Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив зменшти розмір аліментів, стягнутих з нього рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.09.2018 р. на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів доходів позивача щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що від шлюбу з відповідачкою мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого стягнуто аліменти. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.12.2018 року шлюб між ними розірвано. На теперішній час у нього, як у платника аліментів наявні обставини, внаслідок яких змінився його матеріальний стан, оскільки на теперішній час має на утриманні дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а також малолітню доньку, [PERSON] , за стягненням аліментів на своє утримання та дитини, його дружина звернулась до суду. Враховуючи те, що сімейний стан позивача змінився, в результаті чого й матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дитина та непрацездатна дружина, а тому він вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] . Ухвалою суду від 19 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проси задовольнити. Позивач вказав, що розмір аліментів, які стягуються на утримання його першої дитини є завеликим, у зв`язку з чим позивач не має змоги належним чином утримувати свою нову родину, оскільки дружина не працює, доходу не має. При цьому відповідачка має офіційний та неофіційний дохід, а отже має змогу утримувати дитину. Крім того, вказав, що має матір інваліда, якій також потрібна матеріальна допомога. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у повному обсязі, вказавши, що отримує мінімальну заробітну плату і зменшення розміру аліментів призведе до погіршення матеріального стану дитини. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що з позивачем мешкають спільно, виховують доньку [PERSON] , на утримання якої потрібно більше коштів, ніж на дорослого сина позивача від першого шлюбу. Крім того, вона не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці. Рішення суду про стягнення аліментів з позивача на своє утримання та на утримання дитини вона до виконання не подавала, оскільки вони мешкають разом і позивач добровільно їх утримує. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , який народився [INFO] . Судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 27.09.2018 р. з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 14.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття. ( а.с.7) . Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач [PERSON] , 26 лютого 2019 року зареєстрував шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] ». (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , яка народилася [INFO] . Судовим наказом виданим Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 10.04.2020 р. з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 31.03.2020 року до досягнення дитиною повноліття. ( а.с.42) . Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.04.2020 р стягнуто з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] , щомісячно, аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи стягнення з 10 березня 2020 року і до досягнення донькою [PERSON] , яка народилась [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO] , або до виникнення обставин, передбачених статтею 85 Сімейного кодексу України (а.с.43-45). Позивач працює водієм тролейбусу у КП «Міський тролейбус», нарахована заробітна плата позивача з грудня 2019 року по травень 2020 року склала 61390,01 грн. (а.с.85). У вересні 2020 року заробітна плата нарахована позивачу в розмірі 16396,19 грн., з яких утримано аліментів 3299, 74 грн., що становить 25%. Відповідачка працює заступником керуючого магазином ТОВ «Стиль Д», заробітна плата з січня 2020 року по червень 2020 року склала 30713,84 грн. (а.с.96). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він уклав шлюб з [PERSON] і у них народилася дочка, крім того необхідна матеріальна допомога матері позивача, яка є інвалідом. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу та народження доньки, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Суд враховує, що на момент звернення до суду з даним позовом 11 березня 2020 року, з позивача не були стягнути аліменти на утримання другої дитини та дружини. При цьому, дружина позивача - [PERSON] , звертаючись березні 2020 року з позовом до нього про стягнення аліментів на своє утримання та із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на спільну дитину, не врахувала при визначенні їх розміру, наявність вже стягнутих аліментів з [PERSON] , а останній в свою чергу також приховав вказану обставину. Більш того, позивач [PERSON] , будучу обізнаним про наявність двох судових рішень від 27.09.2018 р. та 10.04.2020 року, якими вже стягнуто з нього аліменти на утримання двох дітей, по ј частині на кожного, що становило Ѕ частину його доходу, визнав в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] під час розгляду справи судом 17.04.2020 року про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини доходу. При цьому, сторонами не заперечувалось ті обставини, що на момент розгляду даної справи, третьою особою не подано до примусового виконання зазначених судових рішень. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не довів жодними належними та допустимими доказами обставин погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з укладенням шлюбу та народженням другої дитини. Посилання позивача на погіршення його матеріального стану у зв`язку з інвалідністю його матері, суд відхиляє, оскільки з наданої довідки МСЕК вбачається, що інвалідність встановлена в 2012 році, тобто ще до моменту стягнення аліментів на першу дитину. Посилання позивача на отримання відповідачкою інших видів доходів, окрім офіційного заробітку, суд також відхиляє, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для задоволення позову та не скасовують обов`язку батька надавати зі свого боку матеріальне утримання дитини у визначеному законом розмірі. Крім того, суд враховує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд звертає увагу на те, що відповідно до судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , суперечитиме її інтересам та призведе до порушення рівності прав обох дітей. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначений висновок суду сформований з урахуванням правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 16.09.2020 року, справа № 565/2071/19. Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed