Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 березня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало з нею договір, яким надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10872 грн. 85 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею угода на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Тарифами банку і Умовами та правилами надання банківських послуг складають між нею та банком кредитний договір. Позивач стверджує, що [PERSON] станом на 05 серпня 2019 року має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9623 грн. 57 коп., за процентами в сумі 5802 грн. 75 коп., у зв`язку з чим їй було нараховано 14721 грн. 67 коп. пені та комісій та 1017 грн. штрафу. АТ КБ «Приватбанк», як правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк», звернулось до суду з позовом про стягнення з неї цих коштів. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи та пояснив, що відповідач користується кредитними коштами, однак не виконує свій обов`язок по їх вчасному поверненню. Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно з п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як встановлено з п. 2.1 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 11 березня 2015 року, а також виписки по особовому рахунку, [PERSON] отримала в АТ КБ «Приватбанк» терміновий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10872 грн. 85 коп. строком на 36 місяці з 11 березня 2015 року по 31 березня 2018 року на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашати кредит позичальник зобов`язалась з 1 по 25 число кожного місяця рівними платежами по 394 грн. 47 коп. Відповідно до п. 2.2 угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-й день з часу виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою Позичальник сплачує штраф у розмірі 1161 грн. 37 коп. Як встановлено п. 2.8 угоди за порушення позичальником зобо`язань по погашенню кредиту, він сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 629 ЦК України договори є обов`язковими для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як вбачається із ст. 1049 та ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Із змісту ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або дострокова зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач своєчасно платежі не вносила. У відповідності із наданим суду розрахунком позивач станом на 05 серпня 2019 року нарахував [PERSON] 9623 грн. 57 коп. боргу за тілом кредиту, 5802 грн. 75 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 14721 грн. 67 коп. заборгованості за пенею та комісією, 1017 грн. штрафу відповідно до п. 2.2 угоди. При цьому, заборгованість за відсотками позивачем нарахована по 05 серпня 2019 року. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, у межах строку кредитування до 31 березня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 1 квітня 2018 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. У відповідності з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки позивачем не доведено правомірності нарахування відсотків після 31 березня 2018 року суд вважає за необхідне стягнути відсотки за користування кредитом, нараховані і несплачені станом на кінець дії договору. Відповідно до розрахунку позивача, який суд приймає як доказ визнання позивачем обставин по сплаті коштів відповідачем, станом на 31 березня 2018 року банк нарахував відповідачу 4488 грн. 06 коп. заборгованості за відсотками. А тому, саме цей розмір нарахованих відсотків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 14721 грн. 67 коп. заборгованості за пенею та комісією. При цьому, за умовами Генеральної угоди розмір пені, яка нараховується за кожен день прострочення, встановлений в Умовах і правилах банківських послу. Суд зазначає, що умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18). У частинах першій та третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживача» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Оскільки умовами Генеральної угоди не передбачено конкретно визначеного розміру пені, умови цієї угоди взагалі не містять розміру і порядку нарахування комісій, враховуючи, що позивачем не розмежовано наведені суми, а зазначено їх у сумарному вигляді, суд вважає, що вимоги про стягнення пені і комісій не підлягають до задоволення. Суд також звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач по суті за одне і теж порушення строків платежів просить стягнути з відповідача одночасно і штраф, і пеню. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушує закріплені у статті 61 Конституції України положення щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, нараховані відсотки за період часу з 11 березня 2015 року по 31 березня 2018 року, а також штраф у тому розмірі, що просить позивач. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» належить стягнути сплачений судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved