Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог банк посилається на те, що 22.08.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено Договір № MKK7SE00000036, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 7000 грн. на строк 22.08.2005 по 21.08.2008 року включно. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору та з огляду на те, що кредитний договір не є розірваним, припиненим АТ КБ «ПриватБанк» вважає з необхідне захистити свої права та стягнути з боржника суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідальний загальному терміну позовної давності встановленому ст. 257 ГК України, з 05.03.2013 року по 05.03.2018 рік за наступним розрахунком: суму заборгованості по кредиту*розмір % ставки в день* кількість днів прострочення/100. Так позивач вказує на те, що строк прострочення за тілом кредиту за вказаний період становить 1095 днів, розмір простроченої заборгованості складає 6301, 46 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0, 23 %, а отже сума заборгованості по відсотках згідно розрахунку складає: 6301, 46 грн.*0, 23%*1095 днів прострочення/100=15870,23 грн. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам у розмірі 15870,23 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762.00 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2018 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Відповідачем не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надійшло. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.08.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено Договір № MKK7SE00000036, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 7000 грн. на строк 22.08.2005 по 21.08.2008 року включно. Позивач вказує, що [PERSON] неналежно виконує умови кредитного договору та з огляду на те, що кредитний договір не є розірваним, припиненим АТ КБ «ПриватБанк» вважає з необхідне захистити свої права та стягнути з боржника суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідальний загальному терміну позовної давності встановленому ст. 257 ГК України, з 05.03.2013 року по 05.03.2018 рік за наступним розрахунком: суму заборгованості по кредиту*розмір % ставки в день* кількість днів прострочення/100. Так позивач вказує на те, що строк прострочення за тілом кредиту за вказаний період становить 1095 днів, розмір простроченої заборгованості складає 6301, 46 грн., розмір % ставки в день дорівнює 0, 23 %, а отже сума заборгованості по відсотках згідно розрахунку складає: 6301, 46 грн.*0, 23%*1095 днів прострочення/100=15870,23 грн. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість по відсоткам у розмірі 15870,23 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762.00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом з тим припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим суд звертає увагу на те, що у даній справі вимоги банку про стягнення процентів та пені після 21.08.2008 року (закінчення строку кредитування) зокрема за період 05.03.2013 року по 05.03.2018 рік не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки зокрема узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даному випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. За таких обставин, оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати відповідачу проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК, банк не заявляв, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі у зв`язку за його безпідставністю. Питання щодо сплаченого позивачем судового збору вирішується у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed