачем було укладено договір короткострокової позики, п. 1.1 якого визначено, що Позичальник відповідно до договору новації укладеного 17 червня 2020 року зобов`язується у строк і в порядку, визначеному цим договором повернути грошові кошти в розмірі 34 988, 22 грн, а Позикодавець зобов`язується прийняти грошові кошти в порядку, визначеному цим договором. Пунктом 2.1 вищевказаного договору означено, що Позичальник повертає позику Позикодавцю до 02 липня 2020 року шляхом внесення грошових коштів позики у касу Позикодавця. Згідно п .3.2 цього Договору, за порушення строків повернення Позики, встановлених п. 2.1 цього Договору, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки національного Банку України від суми своєчасно несплаченої заборгованості за кожен день такого прострочення. Станом на 02.07.2020 року Відповідачем не виконано умови, договору, що передбачають повернення позики у ці терміни згідно п. 2.1. Окрім того, відповідно до Наказу від 16.07.2020 року № 556/02 к, [PERSON] звільнений із займаної посади в ПД АТ «Укрпошта» 16.07.2020 року, на момент звільнення ним також не було повернуто позику, як це вимагає п. 4.1,4.2 означеного договору. Станом на дату подання позову (02 квітня 2021 року), прострочення виконання договірних зобов`язань становить 273 дні, за які відповідно, нараховується пеня, що згідно розрахунку на дату подання позовної заяви становить 3 167,13 грн. В судовое засідання представник позивача не з`явився направив до суду клопотання в якому прохав провести розгляд судової справи без його присутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував про їх задоволення, та прохав слухання справи провести за його відсутності. Дослідивши письмові докази та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Між Акціонерним товариством «Укрпошта» в особі Полтавської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з однієї сторони та [PERSON] , який був штатним працівником ПД АТ «Укрпошта» було укладено договір новації № 1 від 17.06.2020 року та договір короткострокової безвідсоткової позики № 1 від 17.06.2020 року. Так, між Позивачем та Відповідачем було укладено договір короткострокової позики, п. 1.1 якого визначено, що Позичальник відповідно до договору новації укладеного 17 червня 2020 року зобов`язується у строк і в порядку, визначеному цим договором повернути грошові кошти в розмірі 34 988, 22 грн, а Позикодавець зобов`язується прийняти грошові кошти в порядку, визначеному цим договором. Пунктом 2.1 вищевказаного договору означено, що Позичальник повертає позику Позикодавцю до 02 липня 2020 року шляхом внесення грошових коштів позики у касу Позикодавця. Згідно п .3.2 цього Договору, за порушення строків повернення Позики, встановлених п. 2.1 цього Договору, Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки національного Банку України від суми своєчасно несплаченої заборгованості за кожен день такого прострочення. Станом на 02.07.2020 року Відповідачем не виконано умови, договору, що передбачають повернення позики у ці терміни згідно п. 2.1. Окрім того, відповідно до Наказу від 16.07.2020 року № 556/02 к, [PERSON] звільнений із займаної посади в ПД АТ «Укрпошта» 16.07.2020 року, на момент звільнення ним також не було повернуто позику, як це вимагає п. 4.1,4.2 означеного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, за невиконання умов Договору, окрім позики в сумі 34988,22 грн, Відповідач, за порушення строків повернення позики повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день такого прострочення,тобто починаючи з 03.07.2020 року по дату подання позову (02 квітня 2021 року). Станом на дату подання позову (02 квітня 2021 року), прострочення виконання договірних зобов`язань становить 273 дні, за які відповідно, нараховується пеня, що згідно розрахунку на дату подання позовної заяви становить 3 167,13 грн. Відповідно ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір позики - це один з видів зобов`язань, спрямованих на передачу майна. Враховуючи, що договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обовязки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. Отже, [PERSON] отримав зазначену в договорі грошову суму та зобов`язався повернути її у строк до 02.07.2020 року (п. 2.1. Договору). Проте, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Проте, сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі (ч. 1 ст. 552 ЦК України) Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Перевіривши розрахунок пені за невиконання зобов`язання за договором безвідсоткової позики від 17 червня 2020 року (згідно формули С х 2ОСД х Д / 100) судом встановлено наступну заборгованість за пенею: 34 988,22 (сума заборгованості) х 0,0328767123 (подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення) х 185 (кількість днів прострочення)/100 = 2 128,05 грн. Згідно з приписами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за договором, та доказів, які їх підтверджують, відповідачем не наведено. Таким чином, суд вважає доведеним факт несвоєчасної сплати позики відповідачем, яка призвела до виникнення заборгованості у [PERSON] за договором від 17.06.2020 року, що порушує право позивача на повернення позики. Зважаючи на зазначене та з метою захисту права позивача, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню на користь позивача визначена договором сума позики, а також встановлений судом розмір пені. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено часково, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору пропорційно до задоволених вимог (97,28%). На підставі викладеного та

Outcome: partial