Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON], 1941 року народження, який помер [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що його батько [PERSON], який помер [INFO], залишив заповіт, яким заповів йому все своє майно, та він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що за життя його батько [PERSON] не зареєстрував право власності на належну йому ? частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1997 р. за № 7-11583. Позивач просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Представник Одеської міської ради - Чечітко А.Ю. просив розглянути справу за відсутності представника Одеської міської ради, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [INFO] помер [PERSON], залишивши заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В. за р. № 1997, який охоплює все спадкове майно. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з час відкриття спадщини. 04 квітня 2012 року [PERSON] подав до Першої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини до майна [PERSON], який помер [INFO]. Крім того 04 квітня 2012 року [PERSON] подала до Першої одеської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] на користь його сина [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також судом установлено, що за життя [PERSON], який помер [INFO], та позивач [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1997 року за № 7-11583, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеського міської ради народних депутатів відповідно до розпорядження від 22.05.1997 р. за № 96365. Проте постановою державного нотаріуса Першої одеської державної нотаріальної контори Садової Т.В. від 10.02.2017 р. № 258/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? часту квартири [ADDRESS], що належить померлому [INFO] [PERSON], у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності спадкодавця на вказану частку квартири. Відповідно до п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається з листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської місько ради від 12.12.2016 р. № 479289.72, згідно матеріалам інвентаризації є два об'єкта нерухомого майна за адресою : [ADDRESS], з різними показниками житлової та загальної площі, й станом на 31.12.2012 р. зареєстровано право власності тільки на один об'єкт нерухомого майна за вказаною адресою, за [PERSON], а за [PERSON] не зареєстровано та не було зареєстровано право власності на частину об'єкту нерухомого майна за адресою : [ADDRESS]. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що законодавство України, чинне на дату видачі згаданого свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1997 р. за № 7-11583, не передбачало виникнення права власності на нерухоме майно з моменту його державної реєстрації, така норма була введена лише Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (частина 2 статті 3), що набув чинності 03 серпня 2004 року. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, а згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Таким чином, право власності померлого [INFO] [PERSON] на ? частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1997 р. за № 7-11583 виникло у відповідності до закону, чинного на час набуття ним цього права, але чинне на даний час законодавство про вчинення нотаріальних дій не дозволяє позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно. Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved