Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасованим, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 9 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав кредитні кошти у розмірі 76 006,63 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 9,6% річних. Із даної суми надано: 50 313 грн. на купівлю автомобіля, 34грн.- на сплату за реєстрацію предмета застави, 503,13 грн.-на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу від 09.11.2007 р.; 4 025,04 грн- винагороди за надання фінансового інструменту; 21 131,46 грн. на сплату страхових платежів згідно пп.2.1.3, 2.2.7 договору. Погашати кредит позичальник повинен щомісячно у сумі 1 177,83 грн. Стягуючи з відповідача на користь Банку кредитну заборгованість у сумі- 42 455грн., райсуд вважав, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, посилаючись при цьому на розрахунок, наданий позивачем, з яким суд був згодний. З такими висновками не можна погодитись, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та зроблені без врахування висновків суду касаційної інстанції, викладених в ухвалі від 28.01.2015 року, без перевірки правильності наданого позивачем розрахунку та без належного з*ясування усих обставин щодо наявності боргу, чим порушені вимоги ст.ст.213, 214 ЦПКУ. Крім того, перевіряючи наведене рішення та ухвалу апеляційної інстанції від 28.12.2015., якою дане рішення було залишено без змін, касаційний суд в ухвалі від 13.07.2016. звернув увагу на залишення судами без уваги та оцінки посилання відповідача на безпідставне нарахування позивачем заборгованості за відсотковою ставкою 21 % річних замість 9,6%, встановлених у кредитному договорі, починаючи з лютого 2009року, залишення без перевірки питання щодо направлення відповідачеві рішення банку про таке підвищення відсоткової ставки. Як встановлено апеляційним судом під час повторного перегляду оскаржуваного рішення, позивач вимоги касаційних судів не виконав і не надав належних доказів, зокрема, розрахунку, за якими б можливо було перевірити правильність визначених Банком до стягнення сум заборгованості. На вимогу апеляційного суду представником позивача було пояснено, що новий розрахунок неможливо виконати з врахуванням відсотку 9,6, оскільки автоматично відбудеться виконання розрахунку з відсотком 21, який був закладений в автоматизовану систему. Між тим, кредитний договір від 09.11.2007 року не містить умов про збільшення відсоткової ставки до 21%.. В той же час, на вимогу касаційної та апеляційної інстанцій - належні докази- рішення Банку, повідомлення-, які б свідчили про дотримаання процедури повідомлення позичальника, направлення їх останньому для сповіщення про підвищення відсоткової ставки - позивачем не були надані при тому, що представник Банку підтвердив про його обізнаність відносно вимог судів про надання таких доказів, але змоги надати їх - він не має. Таким чином, посилання відповідача на незаконне збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором без дотримання умов, визначених цим договором, апеляційний суд вважає обґрунтованими, в той час як райсуд все наведене залишив без уваги, з*ясування та оцінки. Встановлено згідно виписки, наданої Банком,- що заборгованість відповідача по кредитному договору від 09.11.2007 року в сумі 54 352,18 грн. та в сумі 4 025,04 грн. закрита згідно договору уступки права вимоги, заборгованість в сумі 15 804,99гр. списана за рахунок страхового фонду 29.11.2013 року протокол №7057256 (виписка по рахунку № 22096052635274 за період з 09.11.2007 року по 31.01.2014 року). Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують заборгованість відповідача у заявленій ним сумі. Більш того, позивач в наданому суду розрахунку заборгованості зазначив, що після продажу автомобіля на погашення заборгованості за кредитом сплачено 20 031,61 грн., проте, згідно його листа від 01.04.2011 року продаж автомобілю було здійснено за 34 500,00 грн.. Ухвалу суду від 30.01.2014 року про витребування доказів позивач не виконав і не надав інформацію відносно продажу авто та складових даної суми (договір купівлі-продажу автомобілю, виписку банку про надходження грошових коштів від 3-ї особи, виписку банку щодо сплати відповідачем тіла кредиту, відсотків, комісії, пені, інформацію про сплату позивачем коштів 3-ій особі за зберігання предмета застави). Розрахунок заборгованості Банку не містить інформації про сплату 4 025,04 грн. комісійної винагороди банку за надання кредитних коштів. З огляду на наведені дійсно встановлені обставини справи, вимоги процесуальних норм-ст.ст.10, 57-60 ЦПКУ,- та враховуючи порушення райсудом під час розгляду справи правил ст.ст.213,214 ЦПКУ, - є підстави вважати рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав недоведеності позовних вимог. При цьому, апеляційний суд не може взяти до уваги приблизно наведений відповідачем залишок суми заборгованості - 8505,78 грн. при тому, що належний, розрахунок позивача чи відповідача відсутній, а також з врахуванням того, що остаточна позиція відповідача в апеляційній інстанції щодо позовних та апеляційних вимог зводилась до прохання про повну відмову у задоволенні апеляційної скарги та позову.

Outcome: dismissed