Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

АТ «Укрсоцбанк» звернулось в суд з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої вимоги мотивує тим, що 20 жовтня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014-864-КЖ. Крім того, 20 жовтня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та відповідачами було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в забезпечення основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру [ADDRESS] . [PERSON] умови кредитного договору не виконував, а тому банк змушений був розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 13 червня 2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Проте, реалізувати зазначене майно неможливо, оскільки державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна відповідача та оголошення заборон на його відчуження. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк», який накладений постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 19 вересня 2015 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 березня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачами відзиви на позовну заяву на підставі ст. 178 ЦПК України до суду подані не були. Третя особа пояснень щодо позову в порядку ст. 181 ЦПК України до суду не подавала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 жовтня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014-864-КЖ (а.с. 4-6). 20 жовтня 2005 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та відповідачами було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в забезпечення основного зобов`язання іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 7-8). З позову вбачається, що відповідач умови кредитного договору не виконував, а тому банк змушений був розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 13 червня 2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 10-11). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25 червня 2019 року вбачається, що 19 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо квартири [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що він як власник має право реалізувати належне йому майно. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша ст. 575 ЦК України). Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Так, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону. Згідно з частинами 1, 2 ст. 40 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає також 1921 гривня судового збору, по 960 гривень 50 копійок з кожного.

Outcome: approved