Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року в частині відмови у стягненні заборгованості по пені, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням в цій частині нового рішення, виходячи з наступного. Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2008 року між позивачем та відповідачем - [PERSON] був укладений договір, згідно умов якого - Банк надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 8 248,87 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2009 року. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого станом на 08.10.2013 року виникла заборгованість в розмірі 48 986,54 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 8 248,90 грн.; заборгованість по процентам - 5,50 грн.; заборгованість по комісії - 824,90 грн.; пеня - 37 098,36 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 2 308,88 грн.. Зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 10 000 грн., згідно договору укладеного 20.10.2010 року між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк». Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, районний суд стягнув з відповідача заявлені суми заборгованості за кредитом, процентами, комісією. Рішення оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості по пені, законність і обґрунтованість в іншій його частині, апеляційним судом не перевіряється. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по пені, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не наведено обґрунтований розрахунок розміру її заборгованості, а тому прийнявши до уваги всі обставини справи в їх сукупності, прийшов до висновку про явну невідповідність наслідків порушення зобов'язання принципам розумності та справедливості. Проте з таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п.6.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що є невід'ємною частиною укладеного між Банком та відповідачем Договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25% від суми просроченої заборгованості по кредиту за кожен день просрочки, але не менше 1 гривні. Отже, умовами зазначеного вище кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені у разі просрочення виконання зобов'язання. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості за укладеним між Банком та [PERSON] кредитним договором, в тому числі й пені за період з квітня 2008 року по 08 жовтня 2013 року. Частиною третьою ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи те, що суд не взяв до уваги наведені обставини та вимоги закону і договору, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні пені з ухваленням нового рішення. Вирішуючи спір у даній частині, апеляційний суд з урахуванням положень ст.3 ЦПК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав вважає, що нарахована позивачем пеня у розмірі 37 098,36 грн., значно перевищує розмір заборгованості по кредиту. При цьому слід врахувати, що Банк своїми діями сприяв збільшенню розміру пені, оскільки не вживав ніяких заходів щодо дострокового стягнення заборгованості, знаючи, що відповідач з 2008 року не здійснив жодного платежу щодо погашення заборгованості за вказаним договором, а звернувся з позовом до суду лише в 2014 році. Згідно ст. 616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. За таких обставин, апеляційний суд прийнявши до уваги всі обставини справи в їх сукупності, а саме, явну невідповідність наслідків порушення зобов'язання, принципи розумності та справедливості, вимоги закону, вважає за необхідне зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором до 1 000 грн. Таким чином, рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.

Outcome: partial