Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

в вересні 2013 року позивач звернувся з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № СL-001/057/2007 від 26.01.2007 р., укладеному між [PERSON] (далі - Відповідач, Позичальник) та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (далі - ПAT «ОТП Банк», Банк), в розмірі 99572,16 долари США, що за офіційним курсом Національного банку Україна на 21.08.2013р., еквівалентно 795880,27 грн. та пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 2775591, 07 грн.., що разом складає 3571471,34 грн., а також суми судового збору в розмірі 3441 грн. 00 коп.., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, укладеному між ним та ПАТ «ОТП Банк» набув право вимоги, що належать Банку за кредитним договором № CL-001/057/2007 від 26.01.2007 року та Договором поруки № SR-001/057/2007 (далі - Договір поруки) між Банком та [PERSON] (далі - Відповідач-2, Поручитель). 16.11.2010 р. Банк надіслав на адресу Позичальника інформаційне повідомлення про відступлення позивачу права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки. 22.08.2013 року позивач надіслав Боржнику та Поручителю досудові вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором, в якому також повідомив про відступлення Банком Позивачу права грошової вимоги за вказаним Кредитним договором. Станом 27.09.2013 року відповідачі в добровільному порядку заборгованості не погасили. Враховуючи, що Договір поруки встановлює солідарну відповідальність Відповідачів, просить солідарно стягнути з них заборгованість за Кредитним договором в примусовому порядку. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2013 року позов задоволено та стягнуто солідарно з Відповідачів на користь Позивача суму заборгованості за кредитним договором № CL-001/057/2007 від 26 січня 2007 року в розмірі 99572,16 долари США, що за офіційним курсом Національного банку Україна на 21.08.2013р., еквівалентно 795880,27 грн. та пені в розмірі 2775591,07 грн., що разом складає 3571471,34 грн. Вирішено питання про судовий збір. 23.01.2014 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2014 року вищевказане заочне рішення суду скасовано, справу призначити до судового розгляду В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив, зазначив, що позивачем приховано від суду обставини, що мають значення для розгляду справи. Так, кредитний договір був укладений на придбання автомобіля, який підлягав обов'язковому добровільному страхуванню як предмет застави Відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» (надалі - ВАТ «СК «Нова»). В зв'язку з настанням страхового випадку - крадіжкою застрахованого автомобіля 15.01.2010 р. В травні 2010 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ «СК «Нова» , третя особа: ПАТ «ОТП Банк» про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.10.2010 р. позов задоволено частково. Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва 20.04.2011 р. вказане рішення суду скасовано, прийняте нове, яким задоволенні позову відмовлено на підставі того, що переважне право на отримання страхового відшкодування і відповідно право звернення з позовом до страхової компанії має ПАТ «ОТП Банк» як вигодонабувач за договором страхування. В подальшому позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 407277 грн. з ВАТ «СК «Нова». Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 р. рішення господарського суду м. Києва від 23.01.2012 р., яким відмовлено в задоволенні позову, скасовано та постановлено нове, яким в задоволенні позову відмовлено з підстав того, що заявлений позов є передчасним, так як позивачем не доведено порушення його прав на добровільну виплату відповідачем страхового відшкодування. Потім до господарського суду м Києві з позовом до ВАТ «СК «Нова» звернувся ПАТ «ОТП БАНК» про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.01.2013 р. , залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2013 р., в задоволенні позову відмовлено. Рішення обґрунтовано тим, що ні ПАТ «ОТП БАНК», ні позивач не зверталися із відповідними заявами до ПАТ «СК «Нова» про внесення змін щодо вигодонабувача до договору добровільного страхування. Таким чином, позивач зловживає своїм правом заміни вигодонабувача за договором добровільного страхування, що призвело до багаторазового завищення заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Також представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування строків позовної давності на підставі того, що в зв'язку з тим, що ще 20.04.2010 р. [PERSON] отримано вимогу про погашення заборгованості в місячний строк. Отже, строк позовної давності починає перебіг з 26.02.2010 р. Разом з тим, з позовом до суду позивач звернувся 27.09.2013 р., тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. В ході розгляду справи за ініціативою суду до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено ПАТ «ОТП БАНК» та ВАТ «СК «Нова». Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.01.2007 року між [PERSON] (далі - Відповідач, Позичальник) та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПAT «ОТП Банк» (далі - Банк), був укладений Кредитний договір № CL-001/057/2007 (далі - Кредитний договір), за умовами якого, Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 102000,00 доларів США на придбання автомобіля марки AUDI Q7, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 11,99 % річних, а Позичальник прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати і повернути Банку зазначені кредитні кошти за відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені Кредитним договором у строки, передбачені Кредитним договором (а.с. 9-12). 20.05.2009 року між Банком та Відповідачем 1 було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №CL-001/057/2007 від 26.01.2007 року, умовами якого сторони домовились, що на період з моменту його підписання і до 26 січня 2010 року для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись процентна ставка розмір та вид якої визначений умовами Кредитного договору, а на період з 26 січня 2010 року до повного виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись Фіксована процентна ставка в розмірі 12,00% відсотків річних (а.с. 13-14). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитні кошти надані Банком на підставі Кредитної заявки Позичальника від 26.01.2007 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно п. 1.11.1. частини № 2 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту. Однак, в порушення п.п. 1.1., 1.5.1. частини № 2 Кредитного договору Позичальник порушує зобов'язання щодо своєчасної та повної сплатити кредиту і процентів за користування кредитом. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 3.1.1. частини № 2 Кредитного договору. Оскільки, відповідачем 1 порушувався графік внесення платежів, що встановлений умовами Кредитного договору від 26.01.2007 року № CL-001/057/2007, станом на 21.08.2013 року у Позичальника за Кредитним договором наявна заборгованість перед Банком в сумі 99572,16 дол. США, що еквівалентно 795880,27 грн. за офіційним курсом НБУ на 21.08.2013 р., та 2775591,07 грн., що складається з: - залишку заборгованості за кредитом у сумі 69550 дол. США, що еквівалентно 555920,82 грн. за офіційним курсом НБУ на 21.08.2013р.; - суми несплачених відсотків за користування кредитом, яка розрахована за період з 26.01.2010 року по 21.08.2013 року - 30021,20 дол. США, що еквівалентно 239959,45 грн. за офіційним курсом НБУ на 21.08.2013р.; - пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 21.08.2012 року по 21.08.2013 року в розмірі 2775591,07 грн. Статтею 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Пунктом 1.9.1 Кредитного договору № CL-001/057/2007 від 26.01.2007 року передбачено право вимоги Банку щодо достроково виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим Договором. При цьому, виконання Боргових зобов'язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги. Отже, невиконання Позичальником умов Кредитного договору на підставі п. 1.9.1. Кредитного договору дає право Банку достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у Позичальника. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором від 26.01.2007 між Банком та [PERSON] (далі - Відповідач-2, Поручитель) було укладено Договір поруки № SR-001/057/2007 (далі - Договір поруки), за умовами якого Поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням Позичальника, що виникають з умов Кредитного договору (а.с. 15-16). Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Положеннями ст.. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки. 20.05.2009 року між Банком та Відповідач-2 було укладено Додатковий договір №1 до Договору поруки № SR-001/057/2007 від 26.01.2007 року, умовами якого Сторони погодили викласти п. 2.1.2. та 2.1. Договору поруки в наступній редакції: п. 2.1.2 Сплата процентів за користування кредитом. Боржник зобов'язаний сплатити проценти за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з Кредитним договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному договорі; п. 2.2. Договору поруки доповнити п. 2.2.1 - в разі зміни розміру Боргових Зобов'язань після укладення цього Договору, такі Боргові Зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі (а.с. 17). Пунктами 1.1, 1.2 Договору поруки № SR-001/057/2007 від 26.01.2007 р. встановлено, що Поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань, при цьому, Боржник та Поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно. 05.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» уклав з позивачем Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого останній набув право вимоги, зокрема, і що належать Банку за кредитним договором № CL-001/057/2007 від 26.01.2007 року та Договір поруки № SR-001/057/2007 на загальну суму боргу Боржника з Кредитним договором 69550,96 дол. США та загальну суму нарахованих процентів на суму заборгованості в розмірі 6374,54 дол. США (а.с. 24-31). 16.11.2010 р. Банк на адресу Позичальника надіслав інформаційне повідомлення про відступлення на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2013 р. позивачу всіх прав іпотекодержателя/заставодержателя за Договором іпотеки/застави, а саме: право вимоги основної суми боргу, нарахованих до сплати відсотків та інших витрат, що підлягають сплаті Боржником відповідно до умов Кредитного договору та Договору іпотеки/застави. При цьому, в зв'язку зі здійсненим відступленням прав за Договором іпотеки/застави до позивача перейшли всі права Банка як сторони за Договором іпотеки/застави, які виникли на підставі Договору іпотеки/застави в обсязі і на умовах, що існували на момент набрання чинності Договором про відступлення прав за Договором іпотеки/застави, укладеним між Банком та Фактором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки) (а.с. 78-79). На дату розгляду справи Відповідачі своїх зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки в добровільному порядку не виконали. Враховуючи, що Договір поруки встановлює повну солідарну відповідальність Відповідача 2, заборгованість за Кредитного договору від 26.01.2007 року № CL-001/057/2007, підлягає стягненню солідарно з Відповідача 1 та Відповідача 2 в судовому порядку. Також судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору застави автотранспортного засобу № PCL-001/057/2007 від 26.01.2007 р., укладеного між ПАТ «ОТП БАНК» та Відповідач 1, в заставу банку було передано придбаний за кредитні кошти автомобіль «Audi Q7», д.н. [NUMBER], 2006 р.в. (ас. 122-126). На виконання умов вищезазначеного кредитного договору, 21.01.2008р. між ВАТ «СК «Нова» та Відповідач-1 укладено Договір № 292 добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів, об'єктом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «Audi Q7», д.н. [NUMBER], власником якого згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу є Відповідач 1. (а.с. 127-139). Згідно довідки Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 28.01.2010 р. № 54/06-11476 Відповідач 1 15.01.2010р. звертався до Печерського РУ ГУ МВС в м. Києві з заявою про незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем «Audi Q7», д.н. [NUMBER]. За даним фактом слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві 16.01.2010р. порушено кримінальну справу № 06-11476 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України (т. 1 а.с. 141). Як вбачається з матеріалів справи, в травні 2010 р. Відповідач-1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ВАТ «СК «НОВА», третя особа: ПАТ «ОТП Банк» про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.10.2010 р. позов задоволено частково. Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва 20.04.2011 р. вказане рішення суду скасовано, прийняте нове, яким в задоволенні позову відмовлено на підставі того, що переважне право на отримання страхового відшкодування і відповідно право звернення з позовом до страхової компанії має вигодонабувач за договором страхування - ПАТ «ОТП Банк» (т. 1 а.с. 142, 143-145). Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.01.2012 р. в справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ВАТ «СК «Нова» про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 407277 грн. відмовлено на підставі того, що відповідачем права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені, оскільки вигодонабувачем за договором добровільного страхування ризиків № 292 від 21.01.2008 р. є ПАТ «ОТП Банк» (т. 2 а.с. 44-48). Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2012 р. вищевказане рішення господарського суду м. Києва скасовано та постановлено нове, яким в задоволенні позову відмовлено на підставі того, що заявлений позов є передчасним, так як позивачем не доведено порушення його прав на добровільну виплату відповідачем страхового відшкодування (т. 2 а.с. 49-54) . Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.01.2013 р. в справі за позовом ПАТ «ОТП БАНК» до ВАТ «СК «Нова» про стягнення страхового відшкодування, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2013 р., в задоволенні позову відмовлено. Рішення обґрунтовано тим, що ні ПАТ «ОТП Банк», ні позивач не зверталися із відповідними заявами до ПАТ «СК «Нова» про внесення змін до договору добровільного страхування щодо вигодо набувача (а.с. 55-60, 61-73). Виходячи з наведеного, позивачем тривалий час обирається неналежний спосіб захисту своїх прав, що призвело до багаторазового збільшення розміру заборгованості відповідачів за кредитним договором. При цьому п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору судового захисту, передбачено законом або договором і належить виключно позивачеві. Так, судовим розглядом встановлено солідарний обов'язок відповідачів по сплаті заборгованості за Кредитного договору від 26.01.2007 року № CL-001/057/2007. Разом з тим, в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові (т. 1 а.с. 220-222). Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2013 р. позивач заявив про стягнення станом на 21.08.2013 року: залишку заборгованості за кредитом у сумі 69550 дол. США; суми несплачених відсотків за користування кредитом, яка розрахована за період з 26.01.2010 року по 21.08.2013 року - 30021,20 дол. США; пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 21.08.2012 року по 21.08.2013 року в розмірі 2775591,07 грн. Сторонами не заперечується, що останню сплату за кредитним договором Відповідач 1 здійснив 28.01.2010 р., а 30.04.2010 р. ним отримана досудова вимога про сплату в місячний строк заборгованості (т. 1 а.с. 223). Таким чином, перебіг строку позовної давності в порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України почався з 30.05.2010 р. та сплинув 30.05.2013 р., тоді як з позовом до суду позивач звернувся лише 27.09.2013 р. В обґрунтування заперечень щодо застосування строку позовної давності представник позивача посилається на його переривання в порядку ч. 2 ст. 264 ЦК України в зв'язку із зверненням в 2011 р. до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.01.2007 року № CL-001/057/2007 Як вбачається з копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2011 р. в справі № 2-3883/11 позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.01.2007 року № CL-001/057/2007 на підставі заяви позивача залишена без розгляду, що згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України не зупиняє перебігу строку позовної давності (т. 2 а.с. 74). Частиною четвертою ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, позов задоволенню не підлягає у зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed