Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся в суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Дельта Банк про захист прав споживачів та визнання недійсним договору про надання фінансових послуг з переказу коштів у вигляді заяви на переказ готівки №16113624 від 12.07.12 року. Свої вимоги мотивує тим, що 12 липня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» (надалі Відповідач) та [PERSON] (надалі Позивач) був підписаний договір про надання послуг з переказу коштів у вигляді Заяви на переказ готівки №16113624 від 12.07.12 року у сумі 400,00 доларів США (залишається у банку) та квитанції (залишається у клієнта банку). В тексті договору про надання фінансових послуг з переказу коштів у вигляді заяви на переказ готівки № 16113624 від 12.07.12 року у сумі 400,00 доларів США відсутній номер банківського (поточного) рахунку [PERSON], а зазначений рахунок №29090141871291 який є анонімним (номерним) рахунком. Володілець цього анонімного (номерного) рахунку невідомий. Тобто, в операційну касу відділення банку (дебет) готівкова іноземна валюта у сумі 400,00 доларів США банком не була прийнята, а переказ у сумі 400,00 доларів на банківський (поточний) рахунок (кредит) [PERSON] не був здійснений. Позивач також, вказує, що в даному договорі про надання фінансових послуг на переказ коштів відсутнє найменування операции, також, не вказано на дебет або на кредит з якого рахунку здійснюється переказ коштів у сумі 400,00 доларів США. Відповідно до пункту 2.3 глави 2 розділу IV Інструкції приймання готівки іноземної валюти від фізичних осіб здійснюється лише за такими прибутковими касовими документами: 1.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за заявою на переказ готівки на поточні рахунки; 2.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за заявою на переказ готівки вкладні (депозитні) рахунки; 3.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~за заявою на переказ готівки без відкриття рахунку. Квитанція №16113624 від 12 липня 2012 року не містить усіх необхідних реквізитів, визначених п.2.3 глави 2 розділу IV «Інструкції про ведення касових операцій банками України», затвердженої Постановою Правління НБУ № 174 від 01 червня 2011 року. Поточними рахунками клієнта згідно Плану рахунків в банках України, затвердженому Постановою правління НБУ №280 від 17 червня 2004 р. та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 р. за № 919/9518 є рахунки 2620, що призначені для обліку коштів клієнта і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Тобто, рахунок №29090141871291 не є банківським (поточним, клієнтським) рахунком [PERSON] і до здійснення розрахунково-касових операцій за не має жодного відношення. Вказаний договір про надання фінансових послуг з переказу коштів у вигляді Заяви на переказ готівки №16113624 від 12 липня 2012 року у сумі 400,00 доларів США є недійсним у зв'язку з тим, що відсутні істотні умови договору, передбачені ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, просив в позові [PERSON] відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, посилання позивача на її не поінформованість з умовами договору, спростовується її особистим підписом на договорі, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про її згоду зі всіма його умовами. Застосування Закону «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи процентної ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Стороною позивача не надано суду будь-яких належних доказів про те, вказані кошти у сумі 400 доларів США не були перераховані на банківський рахунок [PERSON], що впливає на вчинення правочину. Позивач не мав претензій щодо умов додаткової угоди №1 до договору про надання споживчого кредиту №1135601200 від 15 червня 2008 року, яким передбачено наступне: «Сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору зазначений при його укладені, а саме № 11356012000, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме № 11356012001.» При цьому при здійсненні погашення заборгованості за кредитом Сторонами використовується Реєстраційний номер Договору. При його укладенні Позивач засвідчив свою згоду підписом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed