Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач) звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 14 360 грн 83 коп. Свої вимоги відповідач обгрунтовував тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 22жовтня 2010 року б/н, згідно з якою відповідачу відкрито кредитний рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 25 липня 2021 року становить 17 362 грн 67 коп., з яких: 14 360 грн 83 коп - заборгованість за тілом кредита, 3 001 грн 84 коп - заборгованість за простроченими відсотками. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість лише за тілом кредиту, тобто в розмірі 14 360 грн 83 коп. До позовної заяви також додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі протоколу автоматизованого розподілу від 11 серпня 2021 року вказану справу передано судді Гусак О.С. 9 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь щодо місця проживання відповідача згідно з електронним реєстром територіальної громади м. Києва (ГІОЦ / КМДА). 10 вересня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. 6 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що підписана нею анкета-заява не задоволена будь-ким, під час її підписання відповідачу не роз`яснено істотні умови договору, зокрема умови кредитування, а матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів. Дослідивши наведені позивачем та відповідачем доводи, надані суду докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 22 жовтня 2010 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує наявність правовідносин із банком з огляду на відсутність задоволення підписаної неї анкети-заяви, при цьому не вказує правову підставу необхідності, зазначеного нею, задоволення анкети-заяви після підписання. З огляду на наявність підписаної відповідачем анкети-заяви, наданої позивачем роздруківки щодо використання нею карткового рахунку, зокрема, його поповнення та використання наявних на ньому коштів, між позивачем та відповідачем 22 жовтня 2010 року виникли кредитні правовідносини. Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Для формування єдиної правозастосовної практики у спорах між фізичними особами та банками, між якими існують правовідносини внаслідок підписання позичальниками анкет-приєднань до визначених банком умов Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17 сформовано дві позиції. Зокрема, які полягають в тому, що: якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів; споживач у цих правовідносинах є слабшою стороною, тому недотримання банком вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування станом на час підписання такої анкети, а також можливість внесення банком змін в істотні умови договору в односторонньому порядку (наприклад, через внесення змін на вебсайті банку) не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливлює покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду залишила без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з позичальника фактично використаних ним коштів на користь банку, а в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору скасувала та ухвалила нове рішення про відмову у задоволенні позову. Згідно з поданою позивачем випискою за договором відповідач користувалась виданою їй карткою, зокрема поповнювала свій картковий рахунок через термінали самообслуговування, переказ з інших карток, а також здійснювала покупки у продуктових та господарських магазинах тощо. Відповідач як споживач у цих правовідносинах є слабшою стороною, а АТ КБ «ПриватБанк», уклавши договір з відповідачем, не поінформував її про умови кредитування станом на час підписання такої анкети, а також вносив зміни в істотні умови договору в односторонньому порядку. Вказане не відповідає принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливлює покладання на відповідача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З огляду на наведене, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, позивач вправі вимагати від відповідача повернення фактично отриманих коштів, які позивачу в добровільному порядку не провернуті, при цьому, нарахування банком за такою анкетою-заявою відсотків за користування кредитом, пені є протиправним. Розраховуючи суму заборгованості за тілом кредиту позивач надає три Розрахунки заборгованості за договором, згідно з якими: за період з 22 листопада 2013 року по 29 лютого 2016 року позивачем сплачено 12 497 грн 63 коп відсотків (одинадцята колонка «Сплачено відсотків») (Розрахунок заборгованості за договором станом на 29 лютого 2016 року, а.с. 4-6); за період з 1 березня 2016 року по 30 листопада 2019 року позивачем сплачено 21 826 грн 41 коп відсотків (четверта колонка «Відсотки погашені за рахунок кредиту») (Розрахунок заборгованості за договором станом на 30 листопада 2019 року, а.с. 5-12); за період з 1 грудня 2019 року по 25 липня 2021 року позивачем відсотків погашено не було, проте у підсумовуючій частині Розрахунку вказано про погашення 3 617 грн 88 коп пені. (Розрахунок заборгованості за договором станом на 25 липня 2021 року, а.с. 13-14); Таким чином, внесені відповідачем кошти в сумі 37 941 грн 92 коп позивачем зараховано як сплата відсотків за користування кредитом та погашення заборгованості по пені. Зарахування позивачем частини внесених відповідачем коштів на його рахунок на погашення відсотків за користування кредитом та пені є помилковим, що має наслідком неправильно сформовану позивачем заборгованість відповідача за тілом кредиту. Зважаючи на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 щодо питання сплати споживачем відсотків за договором про приєднання, внесені позивачем кошти на його рахунок повинні були повністю бути спрямованими на покриття заборгованості відповідача за тілом кредиту, а не частково погашати нараховані відсотки за користування кредитом та пеню. Позивач зазначає про наявність у відповідача станом на 25 липня 2021 року заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 360 грн 83 коп, проте вказані розрахунки є неправильними з огляду на помилкове погашення позивачем внесених відповідачем коштів заборгованості за відсотками за користування кредитом та погашення заборгованості по пені. Враховуючи внесення відповідачем коштів у розмірі 37 941 грн 92 коп, які позивачем не зараховані для погашення заборгованості за тілом кредиту, у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за тілом кредиту. Таким чином, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed