Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

В березні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») моральну шкоду, завдану смертю її вітчима внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 454000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] , який був її вітчимом, за життя працював підземним прохідником 4 розряду ПАТ «Кривбасзалізрудком». Під час виконання посадових обов`язків 16 жовтня 2002 року внаслідок раптового падіння скреперної лебідки він загинув. За фактом смерті [PERSON] на виробництві був складений Акт №19-2002 від 30 жовтня 2002 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Пунктом 4 даного Акту причиною настання нещасного випадку визначено: експлуатація скреперної лебідки, закріпленої з відступленням від паспорту. Порушення типового паспорту 123 « Установки та закріплення скреперної лебідки типу 55ЛС-2СМдля нестійких руд та порід», затвердженого головним інженером РУ ім.. К. Лібкнехта [PERSON] 28.07.19873р.; незадовільна трудова та виробнича дисципліна серед робітників дільниці №4 та шахти. Порушення п.2.1 розділу ІІ «Правил внутрішнього трудового розпорядку «Криворізького державного залізорудного комбінату»; п. 5.1 «Системи управління охорони праці в ТОВ «КЗПК»; ст.ст. 17,18 ЗУ «Про охорону праці». Внаслідок смерті вітчима, позивачу завдано моральну шкоду, яка втратила близьку їй людину, яку вважала своїм батьком, у віці 12 років. Позивачка до досягнення повноліття була позбавлена опіки, турботи та матеріальної підтримки з боку загиблого, який ставився до неї, як до рідної дитини, що тривалий час завдавало позивачці глибоких моральних переживань, яких вона відчуває навіть теперішнього часу. Внаслідок загибелі [PERSON] істотно погіршився матеріальний стан сім`ї позивачки, оскільки її мати не працювала і заробіток загиблого був єдиним джерелом сімейного бюджету. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні життєві потреби через вкрай скрутний матеріальний стан завдали позивачці додаткових моральних страждань, у зв`язку з чим звернулись до суду за відшкодуванням моральної шкоди. Ухвалою суду від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 01 квітня 2021 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи\~у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 14.04.2021 року задоволено, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача\~в судовому\~засіданні просив\~відмовити в\~задоволенні позову\~в повному\~обсязі,\~посилаючись на\~обставини,\~викладені у\~відзиві на\~позов, де\~зазначили,\~що згідно висновку спеціальної комісії з розслідування нещасного випадку було встановлено, що до моменту настання нещасного випадку [PERSON] виконання наряду не розпочинав, а отже не почав виконувати свої обв`язки. Крім того, додатково зазначено, що нещасний випадок стався внаслідок раптового падіння скреперної лебідки, а не внаслідок грубого порушення роботодавцем вимог законодавства з охорони праці. Згідно пункту 4 Акту про нещасний випадок на виробництві № 19/2002 від 30.10.2002 року, 30.05.2002 року проводилась перевірка знань [PERSON] за професією та видом роботи, під час виконання якої стався нещасний випадок. Таким чином, вина відповідача, як роботодавця, за не забезпечення безпечних умов праці, у даній цивільній справі відсутня. На підтвердження факту моральної шкоди, позивачем не надано жодного документу на підтвердження перебування на утриманні загиблого чи наявності родинних стосунків. Вказівка про те, що у розділі 1 Акту розслідування нещасного випадку позивача включено до складу осіб, які знаходилися на утриманні [PERSON] на момент настання нещасного випадку, не може бути беззаперечним доказом заподіяння моральних страждань позивачу, та підтвердженням фактів родинних відносин між позивачем та померлим [PERSON] , а також їх проживання однією сім`єю на момент настання нещасного випадку. Акт № 19/2002 від 30.10.2002 року також не може\~бути взятий,\~як доказ злодіяння моральної шкоди позивачу, оскільки він встановлює лише причини настання нещасною випадку, а не наявність моральних страждань. Належним та допустимим доказом встановлення факту моральної шкоди, що спричинена позивачу, є висновок відповідної МСЕК, який не наданий до суду. Отже, факт моральної шкоди позивачем не доведено, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, вказали, що ст. 440-1 ЦК Української PCP 1963 року не передбачала\~можливості відшкодування\~моральної шкоди\~членам сім`ї\~потерпілого,\~а також\~його падчеркам,\~пасинкам.\~ Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до\~свідоцтва про\~смерть серії [NUMBER] ,\~виданого відділом\~реєстрації актів\~громадянського стану\~Саксаганського районного\~управління юстиції\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~21\~жовтня 2002року, актовий запис №1676, [PERSON] помер [INFO] у віці 29 років, причина смерті механічна асфіксія про здавленні органів грудини та черева (а.с.3). Відповідно до Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, складений на ПАТ «Кривбасзалізрудком» форми Н-1 № 19-2002 затвердженого 30 жовтня 2020 року, встановлені обставини нещасного випадку, а саме, 16.10.2002 року, начальником дільниці № 4 Поповим П.В. та в.о. гірничого майстра [PERSON] видано наряд підземному прохіднику ш. Родіна ВАТ Кривбасзалізрудком [PERSON] на буріння шпурів у забої випускних гезенків 3 та 4 висячого боку по штреку 1 у осях 148-146а горизонту 1195 м. Здійснивши спуск у шахту в.о. гірничого майстра Михайловим А.М. та підземний прохідник [PERSON] оглянули стан штреку 1 в осях 148-146а горизонту 1195 м. та забоїв випускних гезенків З та 4, у яких останній повинен був здійснити буріння шпурів. [PERSON] допустив [PERSON] до роботи та пішов у штрек 4 в осях 148-146а горизонту 1195 м. з метою здійснення допуску інших працівників зміни до роботи. Згідно з показаннями [PERSON] штрек 1 в осях 148-146а горизонту 1195 м. був очищений від гірничої маси, скрепер розміщений між 4-ою та 5-ою парою випускних гезенків, забої 3-го та 4-го випускних гезенків знаходилися у задовільному стані. Відповідно до показань підземного прохідника [PERSON] , 0 18 год. 35 хв. останній спустився на горизонт 1195 м. та зайшов до камери аварійного повітропостачання, яка розміщена в орті 148 осі. Будучи в середині камери аварійного повітропостачання близько 5-7 хвилин, він звернув увагу на те, що по штреку 1 в осях 148-146а горизонту 1195 м. на холостому ходу постійно працює скреперна лебідка.З метою з`ясування дійсних обставин, підземним прохідником [PERSON] рухаючись до штреку 1, позаду скреперної лебідки на місці машиніста, було виявлено на підошві вироблення без ознак життя [PERSON] , тіло якого було затиснуте одним опорним лежаном лебідки. [PERSON] разом з іншими працівниками зміни підняли опорний лежан та витягли постраждалого. Пізніше, лікарями Швидкої допомоги було підтверджено смерть [PERSON] . Відповідно п.6\~вказаного Акту\~нещасний випадок,\~внаслідок якого\~загинув [PERSON] ,\~стався у\~зв`язку з\~невиконанням посадовими\~особами відповідача\~вимог чинного\~законодавства з\~охорони праці\~ (а.с.4-9). Згідно п. 4 Акту розслідування причин нещасного випадку від 30.10.2002 року, причиною настання нещасного випадку визначено: експлуатація скреперної лебідки, закріпленої з відступленням від паспорту. Порушення типового паспорту 123 « Установки та закріплення скреперної лебідки типу 55ЛС-2СМдля нестійких руд та порід», затвердженого головним інженером РУ ім.. К. Лібкнехта [PERSON] 28.07.19873р.; незадовільна трудова та виробнича дисципліна серед робітників дільниці №4 та шахти. Порушення п.2.1 розділу ІІ «Правил внутрішнього трудового розпорядку «Криворізького державного залізорудного комбінату»; п. 5.1 «Системи управління охорони праці в ТОВ «КЗПК»; ст.ст. 17,18 ЗУ «Про охорону праці». У п.1 даного акту зазначені члени сім`ї, що перебували на утриманні потерпілого [PERSON] , а саме дружина - [PERSON] , 1972 року народження, донька дружини від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . 24 квітня 2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище « [PERSON] », про свідчить копія свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] видана 24 квітня 2010 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції (а.с.10). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Згідно ст. 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Вирішуючи спір, що склався між сторонами справи та визначаючи законодавчі норми, що підлягають застосуванню, суд керується положеннями\~ст. 440-1 ЦК України\~в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, оскільки право на відшкодування шкоди виникло у позивача з моменту смерті її вітчима під час нещасного випадку 16 жовтня 2002 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5\~Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України\~встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що роботодавець не створив безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ч. 2\~ст. 152 КЗпП України,\~ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, що й стало причиною його смерті. Суд також вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок смерті близької людини - вітчима, який не спростовано відповідачем, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком») є особою, яка має нести відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу як члену родини, перебуваючого на утриманні загиблого на підприємстві працівника, у зв`язку чим наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог. Суд відхиляє твердження відповідача про недоведеність позивачем родинних відносин та факту перебування на утриманні загиблого, оскільки у Акті розслідування нещасного випадку від 30.10.2002 року, що складений на підприємстві відповідача вказано відомості про порепвлого та членів його родини, що перебували на утриманні, в тому числі і позивач, яка на момент загибелі вітчима було неповнолітньою дитиною. Вказаний акт підписаний представниками ПАТ «Кривбасзалізрудком» без жодних зауважень, не оскаржений, а отже є чинним. Нормами\~статті 4401\~ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Виплату Фондом соціального страхування від нещасних випадків грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї законом не передбачено і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватись роботодавцем, з яким загиблий перебував у трудових відносинах, відповідно до статті 4401\~чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року. Аналогічні висновки, викладено у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19,) та у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 210/2227/19 (провадження № 61-18269св19). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує також роз`яснення у п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р.\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди»,\~відповідно до\~якого розмір\~ відшкодування\~ моральної\~ (немайнової)\~ шкоди\~ суд\~визначає \~залежно \~від \~характеру \~та \~обсягу страждань\~(фізичних,\~душевних,\~ психічних\~ тощо),\~ яких\~ \~зазнав \~ позивач,\~ \~характеру немайнових\~втрат (їх\~тривалості,\~можливості відновлення\~тощо)\~та з\~урахуванням інших\~обставин.\~При цьому\~ суд\~ має\~ виходити\~ із\~ засад\~ розумності,\~виваженості та\~справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Саттею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»\~визначено: мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 6000 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 30000 грн., а максимальний 1 200 000 грн. Виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини смерті вітчима позивача, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка у віці 12 років була позбавлена опіки, турботи та матеріальної підтримки з боку загиблого, якмй ставився до неї, як до рідної доньки, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 454\~000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Враховуючи результат вирішення спору, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивача згідно п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень\~ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2500 гривень.

Outcome: partial