Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, уточненим у ході судового розгляду, до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 20 листопада 2006 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Також позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконав і станом на07 вересня 2020 року загальна сума його заборгованості за кредитним договором становить 11 200 грн. 50 коп., яка складається з наступного: 1 584 грн. 37 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 687 грн. 86 коп. - заборгованість за відсотками, 7 918 грн. 72 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована часина) та 509 грн. 55 коп. - штраф (процентна ставка). В зв`язку з викладеним АТ КБ «ПриватБанк» просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2006 року у сумі 11 200 грн., а також судовий збір у сумі 2 102 грн. Представник позивача - Савіхіна А.М., яка діє на підставі довіреності № 3451-К-Н-О від 29 липня 2019 року, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, проте в уточненій позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Борозенцев С.В., який діє на підставі ордеру серії ДН № 116064 від 25 серпня 2020 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, проте адвокатом Борозенцевим С.В., який відповідно до приписів ч. 1 ст. 64 ЦПК України має повноваження на ведення справи в суді й здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права і обов`язки, було надано суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Крім того, адвокатом Борозенцевим С.В. було надано суду відзив, у якому він позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не визнав та зазначив наступне. 20 листопада 2006 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір. Останнього разу від позивача [PERSON] отримав грошові кошти 05 лютого 2007 року та станом на цю дату його заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» становила 1 584 грн. 48 коп. В той же час, починаючи з 05 лютого 2007 року, кредитом [PERSON] не користувався, а лише повертав раніше використані ним кредитні кошти, загальна сума яких станом на 01 лютого 2007 року становить 2 064 грн. 29 коп., що, у свою чергу, перевищує вищенаведену заборгованість у сумі 1 584 грн. 48 коп. За таких обставин, враховуючи, що станом на час звернення АТ КБ «ПриватБанк» з цим позовом до суду заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором не лише погашена, а й існує переплата з неї, представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Що стосується позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача штрафів та пені, то враховуючи, що [PERSON] зареєстрований та постійно проживає у м. Слов`янськ Донецької області в цій частині на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Борозенцев С.В. також просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Крім того, представник відповідача просив застосувати до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» позовну давність. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 20 листопада 2006 року відповідачем по справі [PERSON] було особисто підписано Заяву (а.с. 17), з якої слідує, що [PERSON] ознайомився та згоден, що дана заява, у якій зазначено, що базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 3% на місяць з розрахунку 360 днів в році, а строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної карти, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які йому були наданні для ознайомлення у письмовому вигляді та розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. На підставі цієї Заяви відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] строком дії до останнього дня листопада 2008 року, про що свідчить довідка, долучена позивачем до матеріалів справи (а.с. 16). Крім того, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , слідує, що 21 грудня 2006 року відповідачу було відкрито кредитний ліміт у розмірі 1 600 грн., 24 грудня 2006 року вказаний кредитний ліміт було збільшено та встановлено розміром 3 000 грн., 10 січня 2009 року - зменшено та встановлено розміром 1 590 грн., а 08 листопада 2019 року - зменшено та встановлено розміром 0 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України в редакції, яка діяла станом на час підписання відповідачем вищенаведеної Заяви за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України у визначеній редакції встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 207 ЦК України у наведеній редакції правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 628 та статтею 629 ЦК України у зазначеній редакції передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] 20 листопада 2006 року підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, суд доходить переконання про укладення сторонами саме кредитного договору та отримання в зв`язку з цим відповідачем кредитної картки з відновлюваним типом кредитної лінії з початковим кредитним лімітом 1 600 грн., який періодично змінювався, та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць або 36% на рік, нарахованих на суму залишку заборгованості за тілом кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з тим, вирішуючи доводи представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» стосовно того, що Тарифи, а також Умови та правила надання банківських послуг є невід`ємною складовою укладеного між сторонами 20 листопада 2006 року договору, адже останній є договором приєднання, суд виходить з такого. Статтями 626 та 628 ЦК України закріплено правило, за яким договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Наведене дає суду підстави для висновку, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Натомість долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять ані підпису відповідача [PERSON] , ані іншого підтвердження узгодження сторонами саме тих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені до матеріалів справи. Що стосується Наказів «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку та всіх дочірніх банків» № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Про внесення змін у договірну базу по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (у частині погашення заборгованості за рахунок депозитів)» № 906-С-169 від 23 серпня 2006 року, наданих позивачем на підтвердження того, що саме ці Умови та правила діяли на час підписання [PERSON] 20 листопада 2006 року Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, то суд сприймає їх критично, оскільки вказані накази є доказами затвердження Умов та правил надання банківських послуг у відповідних редакціях та не є доказами ані на підтвердження того, що 20 листопада 2006 року під час укладання сторонами договору до відома відповідача були доведені Умови та правила надання банківських послуг у редакціях, затверджених вищенаведеними наказами СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та № 906-С-169 від 23 серпня 2006 року, ані на підтвердження того, що до відома відповідача 20 листопада 2006 року взагалі були доведені будь-які Умови та правила надання банківських послуг. Що стосується долученої позивачем до матеріалів справи Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, підписаної [PERSON] 30 грудня 2015 року, у якій зазначено, що [PERSON] ознайомився та згоден, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, то суд також сприймає її критично, адже, по-перше, з неї не слідує, з якими саме Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами 30 грудня 2015 року ознайомився [PERSON] , а по-друге, з її змісту не вбачається яке вона має відношення до укладеного сторонами 20 листопада 2006 року кредитного договору. В зв`язку з цим, суд доходить висновку про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» ані тієї обставини, що станом на час укладання сторонами 20 листопада 2006 року кредитного договору [PERSON] розумів та погодився саме на ті Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені позивачем до позовної заяви, ані тієї обставини, що у подальшому відповідні Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифи сторонами справи були узгоджені. Так, велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, ухваленій у справі № 342/180/17, дійшла висновку про те, що за обставин, аналогічних вищевикладеним, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин суд доходить переконання, що долучені позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не є складовою частиною укладеного сторонами 20 листопада 2006 року кредитного договору, в зв`язку з чим, суд доходить висновку, що жодних платежів, окрім повернення тіла кредиту та відсотків за користування ним, укладеним між сторонами 20 листопада 2006 року кредитним договором не передбачено. Так, Виписка за договором (а.с. 11-14) свідчить, що останнього разу відповідач використовував кредитні кошти 05 лютого 2007 року (а.с. 14 зв.б.). Разом з тим, як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с. 15), станом на 05 лютого 2007 року кредитний ліміт відповідача дорівнював розміру 1 600 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором необхідно обчислювати не станом на 07 вересня 2020 року, як про це зазначає позивач у своєму уточненому позові, а станом на 05 лютого 2007 року - коли [PERSON] останнього разу використовував кредитні кошти, та виходячи з розміру кредитного ліміту, який дорівнює сумі 1 600 грн., оскільки після 05 лютого 2007 року, коли розмір кредитного ліміту змінювався позивачем відповідач кредитом не користувався. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20 листопада 2006 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 31 серпня 2020 року слідує, що станом на 05 лютого 2007 року, коли відповідач останнього разу використовував кредитні кошти, його заборгованість перед позивачем за тілом кредиту становить 1 409 грн. 27 коп. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. В той же час, у висновку Верховного Суду, викладеному у пункті 91 постанови, ухваленої 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже враховуючи, що згідно довідки (а.с. 16) строк кредитування відповідача позивачем на підставі укладеного сторонами справи 20 листопада 2006 року кредитного договору спливає в останній день листопада 2008 року, суд доходить висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» має право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом по 30 листопада 2008 року включно, сума яких, як слідує з вищенаведеного розрахунку заборгованості станом на 01 грудня 2008 року становить 1 056 грн. 98 коп. Наведене дає суду підстави для висновку, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту та відсотками за користування ним складає 2 466 грн. 25 коп. (1 409 грн. 27 коп. - заборгованість за тілом кредиту станом на 05 лютого 2007 року та 1 056 грн. 98 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 01 грудня 2008 року). Разом з тим, відповідно до виписки, долученої АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, у період з 26 березня 2020 року по 06 квітня 2020 року на погашення заборгованості позивач списав з карток відповідача грошову суму у розмірі 1 864 грн. 23 коп., а саме: 26 березня 2020 року - у сумі 236 грн. 90 коп., 27 березня 2020 року - у сумі 118 грн. 45 коп., 28 березня 2020 року - у сумі 59 грн. 22 коп., 29 березня 2020 року - у сумі 50 грн., 30 березня 2020 року - у сумі 9 грн. 22 коп., 04 квітня 2020 року - у сумі 794 грн. 54 коп., 05 квітня 2020 року - у сумі 397 грн. 27 коп. та 06 квітня 2020 року - у сумі 198 грн. 63 коп. Отже загальна заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту та відсотками за його користування становить 602 грн. 02 коп. Натомість, вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» наслідків спливу позовної давності, суд виходить з такого. З правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 березня 2015 року по справи № 6-16цс15, слідує, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими передбачено позовну давність тривалістю 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. За таких обставин суд доходить висновку, що долучені позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не є складовою частиною укладеного сторонами 20 листопада 2006 року кредитного договору, а отже посилання на них позивача як на підставу застосування до спірних правовідносин позовної давності тривалістю 50 років є безпідставним. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Крім того, з правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 слідує, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року. Так, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Так, враховуючи, що укладеним сторонами справи 20 листопада 2006 року кредитним договором жодного строку виконання зобов`язань не визначено, та приймаючи до уваги, що строк дії картки, виданої позивачем відповідачу на виконання цього кредитного договору, а отже строк кредитування позивачем відповідача закінчується в останній день листопада 2008 року, суд доходить переконання, що право вимоги у АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] за укладеним між ними кредитним договором виникло 01 грудня 2008 року. Таким чином, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» про порушення свого права відповідачем щодо сплати заборгованості за кредитним договором дізналось 01 грудня 2008 року, натомість звернулось до суду з позовом лише 06 липня 2020 року, тобто після спливу позовної давності щодо погашення [PERSON] заборгованості за кредитним договором, та приймаючи до уваги, що у період з 26 березня 2020 року по 06 квітня 2020 року позивач самостійно без відома відповідача списував з картки останнього грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2006 року, суд доходить висновку, що строк позовної давності за вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом станом на час звернення позивача до суду сплинув. За приписами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). В зв`язку з цим, суд доходить переконання, що і до решти вимог АТ КБ «ПриватБанк», якими є стягнення з відповідача пені у сумі 7 918 грн. 72 коп., штрафу у сумі 500 грн., а також штрафу у сумі 509 грн. 55 коп., позовна давність сплинула, які, до того ж, не підлягають задоволенню на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Частиною четвертою статті 267 ЦК України закріплено правило, за яким сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 11 200 грн. 50 коп. не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того,

Outcome: dismissed