Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Позивач зазначив, що 25.01.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 31.05.2021 року в неї перед банком утворилася заборгованість у розмірі 30016 грн. 96 коп., з них: 4779 грн. 81 коп. заборгованість за тілом кредиту, 19074 грн. 73 коп. заборгованість за відсотками, 6162 грн. 42 коп. заборгованість за пенею. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 24045 грн. 74 коп., а саме 4779 грн. 81 коп. заборгованості за тілом кредиту, 19074 грн. 73 коп. заборгованості за відсотками, 191 грн. 20 коп. заборгованість за пенею та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути у його відсутність, у разі неявки відповідача, дав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без її участі, вимоги позову не визнає, вважає їх безпідставними та в задоволенні просить відмовити. Також просить застосувати до вимог банку позовну давність. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. Судом встановлено, що 25.01.2007 на підставі поданої відповідачем заяви позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, базова процентна ставка 36 відсотків з розрахунку 360 днів в рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу було надано кредитну карту № [NUMBER] , дата відкриття 07.02.2007 року, термін дії 02/13. Посилаючись на те, що Заява, в сукупності з тарифами, а також умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 24045 грн. 74 коп. і складається із: - заборгованості за тілом кредиту - 4779 грн. 81 коп., - заборгованість за відсотками - 19074 грн. 73 коп., - заборгованість за пенею - 191 грн. 20 коп. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за пенею. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, яка при цьому погодилася з ними, підписуючи Заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, що складається з 191 грн. 20 коп. заборгованості за пенею - відсутні, оскільки позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді заяви-анкети не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, то суд виходить з наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку [PERSON] було витрачено 8940 грн. 47 коп. кредитних коштів та повернуто Банку 8850 грн. 79 коп., таким чином розмір заборгованості за тілом кредиту становить 89 грн. 68 коп. (8940 грн. 47 коп. - 8850 грн. 79 коп.). Посилання представника позивача на те, що заборгованість по тілу кредиту становить 4779 грн. 81 коп. спростовується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку, з яких вбачається, що позивачем до тіла кредиту включено штрафи, відсотки за прострочений кредит. Також позивач просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 19074 грн. 73 коп. за період з 25.03.2007 року по 01.06.2019 року. За умовами кредитного договору, що укладений між сторонами, відповідач мала сплачувати банку за користування кредитними коштами проценти у розмірі 36% в рік. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] вносилися кошти на погашення заборгованості по кредиту та останній раз внесено кошти на часткове погашення заборгованості по кредитному договору 05.08.2008 року. Враховуючи, що строк дії кредитного договору закінчився 28.02.2013 року і право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після визначеного договором строку кредитування (п. 54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12), заборгованість по процентах за користування кредитними коштами за період з 05.08.2008 року по 28.02.2013 року (1667 днів) становить 149 грн. 50 коп. (36:360х1667х89,68:100). Таким чином загальний розмір заборгованості по кредиту становить 239 грн. 18 коп. (89 грн. 68 коп. заборгованість за тілом кредиту + 149 грн. 50 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом). Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем пропущено строк позовної давності. Так, відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідачем в письмовій заяві заявлено про застосування позовної давності, позивач причини пропуску строку позовної давності не повідомив, заяви про відновлення строків позовної давності не подавав, поважних причин пропуску строку позовної давності не встановлено, а сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed