Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 червня 2011 року у розмірі 24 148 грн 25 к. і покласти на відповідача обов'язок відшкодувати сплачені судові витрати на користь позивача у розмірі 1 762 грн 00 к. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 30 червня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 900 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Узяті на себе зобов'язання позивач виконав вчасно, у свою чергу відповідач узяті на себе зобов'язання не виконав, допустивши станом на 25 вересня 2018 року заборгованість по кредиту на суму 24 148 грн 25 к. В зв'язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.38). Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк належним чином був повідомлений про розгляд справи, тричі на його адресу були направлені судові повістки, які він отримав особисто, останню судову повістку отримав 28.11.2018 р. (а.с.51,56,60). На адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, клопотань та заяв від [PERSON] не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14 грудня 2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2011 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою - анкетою про відкриття рахунку та надання йому платіжної картки (а.с.12). При цьому відповідач зазначив та підтвердив своїм особистим підписом, що він ознайомився і згоден з Умовами. У письмовій заяві-анкеті, Умовах визначені усі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти кредиту, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, 30 червня 2011 року [PERSON] уклав письмовий кредитний договір № б/н із АТ КБ «ПриватБанк» на «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.14-28). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, але [PERSON] систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до п.6.5 Умов - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно розрахунків, які надані позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 25 вересня 2018 року склала 24 148 грн. 25 коп., яка складається з наступного: -728 грн 67 к. - заборгованість за кредитом; -13 188 грн 72 к. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; -8 604 грн 75 к. - заборгованість за пенею, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн 00 к. - штраф (фіксована частина); -1 126 грн 11 к. - штраф (процентна складова) (а.с.06-11). Відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. За змістом вказаної норми закону, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить застосувати до боржника [PERSON] подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у розмірі 500 грн 00 к. - штраф (фіксована частина) та 1 126 грн 11 к. - штраф (процентна складова), відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 червня 2011 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 22 522 грн 14 к. Згідно платіжного доручення № PROM8BRB7W від 28 вересня 2018 року при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн 00 к. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.2 ст.141 цього Закону у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов банку задоволено частково на 93,27%, тому з відповідача слід стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1 643 грн 35 к. Враховуючи викладене,

Outcome: partial