Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 06.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 30.10.2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 26445,68 грн., з яких: 3349,88 грн. заборгованість за кредитом, 21598,39 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 247,41 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач у визначений ухвалою суду строк відзиву на позов не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача Гребенюка О.С., в якому він позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 06.12.2007 року [PERSON] підписав заяву, у якій просив АТ КБ «Приватбанк» оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» з банківською послугою «30 днів пільгового періоду», умовами кредиту зазначено базову процентну ставку в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості, відповідальність за порушення позичальником термінів платежів в разі звернення Банком до суду у виді штрафу 250 гривень+5% від суми позову (а.с.10). Згідно інформації, викладеної в цій заяві відповідач підтвердив, що він ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами ПриватБанку, підтвердив факт отриманої повної інформації про умови кредитування. На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву від 06.12.2007 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 06.12.2007 року, а також Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.10.2019 року становить 26445,68 грн., з яких: 3349,88 грн. заборгованість за кредитом, 21598,39 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 247,41 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-9). Заяву від 06.12.2007 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що відповідач користувався коштами та частково сплачував заборгованість, суд вважає достатніми доказами для підтвердження того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, та факту отримання відповідачем кредиту. Неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором привело до порушення прав кредитора - позивача АТ КБ «Приватбанк», а тому порушене право підлягає поновленню. Суд, вважає, що належними та допустимими доказами позивачем підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів у розмірах, зазначених у розрахунку заборгованості, а тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.12.2007 року в сумі 3 349,88 грн. Разом з тим, визначаючись з сумою відсотків за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Як убачається із матеріалів справи, зокрема, з підписаної 06.12.2007 року [PERSON] заяви, сторонами було обумовлено умови кредитування, в т.ч. базова відсоткова ставка у розмірі 3% в місяць (36% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Саме таку відсоткову ставку застосовує позивач при нарахуванні процентів на поточну заборгованість за кредитом. Відтак за розрахунком, заборгованість за процентами на поточну заборгованість становить 3219,28 грн., з розміром яких суд погоджується, оскільки при нарахування відсотків на поточну заборгованість банк застосовував процентну ставку на рівні 36 %, як це обумовлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За правилами частин 4, 6 статті 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц. Суд звертає увагу, що договір укладений сторонами в грудні 2007 року, тобто до прийняття та набрання чинності Законом №661-УІ, яким введена в дію\~ст.1056-1 ЦК України. Разом з тим, за змістом ст.627\~ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч.1 ст.653\~ЦК в разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ст.629\~ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Виходячи з аналізу ст.5,\~627,\~629,\~653\~ЦК слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то така зміна процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності\~законом №661-VІ. Як убачається із заяви від 06.12.2007 року, сторони не погоджували умову про можливість збільшення процентної ставки та право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку, а тому банк неправомірно застосував до розрахунку простроченої заборгованості по відсоткам розмір відсоткової ставки на рівні 72 %. АТ КБ «Приватбанк», обґрунтовуючи своє право вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, зокрема, розміру і порядку їх нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.12.2007 року посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку як невід`ємну частину договору, яким визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за несвоєчасне погашення кредиту та її розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо розміру і порядку нарахування відсотків за підвищеною відсотковою ставкою. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у заяві домовленості сторін про збільшення процентної ставки та право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на\~припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинне здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення процентної ставки та право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором на прострочену заборгованість позивачем нараховані підвищені проценти відповідно до п. 5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, а саме 72%. Однак визначена з урахуванням цього розміру відсотків позивачем сума у розрахунку заборгованості не може бути взята судом до уваги, оскільки вона суперечить кредитному договору, укладеному між сторонами, а Умови та правили надання банківських послуг, як вказувалося вище, не можуть бути взяті судом до уваги. Як слідує з розрахунку загальна сума заборгованості по відсотках складає 21 598,39 грн. (12 колонка розрахунку), з яких: проценти на поточну заборгованість становлять 3219,28 грн. ( 9 колонка розрахунку), а на прострочену 18379,09 грн. (10 колонка розрахунку з врахуванням часткового погашення відповідачем відсотків на прострочену заборгованість в сумі 1169,42 грн. 11 колонка розрахунку). При розрахунку відсотків на прострочену заборгованість відсоткова ставка, яку визначив позивач (72%), в 2 рази перевищує ставку обумовлену сторонами в умовах договору (36%), тому за визначений позивачем період заборгованість по процентам на прострочену заборгованість становитиме 9\~189,55 грн. (18379,09 грн. /2). Отже в цілому заборгованість по процентам становить 12\~408,83 грн. (3\~219,28 +9189,55). Стосовно вимог позову про стягнення із відповідача штрафів в розмірі 250 грн. (фіксована складова) та 1\~247,41 грн. (процентна складова) суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ч. 2\~ст. 549 ЦК України\~штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, а відтак погоджена сторонами умова про нарахування штрафу (фіксована частина) в твердій грошовій сумі прямо суперечить нормам закону, а, як зазначено в частині 1\~статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Відповідно до погоджених сторонами Умов кредитування, зазначених в підписаній позичальником заяві від 06.12.2007 року, сторони домовилися, що за порушення позичальником термінів платежів в разі звернення Банком до суду штраф складатиме 5 % від суми позову. Як вбачається зі змісту позовної заяви, Банк для розрахунку 5% штрафу взяв за основу заборгованість за кредитом в розмірі 3 349,88 грн. та заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 21598,39 грн., що суперечить досягнутих сторонами умовам. Отже, з урахуванням того, що заборгованість по кредиту складає 15\~758,71 грн. (3349,88 - тіло кредиту + 12\~408,83 - відсотки), відтак 5% від цієї суми становить 787,94 грн. (15\~758,71 х 5%), що і є розміром штрафу, який підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи все вищевикладене, позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 349,88 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12\~408,83 грн. - розмір заборгованості за відсотками та 787,94 грн. - штраф. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1\~248,65 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial