Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В березні 2014 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання [PERSON] безвісті відсутнім. В заяві зазначає, що [INFO] народився в м. Чернівці її син [PERSON] і це підтверджується копією свідоцтва про його народження. 10.11.2000 року її син зареєстрував шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу йому було присвоєно прізвище [PERSON], це підтверджується копією з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 21.02.2014 року. 09.12.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.10.2008 року, що підтверджується копією витягу з державного реєстру РАЦС, щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.02.2014 року. До укладення шлюбу [PERSON] проживав з нею, після розірвання шлюбу він також повернувся до неї проживати і вони разом постійно проживали в одній квартирі. Факт проживання та реєстрації її сина [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою з місця проживання виданої КЖРЕП-14 № 18 від 20.02.2014 року. З колишньою невісткою вона не підтримує стосунків, оскільки та свариться з нею із-за того, що син не платить аліментів їй аліменти, та не дозволяє зустрічатися з внуками. В лютому 2010 року її син [PERSON] виїхав на заробітки в Росію, в Тюменську область. Під час перебування сина в Тюменській області він періодично телефонував їй, однак в розмові син не говорив де саме знаходиться його місце роботи. Останній раз він зателефонував їй в грудні 2012 року, телефонував їй з чужого мобільного телефону і повідомив, що знаходиться в СІЗО, однак де саме і в якому СІЗО не сказав, також не повідомив її по якій причині він знаходиться там. Після цього вона жодної звістки від сина не отримувала. Вона намагалася розшукати [PERSON] різними шляхами, зверталася із заявою до Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації з проханням повідомити які-небудь відомості про сина. Листом від 14.05.2013 року начальник Головного управління карного розшуку МВС Російської Федерації Богданов С.П. повідомив її, що для проведення перевірки і прийняття рішення у відповідності з законодавством Російської Федерації, її звернення направлено до УМВС Росії по Тюменській області, звідки її буде проінформовано. Однак з того часу вона ніяких відомостей щодо сина не отримувала. Таким чином вона вжила всіх необхідних заходів щодо розшуку свого сина [PERSON], однак на теперішній час вона не має ніяких відомостей щодо місця проживання чи перебування сина протягом року. Вона є людиною похилого віку, проживає сама в однокімнатній квартирі, отримує мінімальну пенсію за віком, значні кошти витрачаються на оплату житлово-комунальних послуг. У зв'язку з тим, що в квартирі зареєстрований її син [PERSON], вона не має змоги оформити житлову субсидію, а також отримувати будь-яку державну допомогу як одинока особа похилого віку. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнання судом безвісті відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Те, що син протягом року відсутній за місцем проживання та реєстрації в квартирі [ADDRESS] також підтверджують свідки. Оскільки останні відомості про [PERSON] були нею отримані в грудні 2012 року, то початком його безвісної відсутності у відповідності до ч.2 ст. 43 ЦК України є 01 січня 2013 року. Тому просила визнати безвісті відсутнім [PERSON], [INFO], уродженця м. Чернівці з 01 січня 2013 року. В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги в повному обсязі і пояснила, що [PERSON] виїхав в лютому 2009 року на роботу в Тюменську область Російської Федерації, з тих пір до неї не приїжджав, інколи телефонував. Останній раз телефонував в кінці 2012 року і повідомив, що знаходиться в СІЗО. Після цього жодного разу не телефонував, листів не писав та не приїжджав в м. Чернівці. Де він може бути невідомо. Заслухавши заявницю, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню. З довідки КЖРЕП № 14 м. Чернівці про склад сім'ї вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. З акту КЖРЕП № 14 від 20.03.2014 року вбачається, що комісією виходом на місце встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2009 року, де може знаходитися невідомо. Свідки допитані в судовому засіданні пояснили, що заявниця є для них матір»ю та бабусею, [PERSON] є для них братом та дядьком. Їм відомо, що [PERSON] виїхав у 2009 році на роботу в Тюменську область і з тих пір їм невідомо де він може перебувати. Таким чином судом встановлено, що в лютому 2009 року [PERSON] виїхав з м. Чернівці і де він може знаходитися нікому не відомо, інформації про його місцезнаходження немає. Вважати, що він свідомо і умисно переховується підстав також немає. Останній раз заявниця з ним розмовляла по телефону в кінці 2012 року. Згідно ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Таким чином, відсутність [PERSON] за місцем проживання, відсутність будь-якої інформації, яка би могла вказати на те, що він свідомо переховується, відсутність більше року по місцю проживання свідчить про те, що його слід визнати безвісті відсутнім, починаючи з січня 2013 року, оскільки саме ця дата була остання відома про його місце знаходження. На підставі викладеного та ст.43 ЦК України, ст.ст.246-249, 10,60,130,174,213,215,218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved