Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 04 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровській області зареєстрований шлюб, актовий запис №823. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем, спір про місце їх проживання між сторонами відсутній. Проживаючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони не змогли створити міцну сімю. Шлюбні відносини припинили в середині 2016 року, оскільки в сімї не було взаємопорозуміння по вирішенню сімейних проблем. На теперішній час сумісного господарства не ведуть, мешкають окремо. Вважає, що збереження сімї не можливе. Позивачка [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу на заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Згідно ст.158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно положень ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 04 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Кривого Рогу Дніпропетровській області, актовий запис № 823, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Суд встановив, шлюбні відносини між сторонами припинені в серпні 2016 року, сторони весь цей час сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть, стали один одному чужими людьми. Відновлювати сімейно шлюбні відносини наміру не мають. Стаття 24 Сімейного кодексу України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно зі ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він постановляє рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що позивач в справі наполягає на розірванні шлюбу, відповідач по справі проти розірвання шлюбу не заперечує, сторони в подальшому поновлювати шлюбні відносини наміру не мають, спільне господарство не ведуть й шлюб між ними носить формальний характер, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивачки в справі підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вимогу позивача, суд вважає можливим залишити позивачці прізвище «Савенко». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved