Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON], в особі представника за довіреністю [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 31 травня 2016 року вона уклала договір позики з [PERSON], відповідно до умов якого передала у борг відповідачу 5 000,00 доларів США, які остання зобов'язалася повернути протягом 9 місяців, а саме в лютому 2017 року, однак, кошти повернуті не були, заборгованість складає 130 450,00 грн. 16 травня 2017 року позивач надала в борг відповідачу 5 807,00 доларів США, які остання зобов'язалася повертати по 850,00 доларів США в період з 29 травня 2017 року по 28 жовтня 2017 року. Однак, відповідач повернула 256,00 доларів США 28 травня 2017 року, 100,00 доларів США - 13 червня 2017 року та 1 200,00 доларів США - 20 липня 2017 року, інші кошти повернуті не були, борг складає 4 251,00 доларів США, що за курсом НБУ - 110 908,59 грн. 31 січня 2017 року позивач надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 10 170,00 доларів США строком повернення по 1 453,00 доларів США з лютого 2017 року по серпень 2017 року. Однак, відповідач повернула 1 400,00 доларів США 28 лютого 2017 року, 1 443,00 доларів США - 28 березня 2017 року, 720,00 доларів США -11 квітня 2017 року та 800,00 доларів США - 12 квітня 2017 року, інші кошти повернуті не були, борг складає 5 807,00 доларів США, що за курсом НБУ є 130 632,63 грн., загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем по розпискам складає 241 541,22 грн., які і просить стягнути з відповідача на її користь. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2018 року, визначено головуючого суддю Яровенко Н.О. У вересні 2018 року представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] подав до суду відзив, з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються виходячи з наступного. 31 травня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про спільну діяльність, в зв'язку з чим позивач задля досягнення мети зобов'язався внести у спільну діяльність грошові кошти в розмірі 5 000,00 доларів США шляхом надання їх відповідачу на підставі договору позики. Крім цього, сторонами укладено ще два документи з метою ведення спільної діяльності - програму № 1, що є додатком № 1 до договору про спільну діяльність та програму № 2, що є додатком № 2 до договору про спільну діяльність. Крім того, п. 7.3 договору про спільну діяльність передбачений чіткий та зрозумілий порядок повернення грошових коштів позивачу, внесені ним на підстав п. 3.1 договору про спільну діяльність. Для цього позивачу та відповідачу необхідно було укласти окрему угоду, в якій зазначити, що грошові кошти, внесені позивачем на підставі п. 3.1 підлягають поверненню у повному обсязі у порядку та строки, передбачені договором/договорами позики. Вказана угода між сторонами договору про спільну діяльність укладена не була, відповідно у позивача немає підстав вимагати від відповідача повернення грошових коштів на підставі договору позики та розписки від 31 травня 2016 року. Крім того, дійсно, позивач на підставі п. 1.1 з метою належного виконання позивачем п. 2 програми № 1 договору про спільну діяльність, 31 січня 2017 року, надала додаткові кошти відповідачу, але не в сумі 10 170,00 доларів США, а в сумі 5 170,00 доларів США та запропонувала написати відповідну розписку разом із попередньою сумою 5 000,00 доларів США, але попередню розписку від 31 травня 2016 року не повернула. Надалі, позивач, з метою врегулювання відносин стосовно розрахунків за договором про спільну діяльність та розпискою від 31 січня 2017 року, 16 травня 2017 року підрахувала кошти, які були повернені їй відповідачем на підставі розписки від 31 січня 2017 року, які дорівнювали в загальній сумі 4 363,00 доларів США та знов запропонувала відповідачу написати відповідну розписку на загальну суму боргу 5 807,00 доларів США, який залишився станом на 16 травня 2017 року і знов попередні розписки від 31 травня 2016 року та від 31 січня 2017 року позивач відповідачу не повернула. Таким чином позивач, в особі представника, вводять суд в оману щодо фактичних обставин справи. Просить провадження закрити в зв'язку з відсутністю предмету спору. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 241 541,00 грн. та судові витрати в розмірі 2 451,41 грн. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно вимог ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 31 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] на умовах та в порядку, передбаченому даним договором грошові кошти, а остання зобов'язалася на умовах та в порядку, визначеному договором повернути [PERSON] таку ж саму суму грошових коштів в строк на 9 місяців, факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, складеною [PERSON] особисто (а.с.3-4, 7). Крім того, 31 січня 2017 року [PERSON] власноручно склала розписку, в якій зазначила, що вона взяла в борг 10 170,00 доларів США, які зобов'язалася виплачувати по 1 453,00 долари США щомісяця з лютого по серпень включно, 28 числа кожного місяця (а.с. 6). Також, 16 травня 2017 року [PERSON] власноручно склала розписку, в якій зазначила, що вона взяла в борг 5 807,00 доларів США, які зобов'язалася виплачувати по 750,00 долари США з 29 травня 2017 року по 28 жовтня 2017 року і 750,00 долари США - 28 листопада 2017 року. У випадку невиплати 28 числа кожного місяця, згідна з умовою виплати 1% пені (в день від невиплаченої суми) (а.с. 5). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положень ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). В судовому засіданні судом досліджено договір про спільну діяльність, укладений 31 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] за умовами якого учасники домовились діяти спільно, шляхом об'єднання зусиль, в тому числі знань, професійних навичок, інтелектуальної власності, грошових коштів та майна для досягнення спільної мети у сфері розробки, дизайну, виробництва та продажу готового взуття. (а.с. 49-51). Цього ж дня сторони уклали договір позики на суму 5 000,00 доларів США на цілі, пов'язані з виробництвом взуття, в тому числі на оплату оренди приміщень, закупівлю обладнання та витратних матеріалів. Однак, розписки про отримання [PERSON]. грошових коштів в розмірі 10 170,00 доларів США та 5 807,00 доларів США від 31 січня 2017 року та від 16 травня 2017 року відповідно не мають жодного відношення до договору про спільну діяльність від 31 травня 2016 року, а тому посилання представника відповідача на те, що грошові кошти за договором позики та розписками в повному обсязі були отримані відповідачем для ведення спільної діяльності з [PERSON] не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов'язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики в частині повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання за договорами позики в повному обсязі, грошові кошти позивачу повернула частинами, а саме: за розпискою від 31 січня 2017 року виплатила: 28 лютого 2017 року - 1 400,00 доларів США, 28 березня 2017 року - 1 100,00 Євро та 250,00 доларів США, 11 квітня 2017 року - 720,00 доларів США; 12 квітня 2017 року - 800,00 доларів США; за розпискою від 16 травня 2017року виплатила: 28 травня 2017 року - 256,00 доларів США, 13 червня 2017 року - 100,00 доларів США, 20 липня 2017 року - 1 200,00 доларів США. В порядку ст. 1051 ЦК України, відповідач не заявляла вимог з приводу оспорювання договору позики, тому позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення суми боргу в розмірі 241 541,00 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 241 541,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 451,41 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved