Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 21 вересня 2010 року між Банком та [PERSON] був укладений договір (без номеру), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який неодноразово змінювався, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього станом на 10 серпня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 49083.83 гривень, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 36373.71 гривень та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до позовної заяви додав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності (а. с. 70). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 85), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Судом встановлено, що 21 вересня 2010 року між між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір (без номеру) шляхом підписання анкети-заяви (а. с. 33). До заяви додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 29 липня 2011 року (а. с. 34), Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку. На виконання умов договору відповідачу було видано картку, яка перевидавалася, термін дії останньої встановлено до березня 2021 року (а. с. 32). На картку відповідача 25 липня 2011 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 18600 гривень, який неодноразово змінювався і 13 жовтня 2017 року був встановлений у максимальному розмірі 25000 гривень. 13 травня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 гривень (а. с. 31). Банк, надавши відповідачу кошти, свої зобов`язання виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по належних відповідачу карткових рахунках (а. с. 18-30). Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 10 серпня 2021 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 49083.83 гривень, яка згідно з наданим Банком розрахунком складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 36373.71 гривень та заборгованості за процентами, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України, - 12710.12 гривень (а. с. 6-17). Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача виключно заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 36373.71 гривень, у зв`язку з чим, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу в межах зазначених заявлених Банком вимог. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача [PERSON] видно, що відповідачу 13 жовтня 2017 року було встановлено на картку кредитний ліміт у максимальному розмірі 25000 гривень, який 13 травня 2019 року зменшено до 0 гривень (а. с. 31). З огляду на вказане, не можна погодитися із розміром простроченого тіла кредиту, який позивач просив стягнути з відповідача, - 36373.71 гривень, оскільки він значно перевищує розмір основного тіла кредиту - розмір максимально встановленого позивачем кредитного ліміту. Більше того, відповідно до виписки по рахунку відповідач фактично і використовував кредитні кошти у межах визначеного Банком ліміту, а сума понад встановлений кредитний ліміт сформована Банком за рахунок автоматичного регулярного списання коштів за процентами за використання кредитного ліміту, пені та процентів на підставі статті 625 ЦК України в односторонньому порядку за відсутності для цього правових підстав, оскільки в підписаній відповідачем анкеті-заяві від 21 вересня 2010 року та довідці від 29 липня 2011 року відсутні умови про право Банку здійснювати договірне списання коштів без додаткових розпоряджень відповідача для погашення грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору, а Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, на які посилався позивач у позовній заяві, не містять підпису відповідача, у зв`язку з чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 вересня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Виходячи з того, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані Банком на кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами договору, але не повернув їх, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, що ним фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто у розмірі 25000 гривень, є підставними і підлягають до задоволення. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (68.73 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1560.17 гривень (2270 гривень * 68.73 % / 100% = 1560.17 гривень). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 612, 629, 1054 ЦК України та

Outcome: partial