Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

АТ Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому просить: 1. Визнати реконструйований об`єкт, а саме: нежитлове приміщення, першого поверху літ А-5, загальною площею 242,9 кв.м., що знаходиться за адресом: [ADDRESS] , предметом іпотеки відповідно до Іпотечвного договору №05Ж181-І від 15.12.2005 та Додаткової угоди №2 від 23.12.2011 до Іпотечного договору №05Ж181- І від 15.12.2005. 2. Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: нежитлове приміщення, першого поверху літ А-5, загальною площею 242,9 кв.м., що знаходиться за адресом: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності Відповідачу в рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту №05Ж181-К від 15.12.2005 року, заборгованість 19950119,54, а саме: - за кредитом 1\~084\~986,94 грн., - за відсотками 910\~032,60 грн., На користь АТ «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльністю/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. 3. Стягнути з Відповідача на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує наступне. 15.12.2005 року АКБ «Укрсоцбанк» (надалі за текстом «Кредитор») та [PERSON] , (надалі за текстом «Позичальник»), уклали Договір кредиту №05Ж181-К (надалі та текстом «Кредитний договір») з подальшими змінами та доповненнями. 14.06.2010 року. АКБ «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства) назву організаційно-правової форми шляхом перейменування в ПАТ «Уксоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк». В подальшому, внаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», останній є правонаступником кредитора в даному зобов`язанні. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши Позичальнику кредит. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату розрахунку 25.05.2020 року загальна сума заборгованості становить 74564,56 дол. США, що за офіційним курсом становить 1995019,54 грн.. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором кредиту №05Ж181-К від 15.12.2005 року між Кредитором та первісним Іпотекодавцем, яким є [PERSON] , укладено Іпотечний договір №05Ж181-І від 15.12.2005 року, (надалі за текстом «Іпотечний договір»), відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, першого поверху літ А5, загальною площею 258,4 кв.м., що знаходиться за адресом: [ADDRESS] та стане власністю Іпотекодавця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності Іпотекодавця на нерухоме майно. 23.12.2011 року між Кредитором та новим Іпотекодавцем, яким є [PERSON] , укладено Додаткову угоду №2 до Іпотечного договору №05Ж181 І від 15.12.2005, якою внесено зміни, в тому числі за згодою Іпотекодержателя змінено власника предмета іпотеки та особу Іпотекодавця. Відповідно до п. 1.1 вищевказаною Додаткової угоди №2, новий Іпотекодержатель передає в іпотеку Іпотекодержателю нежитлове приміщення першого поверху літ А5, загальною площею 258,4 кв. м., що знаходиться за адресом: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві приватнохї власності на підставі договору дарування від 08.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Туріченко О.М. та зареєстрованого за реєстровим №2500, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №32579208, виданим ТОВ «ЗМБТІ» від 20.12.2011. Відповідно до інформаційної довідки №211168910 від 03.06.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Іпотекодержателем виявлений факт зміни загальної площі (кв.м.) предмету іпотеки. Так відповідно до інформаційної довідки №211168910 , загальна площа приміщення, яке є предметом іпотеки становить 242,9 кв.м., що є відмінною від загальної площі, вказаної у Іпотечному договорі та Технічній документації об`єкту. Така зміна предмету іпотеки відбулася без згоди Іпотекодержателя, без його належного повідомлення, що є порушенням укладеного між сторонами договору іпотеки. Крім того, іпотекодержателем не було надано згоду на зменшення площі об`єкту іпотеки, що є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання повністю або частково, у тому числі, якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов`язанням та Іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов`язання (як основного боргу, та і процентів за ним). У разі порушення основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодацю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язанням за Кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених Іпотечним договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у п.п. 4.5-4.7 Іпотечного договору. На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору, відповідачу та третій особі було направлено вимогу про усунення порушень, але станом на дату подання позовної заяви вимога залишена без задоволення. Посилаючись на вимоги статей 3, 12, 33 ЗУ «Про іпотеку», позивач зазначає, що неодноразове порушення відповідачем умов Кредитного договору, позивач в повному праві вимагати дострокове виконання відповідачем обов`язків по Кредитному договору та Іпотечному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначає, що позов відповідачем не визнається. Твердження позивача про проведення реконструкції нежитлового приміщення за адресом [ADDRESS] , спростовуються листом від 06.04.2007 року №025-06/96-115, яким Іпотекодержатель надав згоду на проведення робіт по реконструкції приміщення. Вказане посилання має на меті приховати дійсну дату, момент, коли у Банку виникло право на звернення до суду із таким позовом (момент початку спливу позовної давності). У дійсності 26.09.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, подав до Вільнянського районного суду Запорізької області позов про стягнення всієї суми заборгованості за Кредитним договором, оскільки позичальник [PERSON] не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.11.2016 року було відкрито провадження у цій справі №314/6556/16-ц. Провадженні у цій справі зупинялось, потім ухвалою від 17.02.2020 року провадження було поновлено, до участі у справі в якості позивача залучено АТ «Альфа-Банк» в порядку процесуального правонаступництва після реорганізації первісного позивача ПАТ «Укрсоцбанк». Таким чином, 26.09.2016 року банк в односторонньому порядку достроково змінив термін повернення кредиту і з цього моменту у банка виникло право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що позивач звернувшись до суду у червні 2020 року з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, пропустив трирічний строк позовної давності. У відзиві зроблено заяву про застосування строку позовної давності. На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності (а.с. 154). В подальшому, 03.03.2021 року представником відповідача подано уточнену заяву про застосування строку позовної давності (а.с.209). Третя особа правом на подання письмових пояснення не скористався. В судове засідання представник позивача, відповідач, його представник та третя особа не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представниками сторін подано заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~81,\~76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.12.2005 року АКБ «Укрсоцбанк» (надалі за текстом «Кредитор») та [PERSON] , (надалі за текстом «Позичальник»), уклали Договір кредиту №05Ж181-К (надалі та текстом «Кредитний договір») з подальшими змінами та доповненнями. 14.06.2010 року. АКБ «Укрсоцбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства) назву організаційно-правової форми шляхом перейменування в ПАТ «Уксоцбанк», а з 10.08.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк». В подальшому, внаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», останній є правонаступником кредитора в даному зобов`язанні. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши Позичальнику кредит. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату розрахунку 25.05.2020 року загальна сума заборгованості становить 74564,56 дол. США, що за офіційним курсом становить 1995019,54 грн.. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором кредиту №05Ж181-К від 15.12.2005 року між Кредитором та первісним Іпотекодавцем, яким є [PERSON] , укладено Іпотечний договір №05Ж181-І від 15.12.2005 року, (надалі за текстом «Іпотечний договір»), відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, першого поверху літ А5, загальною площею 258,4 кв.м., що знаходиться за адресом: [ADDRESS] та стане власністю Іпотекодавця після державної реєстрації в установленому законом порядку права власності Іпотекодавця на нерухоме майно. 23.12.2011 року між Кредитором та новим Іпотекодавцем, яким є [PERSON] , укладено Додаткову угоду №2 до Іпотечного договору №05Ж181 І від 15.12.2005, якою внесено зміни, в тому числі за згодою Іпотекодержателя змінено власника предмета іпотеки та особу Іпотекодавця. Відповідно до п. 1.1 вищевказаною Додаткової угоди №2, новий Іпотекодержатель передає в іпотеку Іпотекодержателю нежитлове приміщення першого поверху літ А5, загальною площею 258,4 кв. м., що знаходиться за адресом: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві приватнохї власності на підставі договору дарування від 08.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Туріченко О.М. та зареєстрованого за реєстровим №2500, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №32579208, виданим ТОВ «ЗМБТІ» від 20.12.2011. Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1054 ЦК України). Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Частиною 5\~ст. 5 Закону України «Про іпотеку»\~визначено, що у разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. В той же час, нормами чинного законодавства не передбачено такого способу захисту як визнати реконструйований об`єкт предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору. Зокрема, статтею 16 ЦК України не визначено зазначений позивачем спосіб захисту прав і такий спосіб не випливає із положень законодавства та Договору іпотеки. Таким чином позовні вимоги щодо визнання реконструйованого об`єкту, а саме: нежитлове приміщення, першого поверху літ А-5, загальною площею 242,9 кв.м., що знаходиться за адресом: [ADDRESS] , предметом іпотеки відповідно до Іпотечвного договору №05Ж181-І від 15.12.2005 та Додаткової угоди №2 від 23.12.2011 до Іпотечного договору №05Ж181- І від 15.12.2005 задоволенню не підлягають. Статтями\~598,\~599 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1, 3\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~уразі\~\~невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Згідно з частиною п`ятою\~статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Строк дії кредитного договору №05Ж181-К, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] визначений - до 14.12.2025 року. Однак [PERSON] належним чином умов кредитного договору не виконував, що стало підставою для звернення банку до суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості. Так, 30.09.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за Договором кредиту №05Ж181-Квід 15.12.1005 року і ухвалою суду від 28.11.2016 року відкриту провадження у справі за цим позовом. Рішення по справі не прийнято. Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в\~статтях 252 - 255 ЦК України. Відповідно положень 261\~ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладеного договор виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом\~статті 264 ЦК України\~переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), а також у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18). У вказаних справах Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У зв`язку із цим, звернувшись до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості 30.09.2016 року, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останньою спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні у липні 2020року до суду із позовом у цій справі, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач пропустив строк позовної давності. Таким чином, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю. Оскільки в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено, то судові витрати по справі покладаються на позивача, відповідно до\~ст.141 ЦПК України

Outcome: dismissed