Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та уточнивши в судовому засіданні свої позовні вимоги просив стягнути з ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» заборгованість із заробітної плати за період з січня 2010 року по листопад 2010 року в розмірі 48765 грн. 24 коп., а також стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку згідно ст.117 КЗпП України в розмірі 132978 грн. 26 коп., мотивуючи свій позов тим, що працював в ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» водієм, проте з січня 2010 року по листопад 2010 року відповідач не виплачував йому заробітну плату у зв'язку з чим і виникла заборгованість. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 листопада 2013 року задоволено частково позов [PERSON] та стягнуто з ТОВ «ІБК «Альфа-Івест» заборгованість по заробітній платі в розмірі 48765 грн. 24 коп. та 5000 грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою та просив змінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку, постановити рішення, яким стягнути з ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені по день постановлення рішення. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що судом було необґрунтовано зменшено заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 5000 грн., чим було порушено норму матеріального права ст.117 КЗпП України. Також, як вважає апелянт, зазначені доводи суду першої інстанції суперечать позиції Верховного Суду України, зокрема п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Представник апелянта ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову [PERSON], посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом безпідставно не взято до уваги висновки, зроблені Територіальною державною інспекцією з питань праці у Чернігівській області за результатами проведеної перевірки відповідача, яка встановила відсутність порушень прав позивача з боку відповідача. Апелянт зазначає, що позивач не працював у нього на посаді водія, оскільки даної посади взагалі не було в їх підприємстві. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межа доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що позивач дійсно працював в ТОВ «ІБК «Альфа-Івест» водієм, доказів про виплату йому заробітної плати з січня 2010 року по листопад 2010 року в розмірі 48765 грн. 24 коп., відповідачем не було надано, а тому вимога позивача про стягнення цієї суми підлягає задоволенню. Також, врахувавши розмір заборгованості по заробітній платі, значний розмір спірної суми, частку, яку вона становить у заявлених вимогах і співмірності та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, а також відсутність будь-якого обґрунтування тривалого не звернення позивача до суду з даним позовом з моменту звільнення - понад 2 роки, що у даному спорі має значення у визначенні часу затримки розрахунку, судом першої інстанції задоволено частково вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку до 5000 грн. З таким висновком частково погоджується колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області. У відповідності з вимогами ст.116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум підприємство зобов'язано виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Встановлено, що [PERSON] працював на посаді водія в ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» з 25 травня 2007 року по 31 серпня 2011 року, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 4-5). Також даний факт підтверджується копіями відомостей про нарахування заробітної плати за період з січня 2010 року по листопад 2010 року (а.с.6-16), індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] за 2009 рік, 2010 рік, 2011 рік, що сформовані ПФУ 23 серпня 2013 року (а.с.25-26), відомостей Державної податкової інспекції у м. Чернігові про суми виплачених [PERSON] доходів в період з 2007 по 2013 р.р. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили в суді першої інстанції та апеляційному суді, що [PERSON] працював в ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» з нарахуванням зарплати від виробітку та, в 2010, 2011 роках, значний період часу перебував у відпустці за свій рахунок, в зв'язку з відсутністю роботи. Доводи апелянта ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» про те, що судом було безпідставно не взято до уваги висновок, зроблений Територіальною державною інспекцією з питань праці у Чернігівські області, де встановлено що відповідачем по справі не допущено порушень прав позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт роботи та невиплати заробітної плати позивачеві в такій сумі підтверджується матеріалами справи. При звільненні з роботи, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, [PERSON] не були виплачені належні грошові суми. Так, суд першої інстанції вірно встановив факт, що на час звільнення відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, проте колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з визначеною позивачем сумою в розмірі 48765 грн. 24 коп. Так, враховуючи наданий представником позивача розрахунок розміру невиплаченої заробітної плати, докази по справі, відповідачем за вказаний період повинно бути сплачено заробітну плату у наступному розмірі: червень 2010 року - 328 грн. 20 коп., липень - 453 грн. 71 коп., серпень - 277 грн. 96 коп., вересень - 429 грн. 87 коп., жовтень - 422 грн. 55 коп., разом 1758 грн. 44 коп. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) в зв'язку з чим, з урахуванням індексів інфляції заробітна плата повинна бути виплачена з урахуванням індексів інфляції за період з липня 2010 року у загальній сумі 1912 грн. 29 коп. Встановивши факт несвоєчасної виплати заробітної плати, місцевий суд вірно прийшов до висновку про стягнення з ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» середнього заробітку за час затримки розрахунку, проте помилився у його розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки проведення розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Правова позиція щодо порядку обрахування середнього заробітку , яка є обов'язковою для судів, міститься в Постанові Верховного суду України від 23.01.2012 року у справі № 6-87 цс-11. З матеріалів справи вбачається, що при обчисленні середньоденної заробітної плати судом було взято заборгованість з заробітної плати, враховано значний розмір спірної суми, її частку у заявлених вимогах та співмірність і істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком позивача та визначено суму середнього заробітку в сумі 5000 грн. 00 коп. Зазначений розрахунок суду першої інстанції є невірним, оскільки розрахований з заборгованості по заробітній платі наростаючим підсумком, а не з заробітку. Так, остання виплачена заробітна плата позивача за два місяці роботи складає: в вересні 2010 року - 410 грн. 00 коп. за 21 день та у жовтні 2010 року - 405 грн. 05 коп. за 22 дні, а разом - 815 грн. 05 коп. за 43 дні. Середньоденний заробіток становить: 815 грн. 05 коп. : 43 дні = 18 грн. 95 коп. З часу звільнення 31.08.2011 року по день ухвалення судового рішення місцевим судом 16 листопада 2013 року пройшло (з розрахунку робочих днів) та повинно бути стягнуто: вересень 2011 року: 22 дні х 18,95 грн. = 416,90 грн.; жовтень 2011 року: 21 день х 18,95 грн. = 397,95 грн.; листопад 2011 року: 22 дні х 18,95 грн. = 416,90 грн.; грудень 2011 року: 22 дні х 18,95 грн. = 416,90 грн.; січень 2012 року: 20 днів х 18,95 грн. = 379,00 грн.; лютий 2012 року: 21 день х 18,95 грн. = 397,95 грн.; березень 2012 року: 21 день х 18,95 грн. = 397,95 грн.; квітень 2012 року: 20 днів х 18,95 грн. = 379,00 грн.; травень 2012 року: 20 днів х 18,95 грн. = 379,00 грн.; червень 2012 року: 19 днів х 18,95 грн. = 360,05 грн.; липень 2012 року: 22 днів х 18,95 грн. = 416,90 грн.; серпень 2012 року: 22 днів х 18,95 грн. = 416,90 грн.; вересень 2012 року: 20 днів х 18,95 грн. = 379,00 грн.; жовтень 2012 року: 23 дні х 18,95 грн. = 435,85 грн.; листопад 2012 року: 22 днів х 18,95 грн. = 416,90 грн.; грудень 2012 року: 21 день х 18,95 грн. = 397,95 грн.; січень 2013 року: 21 день х 18,95 грн. = 397,95 грн.; лютий 2013 року: 20 днів х 18,95 грн. = 379,00 грн.; березень 2013 року: 20 днів х 18,95 грн. = 379,00 грн.; квітень 2013 року: 22 днів х 18,95 грн. = 416,90 грн.; травень 2013 року: 19 днів х 18,95 грн. = 360,05 грн.; червень 2013 року: 18 днів х 18,95 грн. = 341,10 грн.; липень 2013 року: 23 дні х 18,95 грн. = 435,85 грн.; серпень 2013 року: 21 день х 18,95 грн. = 397,95 грн.; вересень 2013 року: 12 день х 18,95 грн. = 227,40 грн.; Таким чином, за цей період стягненню на користь позивача підлягає сума 9740 грн. 30 коп. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Ухвалюючи судове рішення про зменшення суми середнього заробітку за затримку розрахунку, суд першої інстанції не врахував, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку після звільнення. За таких обставин висновок суду першої інстанції про зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, в зв'язку з чим судове рішення в цій частині підлягає зміні, шляхом збільшення з 5000 грн. 00 коп. до 9740 грн. 30 коп. При цьому з вказаної суми необхідно відрахувати обов'язкові платежі. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимоги [PERSON] про стягнення вихідної допомоги при звільненні, передбаченої п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки позивач звільнений за п.1 ст. 36 КЗпП України. Враховуючи викладене, з ТОВ «ІБК «Альфа-Інвест» підлягають стягненню також судові витрати на користь держави відповідно до задоволених вимог, у сумі 75 грн. 27 коп. В іншій частині доводи апеляційних скарг сторін висновків місцевого суду не спростовують.

Outcome: partial