Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

В березні 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, права власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, і на 3/4 частину домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] в цілому, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., сараїв літ. Б та В, погребу Г, вбиральні Д, споруд 1-3, замощення І, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона є дочкою [PERSON], який помер [INFO] року. В свою чергу, її померлий батько є сином [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO] року. Усе своє життя її батько, разом із своїми матір'ю та батьком, постійно проживали у житловому будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON], батько позивачки не оформлював свої спадкові права, у зв'язку з чим, на теперішній час вона також позбавлена оформити свої спадкові права на майно, яке залишилося після смерті її батька [PERSON]. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена Дніпропетровська міська рада в якості співвідповідача. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачки та просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник Територіальної громади в особі Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради Нагорний Є.В. в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути справу , у зв'язку з виробничою завантаженістю, без його участі та вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки. Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії[NUMBER] виданим 10.03.2008 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 2094 від 10.03.2008 року (а.с.17). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивачки, складається з домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], померлого [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1021 від 16.04.1990 року (а.с.12). Крім того, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2008 року по цивільній справі № 2о-125/2008, яке скасоване не було та набрало законної сили 30 грудня 2008 року, встановлено, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], померлого [INFO] року (а.с.9-11). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищевказані обставини, зокрема, щодо спорідненості позивачки з покійним не потребують доказування, оскільки встановлені судовим рішенням по вищевказаній цивільній справі, що набрало законної сили. На підставі вищевказаного, позивачка у встановлений законом строк, а саме 12 квітня 2008 року, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька - [PERSON], який помер [INFO] року. На підставі її заяви, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, була заведена відповідна спадкова справа за № 366/2008, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи. Проте, 10 лютого 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на домоволодіння [ADDRESS], оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.31). У зв'язку з вказаними обставинами, позивачка звернулася до суду та просила встановити факт належності її батькові - [PERSON], померлому [INFO] року, права власності на домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті його батьків - [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] дійсно належало на праві власності [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частині кожному з них, на підставі свідоцтва про право власності від 20.09.1990 року, виданого Красногвардійським відділом РКГ згідно рішення Красногвардійської Ради народних депутатів від 27 липня 1990 року за № 353/13 (а.с.21-22), зареєстрованого БТІ в реєстрову книгу № 136 за реєстровим № 109, що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 13.10.2015 року за № 12275 (а.с.20). При цьому, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.16). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданим 08.05.2002 року Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис № 3667 від 08.05.2002 року (а.с.13). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається й з 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, є: його дружина - [PERSON] та син - [PERSON], які мали прийняти спадщину в рівних частках, а саме по 1/4 частині домоволодіння [ADDRESS] кожний з них відповідно (оскільки вся спадкова маса складає 1/2 частину домоволодіння і ділиться між ними порівно, тобто по 1/4 частині кожному). Проте, вказані особи до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, не зверталися та спадкова справа не заводилась, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 17.05.2016 року за вих. № 1730/02-14. В свою чергу, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на момент смерті [PERSON], померлого [INFO] року, та після його смерті були зареєстровані та проживали у домоволодінні [ADDRESS], що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою Квартального комітету № 56 в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 14.12.2015 року (а.с.26). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом прийняли спадщину у вигляді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], або по 1/4 частині кожний з них окремо, після смерті спадкодавця, оскільки вони фактично вступили у володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, права власності на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. При цьому, судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданим 02.02.2016 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 8106 від 18.10.2007 року (а.с.15). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, як встановлено судом вище, складається з 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS], з яких: 1/2 частина домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.09.1990 року, виданого Красногвардійським відділом РКГ згідно рішення Красногвардійської Ради народних депутатів від 27 липня 1990 року за № 353/13 (а.с.21-22); а 1/4 частину вона прийняла у спадок після смерті свого чоловіка - [PERSON], померлого [INFO] року, що встановлено судом вище. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги спадкування, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, є її син - [PERSON], який до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після її смерті не звертався та спадкова справа не заводилась, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 17.05.2016 року за вих. № 1730/02-14. В свою чергу, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Син померлої [INFO] року [PERSON] - [PERSON] на момент її смерті та по день, вже своєї, смерті був зареєстрований та проживав у домоволодінні [ADDRESS], що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою Квартального комітету № 56 в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 14.12.2015 року (а.с.27). Таким чином, [PERSON], який є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], від спадщини не відмовлявся та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті своєї матері - [PERSON], померлої [INFO] року, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, права власності на 3/4 частину домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. З урахуванням встановлених вище судом фактів, встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка, яка в розумінні ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, від спадщини не відмовлялася та у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого батька - [PERSON], померлого [INFO] року, звернувшись з відповідною заявою до державної нотаріальної контори. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. При цьому, згідно технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], складеного станом на 26.05.2016 року, вказане домоволодіння складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., сараїв літ. Б та В, погребу Г, вбиральні Д, споруд 1-3, замощення І. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на домоволодіння [ADDRESS] в цілому, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., сараїв літ. Б та В, погребу Г, вбиральні Д, споруд 1-3, замощення І, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. На підставі викладеного та

Outcome: approved