Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів [PERSON] сільської ради Новобузького району та [PERSON] за з яким просила визнати за нею, в порядку спадкування, право власності на земельну ділянку площею 10,32 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новобузького району Миколаївської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала,\~що зазначена земельна ділянка належала її батьку [PERSON],\~який помер 19.09.2015 року. Після його смерті прийняти у спадок вищевказане нерухоме майно в органах нотаріату вона до цього часу не змогла, оскільки спадкодавцем за життя було втраченого оригінал державного акту, що посвідчував його право власності на вказану земельну ділянку. Інші спадкоємці за законом відмовилися від прийняття спадщини. Наголосила, що відновити втрачений документ у звязку з смертю його власника неможливо, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] сільська рада Новобузького району Миколаївської області, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, втім сільським головою направлено на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи без участі представника сільської ради, зазначивши в заяві про визнання позовних вимог позивачки. Відповідачка [PERSON] на розгляд судової справи також не прибула, проте направила письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, предявлений до неї позов визнала і не заперечувала проти його задоволення. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ Держгеокадастру у Новобузькому районі Миколаївської області в судове засідання явку свого представника не забезпечив, хоча про дату, час, і місце розгляду судової справи повідомлявся належним чином, про причину такої неявки суд не повідомив. Заяв про розгляд справи за відсутності представника відділу до суду не надходило. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.\~\~\~\~ Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно фотокопії державного акту про право приватної власності на землю, серії Р2 № 566283 від 07.02.2002 року, громадянину [PERSON] належала земельна ділянка, площею 10,32 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с.14). 19.09.2015 року [PERSON] помер (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке вправі були успадкувати спадкоємці за законом першої черги дружина, відповідачка у справі [PERSON] та дочка, позивачка у справі [PERSON] (а.с. 5, 12, 13). Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №125/2015, [PERSON], своєчасно, 03.11.2015 року, звернувся до нотаріуса з заявою видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Інша спадкоємниця, дружина [PERSON], 03.11.2015 року звернулася з заявою до нотаріуса про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка. Згідно вимог ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції 2005 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Однак, за життя спадкодавець втратив оригінал вищезгаданого державного акту, про що свідчить відповідне оголошення в районній газеті «Вперед» від 24.11.2015 року (а.с. 17), що відповідно перешкоджало позивачці [PERSON] одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Крім цього, з набранням чинності 01.01.2013 року окремих положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» припинено видачу державних актів про право власності на землю, в тому числі і видачу державних актів за заявою спадкоємців в замін тих актів, які втрачені чи зіпсовані. Таким чином, зважаючи на те, що власник земельної ділянки, [PERSON], помер, а в силу положень ч. 4 ст. 25 ЦК України, спадкоємці за законом не мають можливості згідно з чинним законодавством, взамін втраченого державного акту на право власності на землю, отримати дублікат вказаного правовстановлюючого документу або провести державну реєстрацію права власності на таке нерухоме майно, суд вважає, що спадкові права спадкоємниці [PERSON] підлягають захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При судовому розгляді справи судом достеменно встановлено, що спадкодавцю [PERSON] дійсно належала за життя спірна земельна ділянка, а тому зазначене нерухоме майно може входити до складу спадщини і бути успадкованим спадкоємцями після його смерті (а.с. 14). Зазначені обставини вказують на те, що [PERSON] являючись спадкоємницею за законом першої черги після смерті батька [PERSON], в силу положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України має право на успадкування належної останньому вищезазначеної земельної ділянки. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved