Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.07.2007 року у розмірі 18855 грн. 62 коп. та судові витрати у розмірі 2270 грн. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 03.07.2007 року, відповідно до якої відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою 22,8% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 28.02.2021 року становить 18855,62 грн. Позивач вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 19.05.2021 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, просить застосувати строк позовної давності. В обґрунтування відзиву посилається на те, що нею дійсно 03.07.2007 року була підписана заява та банком був відкритий кредитний рахунок. Зазначає, що вона користувалась наданими їй банком коштами та повертала їх позивачу. Приблизно в 2009 році вона перестала користуватись кредитними коштами та вважає, що нею були виплачені всі необхідні кошти позивачу. Також вважає, що позивачем навмисно затягувались строки подачі позовної заяви, оскільки пройшло 14 років з часу укладання між ними договору та приблизно 12 років з часу останньої операції позивача. Зазначає, що у позивача були всі можливості попередити її про порушення умов договору та вчинити інші дії направлені на припинення кредитування. 06.07.2021 року представником позивача до суду надані пояснення по справі, в яких він зазначає, що 03.07.2007 року відповідач погодилася з тим, що анкета - заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Вказує, що в підписаній відповідачем анкеті - заяві визначена відсоткова ставка за кредитом 22,8 % річних. Щодо строку позовної давності, представник позивача зазначає що сторони не погодили строк повернення кредиту, а отже банк зверуся в межах строку позовної давності. 08.07.2021 року відповідачем до суду подано заперечення на відзив, зазначає що позивачем не надано достатніх доводів які б спростували необґрунтованість заявлених позовних вимог та порушення умов договору. У судове засідання представник позивача не з`явився, в наданих до суду письмових поясненнях від 06.07.2021 року просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій прохала розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні та застосувати позовну давність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 03.07.2007 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно із заявою відповідач висловив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору від 03.07.2007 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 3400, який в подальшому було зменшено до 450 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування. Заявою від 03.07.2007 року, яку підписано [PERSON] , сторонами погоджено, що базова відсоткова ставка в місяць складає 22,8 % із розрахунку 360 днів на рік. Розмір комісії за кредитне обслуговування складає 1% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може здійснюватись як шляхом внесення коштів на карту Клієнта, так і списання банком коштів з Дебетної карти № [NUMBER] /а.с.35/. З довідки, виданої банком, картка видана 28.03.2007 року [PERSON] зі строком дії до 03/13 /а.с. 33/. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 28.02.2021 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 18855 грн., а саме: 443,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13854,70 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4510,00 грн. - нарахована пеня; 47,32 грн. - нарахована комісія/а.с. 10-23/. Згідно з наданою банком випискою за договором б/н від 03.07.2007 року на рахунок відповідача 25.01.2011 року надійшли кошти для погашення боргу за наданим кредитом у розмірі 117,00 грн., а саме мовою оригіналу «погашение задолжености по дог. SAMDN40000012627204 (с карты на [NUMBER] ) пополнение карточного счета»/а.с. 24-31/. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та [PERSON] 03.07.2007 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в сумі 3400 грн., який в подальшому було зменшено до 450 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 28.02.2021 року, складає: 443,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13854,70 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 4510,00 грн. - нарахована пеня; 47,32 грн. - нарахована комісія. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки строк дії картки визначено до останнього дня 03/13, суд зазначає, що з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування банком процентів, пені та комісії за користування кредитом за період з 01.04.2013 року по 28.02.2021 року є безпідставним, а тому відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині. Відносно пред`явлених до стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, пені та комісії, нарахованих банком в межах дії договору (станом на 31.03.2013 року) суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Частинами першою, другою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Довідка АТ КБ «ПриватБанк» свідчить про те, що [PERSON] згідно з кредитним договором б/н від 03.07.2007 року отримала картку № [NUMBER] строком дії до останнього дня 03.2013 року; (а.с.33). Враховуючи вищевикладене та той факт, що строк дії кредитної картки закінчився 03/13, а доказів його пролонгації позивачем не надано, а також те, що відповідач останній раз здійснив погашення кредиту 25.01.2011 року, враховуючи, що до суду позивач звернувся з позовом 06.04.2021 року, суд доходить висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed