Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.06.2008 року [PERSON] 21.06.2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком дії - січень 2020 року у розмірі 30000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. AT КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 29.09.2019 року має заборгованість у сумі 89100,11 грн., у т.ч.: 30000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 54319,15 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 300,00 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до Умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4230,96 грн. - штраф (процентна складова). Просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.06.2008 року у розмірі 89100,11 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. 03.02.2020 року від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Калініна С.К. надійшов до суду, надісланий 29.01.2020 року поштовим зв?язком, відзив на позов АТ КБ «Приватбанк», в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним позовом. Крім того, подав клопотання про застосування строку позовної давності. 13.03.2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Ванжа Н.В. надіслала через поштове відділення відповідь на вказаний відзив, у якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному об`ємі та просив розглянути справу без його присутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, однак представник відповідачки подав до суду заяву про проведення судового засідання без його присутності та без присутності відповідачки, заперечує проти задоволення позовних вимог. Підстав, передбачених ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою 21.06.2008 року було укладено кредитний договір без номеру, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1000,00 грн., відсоткова ставка в розмірі 30% річних, шляхом підписання заяви. У заяві зазначено, що відповідачка згідна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами становить між нею та банком договір, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, виданої АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що 23.06.2008 року [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER] , із встановленим кредитним лімітом 0,00 грн., який 12.02.2009 року збільшено до 800,00 грн., 29.10.2010 року збільшено кредитний ліміт до 1600,00 грн., 27.12.2010 року збільшено кредитний ліміт 5100,00 грн., 18.04.2011 року збільшено кредитний ліміт до 5600,00 грн., 03.02.2012 року збільшено кредитний ліміт до 8000,00 грн., 12.08.2013 року збільшено кредитний ліміт до 9000,00 грн., 06.12.2013 року збільшено кредитний ліміт до 10000,00 грн., 16.09.2015 року знижено кредитний ліміт до 9470,00 грн., 16.08.2016 року збільшено кредитний ліміт до 14000,00 грн., 27.09.2016 року знижено кредитний ліміт до 13480,00 грн., 13.12.2017 року збільшено кредитний ліміт до 30000,00 грн., 20.09.2018 року збільшено кредитний ліміт до 30000,00 грн. В подальшому відповідачці було видано кредитні картки: № [NUMBER] , терміном дії 10/14; № [NUMBER] , терміном дії 12/15; № [NUMBER] , терміном дії 12/19; № [NUMBER] , терміном дії 01/20, що підтверджується довідкою, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 29.09.2019 року складає 89100,11 грн., з яких: 30000,00 грн. - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту); 54319,15 грн. - заборгованість за відсотками, 300,00 грн. - заборгованість за пенею, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4230,96 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 21 червня 2008 року та Довідці про умови кредитування з використанням кредити «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 21.06.2008 року зазначена повна інформація, а саме: відсоткова ставка, розмір комісії, штрафних санкцій, комісійних платежів, порядок щомісячного погашення тощо. А тому суд не погоджується із запереченнями представника відповідача про її необізнаність з основними умовами кредитування, з огляду на вищенаведені письмові документи, які підписані [PERSON] та дійсність яких не спростована останньою. Окрім того, відповідачка просила застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту, оскільки банк не надав доказів погашення позичальником кредитних зобов`язань поза межами строку позовної давності. Однак, суд відхиляє заперечення представника відповідачки, так як Банком було надано виписки з кредитного рахунку [PERSON] , із яких вбачається, що остання, в тому числі в 2017, 2018 році, перераховувала кошти на кредитний рахунок Банку. У відповідності до ст.ст. 256-257, 264 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, сплата [PERSON] певних сум коштів, остання з яких відбулась у 2018 році, свідчить про визнання відповідачкою свого боргу, а відтак перериває строк позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідачки про застосування строків давності, внаслідок чого позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 30000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, суд вважає помилковими доводи представника відповідачки [PERSON] про безпідставність визначення Банком черговості погашення заборгованості при внесенні позичальником певних сум коштів. Так, ст.534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Тобто позивач в силу положень ст.534 ЦК України за відсутності підтвердження ознайомлення позичальника з Умовами та Правилами кредитування банку, визначає черговість погашення вимог кредитора. Як вбачається із наданого кредитором розрахунку, дані вимоги ст.534 ЦК України при визначенні сум заборгованості були дотриманні. Разом з тим, суд звертає увагу, що у заяві позичальника від 21 червня 2008 року та Довідці про умови кредитування з використанням кредити «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 21.06.2008 року вказана відсоткова ставка в розмірі 30% річних або 2,5 % щомісяця. При цьому, як вбачається з розрахунку, наданого представником позивача з 01.09.2014 року розмір відсотків за користування кредитом збільшився до 34,8 % річних, а з 01.04.2015 року до 43,2 % річних. Як на підставу збільшення розміру вищевказаних відсотків Банк посилається на п.5.3 кредитного договору, на підставі якого Банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку. Дані умови кредитного договору закріплені в Умовах та Правилах надання банківських послуг та наказі Банку, яким були затверджені зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. Однак, суд вважає такі доводи представника позивача необгрунтованими та такими, що не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, внаслідок наступного. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору від 24 березня 2008 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. З огляду на зазначене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Як вбачається з матеріалів справи, Банк не попереджав позичальника про зміну процентної ставки у порядку, передбаченому Законом України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення кредитного договору від 24 березня 2008 року). Окрім того, суд відхиляє доводи представника позивача про обізнаність відповідачки з Умовами та Правилами надання банківських послуг та наказу Банку, яким були затверджені зазначені Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки дані Умови не підписані [PERSON] , що спростовує факт обізнаності останньої із порядком зміни відсоткової ставки. За таких обставин, суд вважає безпідставним збільшення відсоткової ставки Банком до 34,8% та 43,2% у своїх розрахунках заборгованості, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами лише в межах 30% річних. Так, за період з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року позичальником було сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами 2820, 82 грн. Однак дані кошти були зараховані в рахунок погашення не 30%, а 34,8 %, таким чином переплата [PERSON] становить 2820,82 грн. (сума розрахована Банком) - 2820,82*0.3:0.348 (сума з розрахунку 30%)= 389,08 грн. (переплачена сума відсотків за даний період). За період з 01.04.2015 року по 29.09.2019 року позичальником було сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами 2820,82 грн. Однак, дані кошти були зараховані в рахунок погашення не 30%, а 43,2 %, таким чином переплата [PERSON] становить 33747,87 грн. (сума розрахована Банком) - 33747,87*0.3:0.432 (сума з розрахунку 30%)= 10311,85 грн. (переплачена сума відсотків за даний період). Загалом відповідачкою переплачено 10700,93 грн. (389,08 +10311,85). Окрім того, за період з 01.04.2015 року по 29.09.2019 року Банком з урахуванням сплачених відсотків було нараховано 54319,15 грн. відсотків, які позивач просить стягнути. Однак, така сума розрахована помилково, а саме, з урахуванням не 30%, а 43,2 %. А тому, правильним буде наступний розрахунок 54319,15 грн.*0.3:0.432=37721,63 грн. (сума що підлягала нарахуванню) - 10700,93 грн. (переплачена сума відсотків) = 27020,7 грн. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню 27020,7 грн. заборгованості за відсотками. При цьому, цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості, останній просить стягнути з [PERSON] 4480,96 грн. штрафу за прострочення виконання зобов`язання та 300 грн. пені за аналогічне прострочення, що в свою чергу суперечить ст.61 КУ та принципу юридичної визначеності. А тому, на думку суду, підлягає стягненню лише 300 грн. пені, внаслідок чого позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 1235,84 грн. = 57320,7 грн. (сума задоволених позовних вимог)/ 89100 грн. (сума заявлених позовних вимог)*1921 (сума сплаченого судового збору). На підставі вищенаведеного та ст.ст.509, 526-527, 530, 610-612, 625, 626, 629, 634, 1049, 1050, 1054-1056-1 ЦК України,

Outcome: partial