Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що 01.05.2015 року між Державним підприємством «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», правонаступником якого є акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», від імені якого виступає філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» та [PERSON] був укладений трудовий договір та згідно наказу № 203-п від 30.04.2015 року, відповідача було прийнято на роботу на посаду машиніста конвеєра продуктивністю 5000м3/год дільниці гірничих робіт №1 розкривних комплексів кар`єру № 7 по 5 розряду гірничо-транспортного виробництва філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «ОГХК» в порядку переводу з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС». Відповідачу відповідно до вимог ст.ст.74, 75, 79 КЗпП України, згідно графіку надання щорічних відпусток на 2018 рік по гірничо-транспортному виробництву (ГТВ) та його особистої заяви, відповідно до наказу філії «ВГМК» ПАТ «ОГХК» № 18 від 17.01.2018 року була надана щорічна основна відпустка за період з 01.09.2017 по 31.08.2018 року тривалістю 42 календарних дні. Відповідно до наказу про надання відпустки позивачем було здійснено нарахування заробітної плати за час відпустки на загальну суму 13310,64 грн. та 29.01.2018 року здійснено її перерахування на карту для виплат відповідача в розмірі 10889,00 грн. з урахуванням утриманих сум податку на доходи фізичних осіб, військового збору та профспілкового внеску. 09.03.2018 року відповідач приступив до виконання своїх обов`язків, але без попередження керівництва залишив своє робоче місце та був відсутній більше трьох годин протягом робочої зміни, тобто скоїв прогул. Отримавши 23.03.2018 року згоду на звільнення від первинної організації профспілки «ВГМК» ПМГУ, членом якої був відповідач, 28.03.2018 року відповідача було звільнено на підставі наказу № 310-П від 26.03.2018 за прогул без поважних причин, із здійсненням утримання з заробітної плати відповідача за 18 днів відпустки, які були надані в рахунок не відпрацьованої частини робочого року за період з 29.03.2018 по 31.08.2018р. Після закінчення відпустки та до дня звільнення у позивача була відсутня можливість відрахувати кошти із заробітної плати для покриття заборгованості відповідача за невідпрацьовані дні відпустки в повному розмірі оскільки відповідач приступив до роботи 09.03.2018 року, а звільнено його було з 28.03.2018 року. В зв`язку з цим виникла заборгованість за невідпрацьовані дні відпустки відповідача на дату звільнення у розмірі 1369,34 грн. Просять стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість із заробітної плати за невідпрацьовані дні відпустки у розмірі 1369,34 грн. та понесені ними витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 41) Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 38, 39) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Так, факт перебування сторін у трудових відносинах підтверджується копією витягу з наказу № 203-П від 30.04.2015 року директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» АТ «ОГХК» Сторчака А.С., згідно якого [PERSON] прийнято в порядку переведення з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» за основним місцем роботи в гірничо-транспортне виробництво машиністом конвеєра продуктивністю 5000 м3/год дільниці гірничих робіт № 1 розкривних комплексів кар`єру № 7 по 5 розряду, г.т.с. 20,36 грн. - з 01 травня 2015 року. (а.с. 7). Факт звільнення відповідача з роботи підтверджується копією наказу № 310-П від 26.03.2018 року, згідно якого [PERSON] , машиніста конвеєра дільниці гірничих робіт №1 розкривних комплексів кар`єру № 7 гірничо-транспортного виробництва, 28.03.2018 року звільнено згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, бухгалтерії підприємства надано розпорядження здійснити остаточний розрахунок з [PERSON] з урахуванням утримання із заробітної плати за 18 днів відпустки, який був наданий в рахунок не відпрацьованої частини робочого року за період з 29.03.2018 року по 31.08.2018 року. (а.с. 13-14) Факт надання відповідачу [PERSON] відпустки тривалістю 42 календарні дні, з 24.01.2018 року по 06.03.2018 року, за період роботи з 01.09.2017 року по 31.08.2018 року підтверджується копією наказу № 18 від 17.01.2018 року директора філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПАТ «ОГХК» Прокопенка О.І. (а.с. 8) Факт перерахування 29.01.2018 року на картковий рахунок відповідача 10889,00 грн. підтверджено листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15.05.2019 року за вих. №20.1.0.00/7-190513/541 (а.с. 11) Розмір заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується довідкою № 1406 від 15.05.2019 року та розрахунком, згідно яких заборгованість за невідпрацьовані відповідачем 18 днів відпустки становить 1369,34 грн. (а.с. 9,15) Згідно копії вимоги позивача на ім`я відповідача від 06.11.2018року за вих. № 01-38/5285, позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору, та запропоновано відповідачу в строк до 07.12.2018 року повернути на користь позивача грошові кошти в сумі 1369,34 грн. (а.с. 16) Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену вимогу відповідачем отримано 19.12.2018 року (а.с.17) Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» є правонаступником всіх прав та обов`язків державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», що підтверджено копією статуту АТ «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (а.с. 18-20). Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із ч.1 ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч. 1 ст.127 КЗпП України, ч.1 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють. Згідно із п.2 ч.2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 ст. 36 і пунктах 1, 2 і 5 ст. 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 17.07.2019 року у справі № 332/1433/17, системне тлумачення положень статтей 127, 233 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про відпустки» дає підстави зазначити, що роботодавець може звернутися із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки до суду протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Відносини, що виникли між сторонами регулюються трудовим законодавством України, та випадки, у яких можуть здійснюватися відрахування із заробітної плати, передбачені у статті 127 КЗпП України. Тлумачення положень частини другої статті 127 КЗпП України дає підстави дійти висновку, що відрахування із заробітної плати працівника для покриття ним заборгованості підприємству, де він працює, можуть провадитися за наказом (розпорядженням) власника підприємства або уповноваженого ним органу. Отже, видача відповідного наказу є правом власника підприємства. Судом встановлено, що на день звільнення [PERSON] сума нарахованої йому заробітної плати не була достатньою для покриття заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки, борг становив 1369,34 грн. (а. с. 9,15). Оскільки відповідач звільнений з роботи 28.03.2018р., тобто до закінчення робочого року, за який він одержав відпустку повної тривалості, а під час звільнення відрахування із суми заробітної плати, нарахованої під час остаточного розрахунку, за наказом (розпорядженням) підприємства не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, то позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку, однак до суду позивач звернувся із вказаним позовом 24.05.2019 р., тобто в строк, який перевищує строк, визначений ч.2 ст. 233 КЗпП України, тому на час звернення до суду позивач втратив право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу за невідпрацьовані дні відпустки, що дає суду підстави для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі ст.ст. 21, 22, 74, 75, 79, 82, 115, 127 КЗпП України, ст. ст. 2, 6, 10 Закону України «Про відпустки», та

Outcome: dismissed