Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, третя особа: [PERSON] про звільнення майна з під арешту. Заявлені вимоги позивач обгрунтував наступними обставинами. 11.04.2008 року між ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СТ-101/959/2008, за яким третя особа отримала кредит в розмірі 30579,05 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник передав банку у заставу рухоме майно - транспортний засіб, а саме легковий автомобіль Hyundai Tucson, д/н [NUMBER], рік випуску 2008, колір сирий, шасі [NUMBER], що зазначено у договорі застави № РСL-101/959/2008 від 11.04.2008 року. 18 березня 2011 року між пат «ОТП Банк» та позивачем були укладені договір купівлі - продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги відповідно яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до третьої особи за кредитним договором та право звертати стягнення на предмет застави. 23 травня 2012 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції м. Донецька було відкрито виконавче провадження. 03 квітня 2012 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Калінінського РУЮ м. Донецька було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна, що належить [PERSON] у ході виконавчого провадження №31854383, яке було відкрите за виконавчим листом Калінінського районного суду м. Донецька № 2-1515 від 16 лютого 2012 року стягувачем по вказаному виконавчому провадженню позивач не виступає. 23 травня 2012 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Калінінського РУЮ м. Донецька накладено арешт на легковий автомобіль Hyundai Tucson, д/н [NUMBER], рік випуску 2008, колір сирий, шасі [NUMBER] та оголошено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] 18 листопада 2013 року постановою державного виконавця ВДВС Калінінського РУЮ м. Донецька [PERSON] виконавчий документ було повернуто позивачу. 17 січня 2014 року відповідачу представником позивача було пред'явлено заяву про зняття арешту з рухомого майна - легкового автомобіля Hyundai Tucson, д/н [NUMBER], рік випуску 2008, колір сирий, шасі [NUMBER], що належить третій особі, відповідь на яку позивачем отримана не була. Представник позивача, який діє на підставі довіреності - Носач Т.А., у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надав. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу в її відсутність, позов задовольнити. Таким чином, суд, на підставі ст. 158 ЦПК України, ухвалив розглянути справу у відсутність представника позивача та третьої особи. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше якзазверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторінтаінших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч. 7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Згідно ст. 16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Відповідно до ч. 1,2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до п. 4 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Судом встановлено, що долученими до матеріалів справи копіями документів, а саме: постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 32720422 від 23 травня 2012 року; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП № 32720422 від 23.05.2012 року; постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 32720422 від 18.11.2013 року; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31854383 від 03.04.2012 року; заявою № 100-04-59 від 17.01.2014 року про зняття арешту з майна; кредитним договором № CL 101/959/2008 від 11 квітня 2008 року (частина № № 1, 2); додатковими договорами від 07.04.2009 року; 28.10.2009 року; 14.04.2010 року; 07.06.2010 року до кредитного договору № CL 101/959/2008 від 11 квітня 2008 року; договором застави автотранспортного засобу № PCL 101/959/2008 від 11.04.2008 року; договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року; договором про відступлення права вимоги від 18.03.2011 року; статутом ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Отже, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позов таким, що ґрунтується на законі, а й отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved