Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки недійсним. Позивачка вказувала на те, що 15 лютого 2008 року між її чоловіком, відповідачем у справі, [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 55000 дол. США. В цей же день на ім'я її чоловіка було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. На теперішній час їй стало відомо про існування договору іпотеки від 18 лютого 2008 року, предметом якого є вказана квартира. Посилаючись на те, що такий договір іпотеки її чоловік не підписував, письмової згоди на укладення договору вона, як дружина відповідача, не надавала, просила суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений між Банком та [PERSON] 18 лютого 2008 року з цих підстав. Ухвалою суду від 3 квітня 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «УкрСиббанк». В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, просили про його задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 3 квітня 2014 року вказував на те, що він визнає позов в повному обсязі. Представник ПАТ «УкрСиббанк» заперечувала проти позову. Представник ПАТ «ДельтаБанк» в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11299835000, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 55000,00 дол. США. На забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 18 лютого 2008 року між [PERSON] і АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира [ADDRESS]. За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 65 ЦК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом статтей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст.578 ЦК України та ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Як вбачається з матеріалів справи, з 24 січня 2008 року позивачка перебуває з відповідачем у шлюбі. 15 лютого 2008 року вони придбали квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, який був укладений на ім'я відповідача. 18 лютого 2008 року, в забезпечення виконання кредитного договору, який було укладено між відповідачем і Банком 15 лютого 2008 року, вказану квартиру відповідач передав в іпотеку. Таким чином, предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю іпотекодавця - [PERSON] та позивачки [PERSON] Як було встановлено в судовому засіданні, на передачу квартири в іпотеку, позивачка 18 лютого 2008 року надала свою письмову згоду, яка була посвідчена нотаріально. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсними є необґрунтованим і недоведеним, а відтак задоволенню не підлягає. Одночасно на підставі ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір, сплата якого їй була розстрочена ухвалою суду до вирішення справи по суті.

Outcome: approved