Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

В березні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки оплати праці, доплат за роботу в надурочний та нічний час та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, обґрунтовуючи наступним. Вона, [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] , Працівник) 24 травня 2018 року працевлаштувалася на посаду продавця продовольчих товарів в магазин продовольчих товарів №50 під назвою «Продукти», який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Авіон+», код ЄДРПОУ (ідентифікаційний код юридичної особи 40110917); далі - Відповідач, Роботодавець, ТОВ «Авіон+») та який розташований за адресою: бульвар Олександрійський, буд. №62 (1-й поверх 5-ти поверхового житлового будинку) в місті Біла Церква Київської області. [PERSON] 24 травня 2018 року надала для офіційного працевлаштування роботодавцю ТОВ «Авіон+» необхідні власні документи, а саме: трудову книжку серії [NUMBER] ; пред`явлено оригінал паспорта громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера [NUMBER] ; надано відповідні їх копії; подано заяву від 24.05.2018 р. про прийняття на роботу. Відповідачем - роботодавцем ТОВ «Авіон+» встановлено наступний щоденний режим роботи для Позивача - продавця товарів в продовольчому магазині « Продукти » № 50 власної торгової мережі «Везунчик» (далі - Магазин №50): відкриття о 07:00 годині ранку, закриття о 23:00 годині вечора, - без перерви та вихідних днів. Режим роботи Магазину №50 Відповідача передбачав змінний характер роботи та здійснення нею (Позивачем) торгівлі із 07:00 до 23:00 (тобто 16 (шістнадцять) годин/на добу) протягом календарного тижня (день в день), із вихідними днями протягом наступного (за робочим) календарного тижня. За домовленістю сторін (Позивача та Відповідача), оплата праці була визначена як відрядно-преміальна, яка передбачає виплату Відповідачем Позивачу в якості заробітної плати не менше ніж 4-ти (чотири) відсотки від загальної (готівкової та безготівкової) денної (за робочу зміну тривалістю в 16 годин) виручки магазину №50, але в будь-якому випадку не менше ніж 5000,00 (п`яти тисяч) гривень заробітної плати в місяць до виплати (Працівнику на руки). Відповідно до режиму роботи Магазину № 50, при 2-х робочих тижнях в календарному місяці (2 тижні х 7 робочих днів х 16 робочих годин/день), розрахункова місячна норма тривалості робочого часу в годинах складає мінімум 224 робочі години/в місяць, що передбачає оплату за годину роботи щонайменше в розмірі 22,32 гривні (5000,00 гривень/224 години в місяць), а при приведенні до нормального (встановленого чинним трудовим законодавством) 40-годинного робочого тижня, мінімум 30,11 гривень за годину роботи (5000,00 гривень/166,08 годин/в місяць). Мінімальна заробітна плата (далі - МЗП) є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно із ухваленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» МЗП у 2018 році становить 3723,00 гривні (з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року), або 22,41гривні/годину - із розрахунку в середньому за 166,13 робочих годин/місяць (3723/22,41=22,41). Окрім роботи в Магазині № 50, Позивач періодично та неодноразово підміняла (виходила на роботу за інших працівників (продавців) - у свої дні відпочинку - на усні прохання керівництва ТОВ «Авіон+»), зокрема в магазини продовольчих товарів ТОВ «Авіон+» за адресами в місті Біла Церква Київської області: вулиця Олеся Гончара, буд. №5 (підвальне приміщення житлового 5-ти поверхового будинку); вулиця Василя Стуса (попередня назва - Славіна), буд. №21 ; провулок 1-й Курсовий, буд. №22 (приміщення № 77 на 1-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку); вулиця Гетьмана Сагайдачного (попередня назва - Червонофлотська), буд. №121 тощо. Вказане свідчить про виконання нею додаткового обсягу робіт - понаднормової роботи, яка повинна належним чином оплачуватися. На початку грудня 2018 року вона повідомила директора - керуючого мережею магазинів « Продукти » ТОВ «Авіон+» в місті Біла Церква Київської області [PERSON] (тел.: [NUMBER] ) про своє майбутнє звільнення за власним бажанням. Згодом, в другій половині грудня 2018 року нею було заявлено перед директором (управляючим ТОВ «Авіон+») [PERSON] та бухгалтером роботодавця [PERSON] (місцезнаходження офісу ТОВ «Авіон+» - приміщення № 305 на 3-му поверсі офісної будівлі за адресою: вулиця Героїв Небесної Сотні (попередня назва - Гординського), буд. №2А в місті Біла Церква Київської області, індекс 09117 ; тел.: [NUMBER] )) вимоги про: виплату нарахованої суми заробітної плати, належної їй при звільненні; виплати грошової компенсації за невикористані нею дні щорічної відпустки; проведення остаточного та повного розрахунку по оплаті праці, належних їй доплат і виплат за роботу в понадурочний час та у нічні години, а також видачу оформленої належним чином трудової книжки та копії наказу про звільнення. При особистому спілкуванні 28 грудня 2018 року із бухгалтером ТОВ «Авіон+» в місті Біла Церква [PERSON] їй взагалі було безпідставно відмовлено у будь-яких виплатах та у остаточному розрахунку по належній їй оплаті праці (без вказівки на конкретні, чіткі причини такої відмови) - з явно незаконних, необґрунтованих та надуманих формальних підстав. 28 грудня 2018 року Позивачу було видано лише трудову книжку. Копію наказу про звільнення № 99-к від 20.12.2018 р. не вручено. Відповідно до ч. 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 31 грудня 2018 року [PERSON] вимушена була звернутися до роботодавця із письмовою заявою-вимогою щодо проведення остаточного розрахунку по оплаті праці, виплати доплат за роботу в надурочний та нічний час, виплати грошової компенсації за невикористані 14 днів щорічної відпустки та видачі копії наказу про звільнення з роботи (докази надсилання вказаної заяви поштовим відправленням №0911209200727, а саме опис вкладеного, накладна Укрпошти та повідомлення про вручення листа № 0911209200727 головному офісу ТОВ «Авіон+» в м. Львів («ДКД Львів» 7950100953521) приведено в додатку №3 до Позову). У вказаній заяві від 31.12.2018 р. нею зазначено та перелічено допущені роботодавцем ТОВ «Авіон+» відносно неї порушення законодавства про працю. Станом на 19 березня 2019 року ТОВ «Авіон+» не здійснило із [PERSON] остаточного розрахунку по оплаті праці та належних їй доплат та компенсацій при звільненні. Просила суд стягнути із відповідача ТОВ «Авіон+» (код ЄДРПОУ 40110917) на користь позивача - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) суму боргу по оплаті праці в розмірі 55 571,86 гривень, а саме: по оплаті праці в розмірі 10 115,40 гривень за відпрацьований робочий час листопада 2018 року та грудня 2018 року; середній заробіток за час затримки в розмірі 23 124,28 гривень; доплату за роботу в надурочний час у сумі 14992,47 гривень (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 47 копійок); доплату за роботу у нічний час у сумі 596,10 гривень; грошову компенсацію за невикористані 14 днів щорічної відпустки у 2018 році у сумі 6743,61 гривень; зобов`язати відповідача надати позивачу належним чином завірену копію наказу № 99-к від 20.12.2018р. про звільнення з роботи; розподілити судові витрати, понесені позивачем ( а. с. 2-11 том 1 ). Ухвалою судді від 25 березня 2019 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки оплати праці, доплат за роботу в надурочний та нічний час та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 19-20 том 1 ). 19 квітня 2019 року за вх. № 14790 судом отримано відзив на позовну заяву від ТОВ «Авіон+», в якому просили відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи наступним. Доводи позивача про те що вона працювала продавцем з 24 травня 2018 року не є дійсними. Позивач була працевлаштована 04 жовтня 20 року, про що свідчить наказ про призначення на посаду № 49-К від 04.10.2018 (Додаток №1). Підставою для працевлаштування є заява про прийняття на роботу продавцем продовольчих товарів від 04.10.2018 року подана та підписана Позивачем (Додаток №2). Необхідні власні документи для працевлаштування, а саме: трудова книжка та копія паспорту були надані Позивачем разом із заявою про прийняття на роботу. Також, 04.10.2018 року між Позивачем та Відповідачем було підписано Трудовий договір (Додаток №3). Згідно ч. 1 ст. 50 Кодексу законів про працю України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Згідно ч. 3 ст. 54 Кодексу законів про пращо України: «Нічний вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку.» Згідно ч. 1,2 ст. 66 Кодексу законів про працю України: «Працівнику надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку харчування повинна надаватись, як правило, через чотири години після початку роботи. Час початку і закінчення перерви встановлюється правила внутрішнього і трудового розпорядку. Згідно ч. 1 ст. 67 Кодексу законів про працю України: «При п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день.» Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, затверджено робочий час і його використання. Згідно вищевказаних правил: 1) При семигодинному робочому дні - початок роботи з 10-00 години, перерва з 13-00 до 14-00 години, закінчення роботи о 17 години; 2) При шестигодинному робочому дні - початок роботи з 11-00 години або з 15-00 години; перерва з 14-00 до 15-00 години, або з 17-00 до 18-00 години відповідно; закінчення роботи о 17-00 або о 21-00 годині відповідно; 3) При п`ятигодинному робочому дні - початок роботи з 11-00 години, перерв 14-00 до 15-00 години; закінчення роботи о 16-00 годині. Згідно п.2 глави 1 правил внутрішнього трудового розпорядку Відповідача: «Дія Правил внутрішнього трудового розпорядку поширюється на всіх працівників Підприємства, які перебувають з ним трудових відносинах.» Таким чином, всі доводи Позивача щодо встановлення особисто для неї графіку роботи з 07-00 до 23-00 є недійсними та не мають свого підтвердження. Згідно Наказу №49-К від 04.10.2018 (Додаток №1) Позивач прийнята на посаду продавця продовольчих товарів ТОВ «Авіон+» (м. Біла Церква) з 04.10.2018 з окладом згідно штатного розкладу (Додаток №5). Згідно штатного розкладу Відповідача, який діяв в період роботи Позивача, посадовий оклад продавця продовольчих товарів складав 3723 (три тисячі сімсот двадцять три) грн. Підставою для нарахування заробітної плати працівникам, які перебувають у трудових відносинах з організацією є табель обліку використаного відпрацьованого часу. Згідно табелю обліку використаного відпрацьованого часу за 01.10.2018-31.10.2018 (Додаток №6), Позивач, з 04.10.2018 по 31.10.2018 року відпрацювала 155 годин. Тривалість робочого часу Позивача не перевищувала 40 годин на тиждень. Згідно відомості нарахування заробітної плати за жовтень 2018 року (Додаток №6) Позивачу було нараховано заробітну плату, встановлену згідно штатного розкладу та відпрацьованих годин. Згідно відомості на виплату грошей № 163 за жовтень 2018 р. (додаток №7), Позивач отримала заробітну плазу у розмірі 953 (дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 59 копійок, про що свідчить підпис Позивача. Згідно табелю обліку використаного відпрацьованого часу за 01.11.2018-30.11.2018 року (Додаток №8), Позивач за повний робочий місяць відпрацювала 176 годин. Тривалість робочого часу Позивача не перевищувала 40 годин на тиждень. Згідно відомості нарахування заробітної плати за Листопад 2018 року (Додаток №8), Позивачу було нараховано заробітну плату встановлену згідно штатного розкладу та відпрацьованих годин. Згідно відомості нарахування коштів № 7 (Заробітна плата та аванси на карткові рахунки співробітників (Додаток №9), Позивач отримала заробітну плату на картковий рахунок у розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривні 74 копійки. Згідно відомості нарахування коштів № 8 (Заробітна плата та аванси на карткові рахунки співробітників (Додаток №10), Позивач отримала заробітну плату на картковий рахунок у розмірі 1498 (одна тисяча чотириста дев`яносто вісім) гривень 51 копійку. Згідно табелю обліку використаного відпрацьованого часу за 01.12.2018-31.12.2018 року (Додаток №11), Позивач, з 01.12.2018 по 20.12.2018 року відпрацювала 109 годин. Тривалість робочого часу Позивача не перевищувала 40 годин на тиждень. Згідно відомості нарахування заробітної плати за грудень 2018 року (Додаток №11), Позивачу було нараховано заробітну плату, встановлену згідно штатного розкладу та відпрацьованих годин, також було нараховано компенсацію за невикористану відпустку, про що свідчить графа відомості «відпускні (компенсація)» в сумі 620 (шістсот двадцяті гривень 50 копійок. Також був зроблений розрахунок середньоденної заробітної плати 04.10.2018 по 20.12.2018 року, в якому здійснено розрахунок суми компенсації за невикористану відпустку (Додаток № 12). Згідно відомості нарахування коштів № 20 (Заробітна плата та аванси карткові рахунки співробітників (Додаток №13), Позивач отримала заробітну плату на картковий рахунок у розмірі 1498 (одна тисяча чотириста дев`яносто вісім) гривень 50 копійок. Згідно відомості на виплату грошей № 235 за грудень 2018 року (додаток №14), Позивач отримала заробітну плату у розмірі 2 597 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто сім) гривень 41 копійку, про що свідчить підписи Позивача. Також в цю виплату увійшла компенсація за невикористану відпустку. Заява про звільнення була надана Позивачем 06.12.2018 р. з проханням звільнити її за власним бажанням 20.12.2018 року (Додаток №15) (тобто заява була подана Позивачем згідно чинного законодавства за 14 тижнів до звільнення). 20.12.2018 року Позивача звільнено згідно Наказу № 99-К від 20.12.2018 року (додаток №16). Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України: «Власник уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.» 28 грудня 2018 року Позивачем було підписано розписку про те, що оригінал трудової книжки знаходиться у неї на руках. Матеріальних і моральних претензій до Відповідача в неї не має. (Додаток №17). Вважають, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення ( а. с. 32-35 том 1 ). 23 травня 2019 року за вх. № 18737 судом було отримано від позивача заяву про збільшення позовних вимог ( а. с. 104, 105-106 том 1 ), яка судом не була прийнята. 27 травня 2019 року за вх. № 19250 судом отримано заяву про збільшення позовних вимог, яка підписана позивачем [PERSON] ( а. с. 198-200 том 1 ). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Як зазначено вище, ухвалою судді від 25 березня 2019 року постановлено проводити розгляд вищевказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 19-20 том 1 ). Згідно протоколу судового засідання від 23 травня 2019 року ( а. с. 193-196 том 1 ), розпочато перше судове засідання, а тому заява про збільшення позовних вимог, яка отримана судом 27.05.2019 року була подана позивачем в порушення вимог ст. 49 ЦПК України, тому така заява судом не була прийнята до розгляду. Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу, а провадження у зазначеній справі зупинено ( а. с.222-227 том 2 ). Ухвалою суду від 03.10.2019 року відновлено провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено судове засідання ( а. с. 237-238 том 2 ). Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року клопотання судових експертів було задоволено, та на його виконання надано експертам додаткові документи ( а. с. 17-20 том 3 ). Ухвалою суду від 24 січня 2020 року відновлено провадження та розгляд справи було призначено в судове засідання на 26 лютого 2020 року ( а. с. 94-95 том 3 ). Згідно протоколу судового засідання від 26.02.2020 року ( а. с. 120-122 том 3 ), по справі оголошено перерву для виклику та допиту свідків до 02 квітня 2020 року. В подальшому, розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін у зв`язку із запровадженим на території України карантину та останнього разу розгляд справи було відкладено на 22 липня 2020 року ( а. с. 148 том 3 ). В судовому засіданні позивача та її представник, кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в ній та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, так як вимоги позивача є безпідставними. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що останні працювали у відповідача ТОВ «Авіон+», на якому також працювала позивач. Працювали вони позмінно з 7 години ранку до 23 години вечора. Працювали по одному, в ранці мінялися. Працювали за графіком тиждень працювали, а тиждень відпочивали. Грошові кошти отримували на руки в «конверті» та офіційно не були працевлаштовані. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до ТОВ «Авіон+» з заявою від 04 жовтня 2018 року про прийняття її на роботу на посаду продавця продовольчих товарів (а. с. 38 том 1 ). Згідно Наказу № 49-К від 04.10.2018 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів в ТОВ «Авіон+», що підтверджується відповідним в матеріалах справи наказом ( а. с. 36 том 1 ) та наданою позивачем до позову трудовою книжкою ( а. с. 13 том 1 ). 04 жовтня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авіон+» та [PERSON] було укладено трудовий договір. У пункті 1.3 трудового договору зазначено, що цей трудовий договір укладено на невизначений термін, початок дії договору з 04.10.2018 року ( а. с. 39-40 том 1 ). 06 грудня 2018 року позивач звернулася до відповідача з заявою про звільнення останньої з посади продавця продовольчих товарів за власним бажання з 20.12.2018 року (а. с. 65 том 1 ). Згідно Наказу № 99-К від 20.12.2018 року позивача [PERSON] звільнено ( а. с. 66 том 1 ). Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач [PERSON] зазначає, що станом на 19 березня 2019 року ТОВ «Авіон+» не здійснило із [PERSON] остаточного розрахунку по оплаті праці та належних їй доплат та компенсацій при звільненні де суму боргу по оплаті праці складає в розмірі 55 571,86 гривень, яка складається з: по оплаті праці в розмірі 10 115,40 гривень за відпрацьований робочий час листопада 2018 року та грудня 2018 року; середній заробіток за час затримки в розмірі 23 124,28 гривень; доплату за роботу в надурочний час у сумі 14992,47 гривень; доплату за роботу у нічний час у сумі 596,10 гривень та грошову компенсацію за невикористані 14 днів щорічної відпустки у 2018 році у сумі 6743,61 гривень. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Необхідно звернути увагу, що 28.12.2014 р. Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким ч. 3 ст. 24 КЗпП викладено у новій редакції: «Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України». Згідно до статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Отже, згідно Наказу № 49-К від 04.10.2018 року позивач прийнята на посаду продавця продовольчих товарів ТОВ «Авіон+» (м. Біла Церква) з 04.10.2018 з окладом згідно штатного розкладу ( а. с. 36 том 1 ). Підтвердження трудових відносин між позивачем та відповідачем встановлено і судовим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авіон+» до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків. Зазначеним рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Авіон+», в період з 04.10.2018 року по 20.12.2018 року. Відповідач працювала на посаді продавця продовольчих та не продовольчих товарів в магазині продовольчих товарів № 50 під назвою « Продукти », який розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, бульвар Олександрійський, буд. 62 ( а. с. 108-112 том 3 ). Вказане рішення суду набрало законної сили 18.12.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно штатного розкладу відповідача, який діяв в період роботи позивача, посадовий оклад продавця продовольчих товарів складав 3723 грн. ( а. с. 47 том 1 ). Встановлено, що підставою для нарахування заробітної плати працівникам, які перебувають у трудових відносинах з організацією є табель обліку використаного відпрацьованого часу. Згідно табелю обліку використаного відпрацьованого часу за 01.10.2018-31.10.2018 року, позивач, з 04.10.2018 року по 31.10.2018 року відпрацювала 155 годин ( а. с. 50 том 1 ). Тривалість робочого часу позивача не перевищувала 40 годин на тиждень. Згідно відомості нарахування заробітної плати за жовтень 2018 року позивачу було нараховано заробітну плату, встановлену згідно платного розкладу та відпрацьованих годин ( а. с. 48-49 том 1 ). Згідно відомості на виплату грошей № 163 за жовтень 2018 року, позивач отримала заробітну плату у розмірі 953,59 гривень, про що свідчить підпис останньої ( а. с. 51, 52 том 1 ). Згідно табелю обліку використаного відпрацьованого часу за 01.11.2018-30.11.2018 року, позивач за повний робочий місяць відпрацювала 176 годин. Тривалість робочого часу позивача не перевищувала 40 годин на тиждень ( а. с. 55 том 1 ). Згідно відомості нарахування заробітної плати за листопад 2018 року, позивачу було нараховано заробітну плату встановлену згідно штатного розкладу та відпрацьованих годин ( а. с. 53-54 том 1 ). Згідно відомості нарахування коштів № 7 (Заробітна плата та аванси на карткові рахунки співробітників, позивач отримала заробітну плату на картковий рахунок у розмірі 1634,74 гривень ( а. с. 56 том 1 ). Згідно відомості нарахування коштів № 8 (Заробітна плата та аванси на карткові рахунки співробітників, позивач отримала заробітну плату на картковий рахунок у розмірі 1498, 51 гривень ( а. с. 58-59 том 1 ). Згідно табелю обліку використаного відпрацьованого часу за 01.12.2018-31.12.2018 року, позивач, з 01.12.2018 по 20.12.2018 року відпрацювала 109 годин. Тривалість робочого часу позивача не перевищувала 40 годин на тиждень ( а. с. 60 том 1 ). Згідно відомості нарахування заробітної плати за грудень 2018 року позивачу було нараховано заробітну плату, встановлено згідно штатного розкладу та відпрацьованих годин, також було нараховано компенсацію за невикористану відпустку, про що свідчить графа відомості «відпускні (компенсація)» в сумі 620,50 гривень Також був зроблений розрахунок середньоденної заробітної плати 04.10.2018 по 20.12.2018 року, в якому здійснено розрахунок суми компенсації за невикористану відпустку ( а. с. 61 том 1 ). Згідно відомості нарахування коштів № 20 (Заробітна плата та аванси карткові рахунки співробітників ), позивач отримала заробітну плату на картковий рахунок у розмірі 1498, 50 гривень ( а. с. 62 том 1 ). Згідно відомості на виплату грошей № 235 за грудень 2018 року, позивач отримала заробітну плату у розмірі 2 597,41 гривень, про що свідчить підписи останньої ( а. с. 63, 64 том 1 ). Встановлено, що в зазначену суму, увійшла компенсація за невикористану відпустку. З наявної в матеріалах справи розписки від 28 грудня 2018 року, яка засвідчена підписом позивача, остання зазначила, що оригінал трудової книжки знаходиться у неї на руках. Матеріальних і моральних претензій до відповідача в неї не має ( а. с. 67 том 1 ). Хоча в судовому засіданні під час розгляду справи позивач і наголошувала на тому, що відповідач не розрахувався з нею за листопад та грудень 2018 року, однак такі посилання позивача не знайшли свого підтвердження, а навпаки спростовані надані з боку відповідача документами, які вищезазначені судом. Тому, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу по оплаті праці в розмірі 10 115,40 гривень за листопад та грудень 2018 року є такими, що не підлягають задоволенню, так як є безпідставними. Оскільки судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог в частині заборгованості по заробітній платі при звільненні, не підлягають задоволенню вимоги позивача і в частині стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки в розмірі 23 124,28 гривень. Так як з боку відповідача було виплачено позивачу компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями про нарахування коштів та їх виплату, вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача в частині стягнення доплати за роботу в надурочний час у сумі 14 992,47 гривень та доплату за роботу у нічний час у сумі 596,10 гривень, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 50 Кодексу законів про працю України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Відповідно до статті 54 Кодексу законів про пращо України при роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (пункт 2 частини першої і частина третя статті 51). Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем. Нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку. Статтею 57 Кодексу законів про працю України визначено, що час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. В судовому засіданні позивач наголошувала про те, що її робочий час працюючи у відповідача складав 16 годин, початок роботи з 7:00 годин до 23:00 години. Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, затверджено робочий час і його використання. Відповідно вищевказаних правил: 1) При семигодинному робочому дні - початок роботи з 10-00 години, перерва з 13-00 до 14-00 години, закінчення роботи о 17 години; 2) При шестигодинному робочому дні - початок роботи з 11-00 години або з 15-00 години; перерва з 14-00 до 15-00 години, або з 17-00 до 18-00 години відповідно; закінчення роботи о 17-00 або о 21-00 годині відповідно; 3) При п`ятигодинному робочому дні - початок роботи з 11-00 години, перерв 14-00 до 15-00 години; закінчення роботи о 16-00 годині. Згідно п.2 глави 1 правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача: «Дія Правил внутрішнього трудового розпорядку поширюється на всіх працівників Підприємства, які перебувають з ним трудових відносинах.» ( а. с. 45 том 1 ). Таким чином, доводи позивача щодо встановлення особисто для останньої графіку роботи з 07-00 до 23-00 години не знайшли свого підтвердження. Отже, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні щодо роботи позивача в надурочний час, так як спростовано наявними в матеріалах справи доказами. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що останні працювали у відповідача ТОВ «Авіон+», на якому також працювала позивач. Останні зазначили, що вони працювали позмінно з 7 години ранку до 23 години вечора. Працювали по одному, вранці мінялися. За графіком тиждень працювали, а тиждень відпочивали. Грошові кошти отримували на руки в «конверті» та офіційно не були працевлаштовані. Суд, надає критичної оцінки вказаним свідченням свідків [PERSON] та [PERSON] , так як останні мали свої відносини з відповідачем та умови праці, так як працювали без офіційного працевлаштування, а грошові кошти отримували на руки. Крім того, свідки не надали суду переконливих свідчень того, що безпосередньо позивач [PERSON] дійсно працювала, як і останні з 7 години ранку до 23 години вечора. Позивач посилалася на висновок судово-почеркознавчої експертизи від 26.12.2019 року ( а. с. 32-51 том 3 ), яка була проведена згідно ухвали суду за клопотанням останньої, дослідження проводилося стосовно підписів [PERSON] в звітах. В п. 3 зазначеного дослідження містить відомості, що записи в звітах виконані [PERSON] , в яких відображено початок та закінчення роботи. Однак, зазначений висновок судово-почеркознавчої експертизи не може впливати на висновки суду щодо вище встановлених обставин. Крім того, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи, що позивач в розумінні статті 54 Кодексу законів про працю України працювала в нічний час. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України заначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed