Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти з його рухомого майна арешт, накладений постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області без номера від 20.05.2018, виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про арешт рухомого майна запис про арешт рухомого майна та заборони його відчуження, накладеного на підставі зазначеної постанови. Позовні вимоги мотивував тим, що на виконанні у відповідача знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом №2-12014/08 виданим Червонозаводським районним судом м.Харкова 03.12.2008 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] . В межах виконавчого провадження відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника від 20.05.2018 та звернено обтяження на все рухоме майно шляхом заборони відчуження. Позивач стверджує, що станом на 01.04.2019 існує переплата зі сплати аліментів, яка складає 28937 грн. Позивач двічі 18.04.2019 і 02.07.2019 звертався до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявами про зняття арешту з його рухомого та нерухомого майна в межах примусового виконання виконавчого провадження №151265 у зв`язку із виконанням рішення. Письмових відповідей на звернення не отримав. В усній формі державний виконавець зазначив, що позивачеві необхідно звертатися до суду З посиланням на ст.19, 41 Конституції України, ст.15, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутність правових підстав для арешту його майна, просив захистити його порушені права. Відповідачем не надано відзиву на позов. 18.02.2020 ухвалою судді залишено позов без задоволення, надано строк для виправлення недоліків. 11.03.2020 від позивача до суду було надано клопотання про усунення недоліків позовної заяви. 12.03.2019 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Від сторін у справі не надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, тому суд у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Червонозаводського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у 2009 році (дату з копії постанови встановити неможливо) відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-12014/08 виданим Червонозаводським районним судом м.Харкова 03.12.2008 про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 06.11.2008 до повноліття. Також позивачем надано копію виконавчого листа №2-12014/08 виданого Московським районним судом м.Харкова про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з 06.11.2008 до повноліття. З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №55756159 від 20.05.2018 вбачається, що постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській областівід 20.05.2018 у виконавчому провадженні №15126504 накладено арешт на все рухоме майно боржника [PERSON] . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №162741419 від 09.04.2019 вбачається, що постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській областівід 20.05.2018 у виконавчому провадженні №15126504 накладено арешт на нерухоме майно, вчинено реєстраційні дії. Позивачем надано заяви, подані ним до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області 18.04.2019 та 02.07.2019, з проханням зняти арешт з рухомого та нерухомого майна. Позивач стверджує, що не отримував відповіді від відповідача. Відповідач не надав суду доказів протилежного. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] по аліментам відповідно до виконавчого листа №2-12014/08 від 03.12.2008 станом на 01.04.2019 переплата зі сплати аліментів складає 28937 грн. З цього ж розрахунку вбачається, що станом на травень 2018 року позивачем регулярно сплачувалися аліменти. Отже підстави для накладення арешту в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення аліментів були відсутні. Позивачем не надано копії постанови про накладення арешту. Наявні розбіжності у номері виконавчого провадження. Так у позові зазначено номер виконавчого провадження - 151265, у витягах про реєстрацію обтяжень - 15126504. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до чинного законодавства право власності включає в себе право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже одним із визначальних обставин є належність майна позивачеві і це майно повинно бути ним зазначено конкретно. З позову не вбачається яке саме рухоме майно [PERSON] знаходиться під арештом. Абзац 2 п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» підтверджує висновок суду щодо обов`язковості визначення конкретного майна, а саме: урезолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння. Так само позивачем невірно визначено відповідача, яким відповідно за зазначених вище роз'яснень повинна бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Суд не застосовує до спірних правовідносин ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», на яку в обґрунтування позовних вимог посилається позивач, оскільки позивачем не доведено що він не є боржником у виконавчому провадження в межах якого накладено арешт на майно. Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та в зв`язку з відмовою у задоволення позовних вимог покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed