Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

В березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в якому просила постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 23 січня 1981 року відділом РАГСу Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 113; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Вуйцик»; залишити за нею, [PERSON] спільно нажите майно в натурі, а саме: автомобіль HYNDAI MATRIX, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; житловий будинок загальною площею 100,3 кв.м., по вул. Польова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровська область; земельна ділянка загальною площею 0,0200 га по вул. Польова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровська область; земельна ділянка загальною площею 0,1000 га по вул. Польова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровська область. Загальна ринкова вартість спільного майна згідно експертної\~оцінки становить 381820,00 грн. без\~урахування ПДВ. Домовленості щодо добровільного поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між нею та відповідачем не досягнуто. Вищезазначене майно зареєстровано на відповідача, але фактично було придбано лише на її кошти, оскільки саме вона весь час подружнього життя забезпечувала сім'ю усім належним та дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, у звязку з чим вона має бажання залишити собі дане майно, а відповідачу сплатити грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості спільного нажитого майна, що згідно ринкової вартості встановленої експертизою становить: 381820,00 грн. : 2 = 190910,00 грн. Позива просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 23.01.1981 року відділом РАГСу Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 113; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Вуйцик»; залишити за нею, [PERSON] спільно нажите майно в натурі, а саме: автомобіль HYNDAI MATRIX, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], житловий будинок загальною площею 100,3 кв.м. по вул. Польова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровська область, земельну ділянку загальною площею 0,0200 га по вул. Польова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровська область, земельну ділянку загальною площею 0,1000 га по вул. Польова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровська область; покласти на неї обов'язок компенсувати [PERSON] В.В. його частку грошовими коштами в розмірі 190910,00 грн.; судові витрати покласти на неї (т.1 а.с.5-8,143-146). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року позовні вимоги задоволено, за позивачем визнано право власності на спільне майно подружжя (т.1 а.с.200-203): - автомобіль Hyndai Matrix, 2007 року випуску, VIN-NLHPM81CP8Z006697, реєстраційний номерний знак [NUMBER]; - житловий будинок загальною площею 100,3 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1200,0 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Польова, буд. 32; - земельну ділянку загальною площею 0,200 га, кадастровий номер 1221411000:02:053:0365, призначену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Польова, буд. 32; - земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 1221411000:02:053:0364, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Польова, буд. 32. В апеляційній скарзі (т.1 а.с.217-219) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки: - майно зареєстровано за [PERSON], який вчинив тяжкий злочин, відчужено його дружині та неуможливлює стягнення з нього матеріальної і моральної шкоди за судовим рішенням; - на час ухвалення оскаржуваного рішення на майно, яке є предметом позовних вимог, було накладено арешт в якості забезпечення позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди; - сторони по справі штучно створили спір про розірвання шлюбу та поділ спільного майна для зменшення майнових активів [PERSON] Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було придбано нерухоме майно; фактично шлюбні відносини між сторонами припинено. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Судом першої інстанції встановлено, що: - спірне майно придбане сторонам під час шлюбу, зареєстроване на ім'я відповідача, і є спільною сумісною власністю подружжя, - угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжям не досягнуто, тому [PERSON] звернулася до суду з позовом, - позивач скористалась своїм правом на сплату грошової компенсації та сплатила відповідачу грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості спільного нажитого майна, що згідно ринкової вартості встановленої експертизою становить 190910,00 грн., що підтверджується копією розписки відповідача від 14.04.2016 року про отримання грошових коштів. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином нормами сімейного права встановлено право спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане у шлюбі, та рівність прав подружжя на це майно, якщо не доведені інші обставини. Задовольняючи позовні вимоги про виділ позивачу всього спільного сумісного майна подружжя, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.214,215 ЦПК України не виршив питання, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, не зазначив мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги. Відповідно до ч.4,5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Визнавши за позивачем право власності на все спільне сумісне майно подружжя, суд першої інстанції не врахував, що: - відповідач не надавав письмової згоди на отримання грошової компенсації замість своєї частки у спільному сумісному майні подружжя, - позивач при поданні позовної заяви та протягом розгляду справи у суді першої інстанції попередньо не здійснив внесок відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, як це передбачено ч.5 ст.71 СК України. За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині поділу майна подружжя підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального права. Як вбачається з позовної заяви позивач обгрунувала свої подзвоні вимоги щодо виділу їй всього майна подружжя посиланням на те, що все майно придбане за її кошти, та одночасно просить стягнути з неї грошову компенсацію, що суперечить доводам позивача про придбання за її кошти всього спірного майна. В той же час позивачем в порушення вимог ч.5 ст.71 СК України попередньо не внесено відповідну грошову суму компенсації на депозитний рахунок суду. Наявна у справі розписки відповідача нібито про отримання від позивача відповідної суми відповідно до положень ч.2 ст.59 ЦПК України не може бути визнана допустимим доказом сплати вказаної суми, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно розяснень, наданих в п.25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Доводи апеляційної скарги в цій частині щодо відмови у задоволенні позову з посилання на те, що відповідач є її боржником за виконавчим листом, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач не є боржником і їй належить 1/2 частина спільного сумісного майна подружжя. З огляду на це колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині поділу майна подружжя підлягають задоволенню частково і за позивачем та відповідачем слід визнати право вланості за кожним на 1/2 частина спільного сумісного майна подружжя. Стосовно пішення суду першої інстанції щодо розірвання шлюбу, то в цій частині відсутні правові підстави для його скасування, оскільки відповідно до приписів СК України ніхто не може бути примушений до шлюбу. Тому в цій частинні підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає. У зв'язку з викладеним і

Outcome: partial