Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, який неодноразово уточнював під час розгляду справи, та, з урахуванням остаточної заяви про збільшення розміру позовних вимог від 08.10.2018 року, просив суд: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» на його користь 38804,78 грн. страхового відшкодування та 2500,00 грн. вартості проведення незалежної оцінки від 12.06.2018 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на його користь пеню в сумі 8 584,52 грн., інфляційні втрати в сумі 859,90 грн. та 3% річних в сумі 753,62 грн., із зазначенням в рішенні про нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на його користь в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 7 000,00 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на його користь судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1 344,80 грн., та витрати, пов'язані з розглядом справи, в розмірі 499,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.06.2017 року по [ADDRESS] відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та скоїв зіткнення з огородженням подвір'я будинку [ADDRESS], тим самим порушивши п.2.3б Правил дорожнього руху. Згідно з постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 03.08.2017 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано водія автомобіля марки «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER], - [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1792541. Внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальних збитків, розмір яких відповідно до проведеної на замовлення відповідача оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень внаслідок ДТП, від 29.06.2017 року становив 38 804,78 грн. Разом з тим, позивач вказував у позові, що незважаючи на те, що ним вчасно було повідомлено ПАТ «НАСК «Оранта» про ДТП та надано всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, станом на день подання позову належне страхове відшкодування так і не було виплачено позивачу. На підставі викладеного та посилаючись на положення ст.ст. 22, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 536, 625 ЦК України, позивач просив стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» суми страхового відшкодування, пені, трьох проценти річних та інфляційних витрат. Крім того, в обґрунтування завданої моральної шкоди, позивач у своєму позові посилається на те, що завдані відповідачем неправомірні дії призвели до проб лематизації його життя, погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності, спричинили необхідність нераціонально витрачати час на оформлення відповідних документів. Ухвалою від 03.04.2018 було відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 17.05.2018 року до суду надійшов відзив ПАТ «НАСК «Оранта» на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на повне виконання своїх зобов'язань перед позивачем, як власником ј майна, пошкодженого внаслідок ДТП, шляхом виплати страхового відшкодування в розмірі 5 864,75 грн. 31.05.2018 року надійшла відповідь [PERSON] на відзив, в якій позивач вказує, що не одержував від відповідача жодної суми в рахунок виплати страхового відшкодування. 11.06.2018 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. 04.07.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, в яких ПАТ «НАСК «Оранта» вказує на відсутність жодних доказів, які б підтверджували його право власності на пошкоджене майно. 08.10.2018 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, яка ухвалою суду від 23.10.2018 року було прийнята судом до розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 29.06.2017 року по [ADDRESS] відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та скоїв зіткнення з огородженням подвір'я будинку [ADDRESS], тим самим порушивши п.2.3б Правил дорожнього руху. При цьому, згідно з постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 03.08.2017 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано водія автомобіля марки «Рено», державний реєстраційний номер [NUMBER], - [PERSON] Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті вказаної ДТП майну позивача, яке розташоване на земельній ділянці приватного будинку [ADDRESS] (належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності), було завдано пошкоджень. При цьому, відповідно до Звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень внаслідок ДТП, від 29.06.2017 року, який складений на замовлення позивача ТОВ «Апрайсел ЮА», вартість понесеного матеріального збитку становить 38 804,74 грн. Згідно зі Звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку від 20.07.2017 року, складеного на замовлення відповідача ТОВ «Ай Експерт», та який має визначений маркетинговий час - 6 місяців з дати оцінки, яка визначена 29.06.2017 року, вартість майнового збитку, завданого власнику майна, становить 23 459,00 грн. Також, за проведення 29.06.2017 року зазначеної вище оцінки збитку позивачем згідно з Договором №О-01-12/06 від 12.06.2018 року на проведення незалежної оцінки та рахунку на оплату №1 від 12.06.2018 року, було сплачено 2500,00 грн., що підтверджуються дублікатом квитанції від 12.06.2018 року та Актом здачі-прийняття виконаних робіт від 12.06.2018 року. В свою чергу, положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1792541. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, однак, не зважаючи на вищенаведені вимоги закону, відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та не здійснив відповідної виплати, крайній строк якої настав ще 01.01.2018 року, При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність невиплати позивачу страхового відшкодування матеріали справи не містять. На підставі зазначеного, враховуючи вказані положення закону і встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 38 804,78 грн. страхового відшкодування та 2500,00 грн. вартості проведення незалежної оцінки від 12.06.2018 року. Разом з тим, згідно з пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2ст. 549 ЦК України).Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться у ст. 992 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, останнім днем виплати позивачу страхового відшкодування є 01.01.2018 року. Таким чином, перевіривши розрахунки позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов'язання по виплаті страхового відшкодування в період з 01.01.2018 року по 23.10.2018 року у розмірі 8 584,52 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 7 червня 2017 року у справі № 6-282цс17. З огляду на наведене, враховуючи вищезазначені норми закону, а також встановлені в судовому засіданні обставини, суд, перевіривши розрахунки позивача, прийшов до висновку, що з відповідача користь позивача підлягають до стягнення інфляційні втрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 859,90 грн. та 3% річних у сумі 753,62 грн. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача з підстав тривалої невиплати та не в повному обсязі страхового відшкодування, суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки можливість відшкодування моральної шкоди за невиплату та прострочення виплати страхового відшкодування не передбачена чинним законодавством та умовами договору. Крім того, відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1 344,80 грн., а також з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 64,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial