Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

В березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів та третьої особи про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 08 січня 2003 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по вул. Л. Українки, № 58 в с. Рингач Новоселицького району. Спадщину як спадкоємець за заповітом прийняла його донька [PERSON], яка при житті не встигла зареєструвати за собою право власності на спадкове домоволодіння. [PERSON] померла 15 листопада 2014 року. Спадщину на земельні частки після її смерті як спадкоємці за заповітом прийняли відповідачі [PERSON] та [PERSON]. 10 листопада 2015 року спадкоємці [PERSON] та [PERSON] подали заяви, якими надали їй згоду на включення до кола спадкоємців, оскільки вона є спадкоємцем по закону після смерті [PERSON], у звязку з чим, вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на вищевказане домоволодіння, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не було подано правовстановлюючого документу на житловий будинок. Просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак від них на адресу суду надійшли заяви, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Рингацької сільської ради Новоселицького району № 53 від 18 січня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Л. Українки, № 58 в с. Рингач Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому був зареєстрований та проживав тільки [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року, він був власником всього колгоспному двору. Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані в 1955 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в Рингацькій сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованому та проживаючому в ньому станом на 1991 рік [PERSON] на праві власності. Після смерті 08 січня 2003 року [PERSON] відкрилася спадщина на вказане домоволодіння. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно заповіту, який був складений 14 червня 1994 року та посвідчений секретарем Рингацької сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповів все своє майно в рівних долях своїм дітям [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті свого батька [PERSON] спадщину прийняла своєчасно, оскільки протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини вступила у володіння та користування спадковим майном, що підтверджується довідкою Рингацької сільської ради Новоселицького району № 423 від 16 березня 2005 року. [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] не прийняв, оскільки жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, він не вчинив, що, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР, є відмовою від спадщини за заповітом. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 06 лютого 2013 року за № 6-167цс12. Зазначена Постанова прийнята з підстав передбачених п.1 ч.1\~ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в ній є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст.\~214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України). За змістом ч. 2 ст. 554 ЦК УРСР якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Таким чином, [PERSON] успадкувала за заповітом все домоволодіння після смерті свого батька [PERSON]. 15 листопада 2014 року [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкодавець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до заповіту, який був складений 07 березня 2013 року та посвідчений секретарем Рингацької сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла відповідачам [PERSON] та [PERSON] кожному по земельній ділянці для ведення сільськогосподарського виробництва площею 0,81 га, які розташовані на території Рингацької сільської ради Новоселицького району. Спадщину після смерті [PERSON], як спадкоємці за заповітом на земельні частки (пай) прийняли відповідачі [PERSON] та [PERSON], звернувшись з відповідними заявами до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. 10 листопада 2015 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до державної нотаріальної контори з заявами про надання своєї згоди на включення до кола спадкоємців після смерті [PERSON] її доньки позивачки [PERSON], оскільки остання пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Того ж числа позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON], яка не охоплена заповітом від 07 березня 2013 року, а саме домоволодіння, яке розташовано по вул. Л.Українки, № 58 в с. Рингач Новоселицького району. Однак, у звязку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем 1 черги за законом після смерті [PERSON], спадщину після її смерті прийняла своєчасно, інших спадкоємців немає та відповідачі позов визнали, то право власності на домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 328, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд

Outcome: approved