Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що він 16.01.2007 року отримав кредит у розмірі 21600грн. відповідно до Договору про надання банківських послуг №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22.80% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту; [PERSON] не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 30.04.2018 року перед банківською установою відповідач має заборгованість 33004,77грн. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, - і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. Тому, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 16 січня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу кредит у розмірі 21600грн. відповідно до Договору про надання банківських послуг №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.01.2007 року вбачається, що [PERSON] станом на 30.04.2018 року заборгував позивачу 33004,77грн., з яких: 2297грн. - заборгованість за кредитом, 23869,52грн. - відсотки за користування кредитом, 4790,40грн. - заборгованість за пенею, 500грн. - штраф (фіксована частина), 1547,85грн. - штраф (процентна складова). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] порушив умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов'язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Разом з тим відповідно до вимог ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Тому, стягненню із відповідача підлягає нарахована пеня за однин рік перед зверненням банківської установи до суду; у решті частини позову про стягнення пені у нарахованому розмірі 4190,4грн. суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог. За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором, проте пені у розмірі, який передбачений у поданому ним розрахунку виходячи із законодавчих норм; а у зв'язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 1762грн.

Outcome: partial