Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що після смерті сина - [PERSON], який помер [INFO] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для садівництва, площею 0,054 га, що знаходиться на території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Вона та її чоловік - [PERSON] як спадкоємці першої черги прийняли спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори та 30 липня 2004 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розміром 0,054 га для садівництва в рівних частках. [INFO] помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яку вона прийняла шляхом постійного проживання зі спадкодавцем до моменту його смерті. Вона звернулась в нотаріальну контору, однак постановою від 17 червня 2014 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,054 г у зв`язку з ненаданням нею державного акту на право власності на землю. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.01.2015 року по справі в якості співвідповідача залучено Веснянську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області і СВТ «Родники». Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, однак направив в суд заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представники співвідповідача - Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та СВТ «Родники» в судове засідання не з`явились. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] - син позивачки помер [INFO]. Факт того, що померлий був сином позивачки підтверджується свідоцтвом про народження останнього. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2014 року [PERSON] і [PERSON] в рівних частках успадкували земельну ділянку розміром 0,054 га для садівництва, розташованої на території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. [PERSON] - чоловік позивачки помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього. Постановою від 17 червня 2014 року державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті чоловіка, яке складається з земельної ділянки площею 0,054 г у зв`язку з ненаданням нею державного акта на землю. З копії спадкової справи № 581/2012, яка була відкрита після смерті [PERSON], померлого [INFO] вбачається, що спадкоємцем померлого є його дружина - позивачка по справі - [PERSON], яка 16 серпня 2012 року подала в Першу Миколаївську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. З свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 червня 2014 року вбачається, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є його дружина - [PERSON]. Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з ? частки земельної ділянки площею 0,0900 га, розташованої по [ADDRESS] наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 16 червня 2014 року також вбачається, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є його дружина - [PERSON]. Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з ? частки квартири [ADDRESS]. З свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 30 липня 2014 року також вбачається, що спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є його дружина - [PERSON]. Спадщина на яку видано це свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Відповідно вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги. Інші спадкоємці відповідно до матеріалів спадкової справи відсутні. Як вбачається з матеріалів справи позивачка також подала заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0, 054 га, розташованої на території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області . На підтвердження права власності на спадкове майно позивачкою було надано свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Коноваленко В.В., державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори, 30 липня 2004 року за реєстровим № 4-576, яке підлягало реєстрації в Веснянській сільській раді народних депутатів Миколаївського району Миколаївської області. Документами, що підтверджують право власності на земельні ділянки, відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України, на момент виникнення спірних правовідносин, є державні акти, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідних документів, підтверджуючих право власності спадкодавця на вказане вище спадкове майно нотаріусу надано не було. Тому постановою від 17 червня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,054 га, розташованої на території Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Згідно державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі рішення виконкому Веснянської сільської ради від 20.01.1998 року №02 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 054 гектарів, розташовану на території Веснянської сільської ради в СВТ «Родники» для ведення садівництва. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2004 року після смерті [PERSON], його батьки - [PERSON] та [PERSON] успадкували вказану вище земельну ділянку в рівних частках. Однак, вказане свідоцтво спадкоємці повинні були зареєструвати в Веснянській сільській раді народних депутатів Миколаївського району Миколаївської області та отримати відповідні державні акти, що ними зроблено не було. Згідно ст. 126 Земельного Кодексу України, в редакції від 20.06.2007, яка діяла на час виникнення даних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до вимог статті 182 Цивільного Кодексу України, в редакції від 14.06.2007 року, який діяв на час виникнення даних правовідносин, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже, з системного аналізу вищезазначених вимог Закону, які діяли на час виникнення вказаних правовідносин, вбачається, що позивачці та її чоловіку необхідно було своє право власності на земельну ділянку зареєструвати належним чином та отримати Державний акт на право власності на землю. Згідно п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду , що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, згідно вимог ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути також і визнання права. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved