Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позову позивач вказав, що 30.12.2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. 06.02.2020 року між ними було також укладено договір позики. Факт укладення зазначених договорів підтверджується власноручно написаними відповідачем розписками від 30.12.2019 року та від 06.02.2020 року. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зазначене узгоджується із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України у якій зазначається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За умовами договору від 30.12.2019 року, [PERSON] позичив у нього грошові кошти у сумі 87 000 грн.. За умовами договору від 06.02.2020 року, [PERSON] позичив у нього грошові кошти у сумі 94 000 грн.. Строк виконання обов`язку з повернення позичених коштів за договором від 30.12.2019 року датується 31.01.2020 року, а за договором від 06.02.2020 року датується 29.02.2020 року. Враховуючи той факт, що відповідач свої зобов`язання у встановлений договорами строк не виконав, на його вимоги щодо повернення грошових коштів не реагує, з метою захисту своїх майнових прав змушений звернутись до суду з даним позовом. Всупереч вимогам ст.ст.11,509,626,629,1046,1049,1050 ЦК України, умовам означеного договору відповідач у порядку та строки встановлені сторонами не повертає та не має наміру повертати позичені ним грошові кошти, оскільки уникає зустрічей з ним, його неодноразові усні звернення і вимоги про повернення позичених грошей постійно ігнорує, від нього він чув лише обіцянки повернути борг найближчим часом тощо. Зазначене підводить до висновку, що відповідач відмовляється виконувати свої зобов`язання з повернення позичених грошових коштів. Отже, основний борг відповідача за договорами позики від 30.12.2019 р. та від 06.02.2020 року у сукупному розмірі становить 181 000 грн.. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, а розмір процентів не встановлений договором останній розраховується з урахуванням облікової ставки Національного банку України. Період користування відповідачем позиченими у нього грошовими коштами за договором від 30.12.2019 року становить 33 дні ( з 30. 12.2019 року по 31.01.2020 року), а за договором від 06.02.2020 року становить 24 дні ( з 06.02.2020 року по 29.02.2020 року). Таким чином, проценти за користування позикою за договором від 30.12.2019 р. в період з 30.12.2019 року по 04.03.2020 року становлять 1053,03 грн., за договором від 06.02.2020 року в період з 06.02.2020 року по 29.02.2020 року становлять 678, 03 грн.. Розмір 3 % річних, у зв`язку із прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 30.12.2019 року складає 235, 33 грн.. Отже, загальна сума боргу за розписками від 30.12.2019 року, від 06.02.2020 року становить 181 000 грн. (основний борг) + 1053,03 грн. + 678, 03 грн. (відсотки за користування позикою) + 235, 33 грн. (3% річних) = 182 966, 39 грн.. Тому позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача на його користь 182966,39 грн., з яких: 87 000 грн. - сума основного боргу за договором позики від 30.12.2019 року; 94 000 грн. - сума основного боргу за договором позики від 06.02.2020 року; 1053,03 грн. - проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 30.12.2019 року; 678, 03 грн. - проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 06.02.2020 року; 235, 33 грн. - 3% річних за договором позики від 30.12.2019 року; В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що відповідач кошти позивачу не повернув. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 87000 грн., які зобов`язався повернути в строк до 31.01.2020 року. Також, 06.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 94000 грн., які зобов`язався повернути в строк до 29.02.2020 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] підтверджується його письмовими розписками від 30.12.2019 року, від 06.02.2020 року. Незважаючи на закінчення строку повернення боргу за договорами позики від 30.12.2019 року, 06.02.2020 року та після звернення до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] не повернув позивачу грошові кошти в повному розмірі. Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача, проценти за користування позикою за договором від 30.12.2019 р. в період з 30.12.2019 року по 31.01.2020 року становлять 1053,03 грн. за договором від 06.02.2020 року в період з 06.02.2020 року по 29.02.2020 року становлять 678, 03 грн.. Розмір 3 % річних, у зв`язку із прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики від 30.12.2019 року складає 235, 33 грн. (за період з 01.02.2020р. по 04.03.2020р.). Отже, загальна сума боргу за розписками від 30.12.2019 року, від 06.02.2020 року становить 181 000 грн. (основний борг) + 1053,03 грн. + 678, 03 грн. (відсотки за користування позикою) + 235, 33 грн. (3% річних) = 182 966, 39 грн.. Проте, з вказаним розрахунком суд не погоджується, оскільки згідно розрахунку проведеного судом сума процентів за користування коштами становить 1731,06 грн. (1055,91+679,89), а саме: 87000 х 13,5 / 100% / 365 х 32 = 1029,69грн.; 87000 х 11 / 100 / 365 х 1 = 26,22 грн. (1029,69 + 26,22 = 1055,91; за період з 30.12.2019р. по 31.01.2020р.); 94000 х 11/100/365 х 24=679,89 грн. (за період з 06.02.2020р. по 29.02.2020р.). Сума 3% річних від простроченої суми згідно розрахунку проведеного судом становить 235,97 грн. (87000/100х3%/365х33; за період з 01.02.2020р. по 04.03.2020р.). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань, та повернення позики. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог, і слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики від 30.12.2019 року та від 06.02.2020 року в сумі 181000грн., 1731,06 грн. процентів за користування грошовими коштами та 235,33грн. - 3% річних за договором позики від 30.12.2019 року, а всього 182966,39 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1829,70 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved