overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з цим позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району, посилаючись на те, що після смерті її батька, відкрилася спадщина, в тому числі і на його майновий пай, як бувшого члена ксп. ім. Гоголя. Проте через відсутність майнового сертифікату вона не може оформити це право на себе. В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала, просила задовольнити його. Пояснень по суті позову фактично не дала. Відповідач заперечень проти заявленого позову не подав, справу просив розглядати у відсутність його представника, направивши до суду відповідного листа, в якому висловив міркування про те, що цей орган місцевого самоврядування не може бути відповідачем по справі / а.с. 25 /. Представник третьої особи від Аграрного орендно – приватного підприємства „Великосорочинське” в судове засідання не прибув. Від цього учасника процесу подано листа, за змістом якого висловлено прохання про розгляд справи за відсутності його представника / а.с. 23 /. Дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про одруження / а.с. 13 /. За життя батько позивачки залишив заповіт на її ім’я, яким заповідав їй все своє майно та права на нього / а.с. 7 /. 25 вересня 2010 року батько позивачки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть / а.с. 12 /. Після смерті згаданої особи відкрилася спадщина та спадкування за заповітом здійснила позивачка / а.с. 5, 6 /. За копією довідки Великосорочинської сільської ради Миргородського району № 02-26/552 від 20.08.2014 року за життя батько позивачки мав право на частку пайового фонду майна колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Гоголя, яка відповідно становить 0,1475 %. Свідоцтво про право власності на майновий пай [PERSON] не видавалося / а.с. 9 /. Постановою приватного нотаріуса від 22.08.2014 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на цю спадщину після померлого батька через відсутність правовстановлюючого документу на майновий пай / а.с. 4 /. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов’язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивачка є спадкоємцем за заповітом на право на майновий пай померлої особи, вчинила дії передбачені законом по прийняттю іншої спадщини, то вона набула право на це право, яке належало спадкодавцю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку, щомісяця та до повноліття дітей. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідач є батьком двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], які проживають з позивачкою. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, щомісяця та до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які відповідно до довідки про склад сім'ї, що була видана вуличним комітетом 05 вересня 2014 року проживають разом з позивачкою за адресою [ADDRESS]. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 з відповідача на користь бюджету Вознесенського району підлягають стягненню судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця та до повноліття дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка надала письмову заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За згодою позивача суд ухвалив постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних обставин. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини: сина [PERSON] [INFO] ( свідоцтво про народження - а.с. 2). Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 19 вересня 2014 року, яка була видана головою вуличного комітету. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 з відповідача на користь бюджету Вознесенського району підлягають стягненню судовий збір у сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 30 січня 1988 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції у Тернопільської області, актовий запис №15. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. За час спільного подружнього життя належної сім'ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. З вини відповідача безпричинно виникали сварки та непорозуміння. Фактично сім'я розпалася, існує формально. Позивачка [PERSON] подала в судове засідання письмову заяву, просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 30 січня 1988 року сторони уклали і зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції у Тернопільської області, актовий запис №15. За час спільного подружнього життя належної сім'ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Чоловік часто вчиняє сварки. Фактично сім'я розпалася, існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивачка вказала, що перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 16 лютого 2001 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні та вихованні. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, коштів на утримання дочки не надає, добровільно сплачувати аліменти не бажає, чим ставить її та дитину в важке матеріальне становище, що змусило позивачку звернутися до суду. Тому, вона просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає частково, погоджується сплачувати аліменти 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки, у нього на утриманні є інша сім'я. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 лютого 2001 року сторони розірвали шлюб. В них від шлюбу є дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія І-ИД №153687. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки [PERSON] батько коштів на утримання дитини не надає, хоча відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батько зобов'язаний утримувати її до досягнення повноліття. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальне становище відповідача, який має на утриманні іншу сім'ю, є здоровою, працездатною особою, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 243,60 гривень судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємицею за законом після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року. [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,058 га, яка розташована на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області. Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що не надано витяг з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку. Тому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила слухати справу без її участі, позов підтримує. Відповідачі - Клавдієво-Тарасівська селищна рада, Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області та третя особа - Дванадцята Київська міська державна нотаріальна контора в судове засідання представників не направили, просили слухати справу без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивачки - [PERSON], якому належала земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,058 га, що розташована на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, про шлюб (а.с.5-6), копією державного акту на право приватної власності на землю (а.с.7). На запит дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, про видачу Витягу з державного земельного кадастру на земельну ділянку (а.с.10), Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області повідомило (а.с.11), що дані про вказану земельну ділянку відсутні в Державному реєстрі земель. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Оскільки за життя [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку, то суд задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на неї у порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та [PERSON] являються спадкоємцями після смерті [PERSON], якій на день смерті належала земельна ділянка розташована в [ADDRESS] згідно з державним актом на право власності на землю. Нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з тим, що не надано витяг з Державного земельного кадастру на неї. Тому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила слухати справу без її участі, позов підтримує. Відповідачі - Управління Держземагентства у Бородянському районі Київської області, [PERSON], Здвижівська сільська рада Бородянського району Київської області, в судове засідання не з'явились, представників не направили, просили слухати справу без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], якій належала земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,051 га, що розташована на території [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, про народження, про укладення шлюбу (а.с.12,13,15), копією державного акту на право приватної власності на землю (а.с.14). У зв'язку із відсутністю витягу з Державного земельного кадастру на вищевказану земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Оскільки за життя [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку, то суд задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на 1/2 її частину у порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася в грудні 2013 року і поновлена бути не може. В судове засідання сторони не прибули, подавши письмові заяви, за змістом яких справу просили розглянути у їх відсутність. При цьому позивачка заявлений позов підтримала, а відповідач визнав цей позов / а.с. 16, 17 /. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 04 вересня 2005 року у Відділі РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 272, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с. 4/. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] / а.с. 5 /. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Позивачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася і поновлена бути не може. В судове засідання сторони не прибули, подавши письмові заяви, за змістом яких справу просили розглянути у їх відсутність. При цьому позивачка заявлений позов підтримала, а відповідач визнав цей позов / а.с. 12, 13 /. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 15 вересня 2012 року у Відділі РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 256, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с. 3/. Від цього шлюбу сторони дітей не мають. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Позивачка бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сім'я розпалася ще в жовтні 2007 року і поновлена бути не може. В судове засідання позивачка не прибула, подавши письмову заяву, за змістом якої заявлений позов підтримала, просила задовольнити його та розглянути справу у її відсутність, не погоджуючись на примирення / а.с. 13 /. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час, місце розгляду справи / а.с. 14 /, в судове засідання не з'явився, заперечень щодо заявленого позову не подав, що фактично вказує на визнання ним цього позову. В справі мається достатньо матеріалів про права та взаємини сторін. Протокольною ухвалою суду відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача проти чого позивачка заперечень не висловлювала. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 28 квітня 1990 року у Романківській сільській раді Сокирнянського району Чернівецької області, актовий запис № 14, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу /а.с. 3/. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. На примирення вони не погоджуються. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між сторонами по справі склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сім'я поновлена бути не може. Позивачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище, право на що передбачене ст. 113 СК України.

Outcome: approved