Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та відділу у справах громадянства і міграції та реєстрації фізичних осіб Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та проживання в приватному житловому будинку та про зняття її з реєстрації, посилаючись на те, що йому на правах приватної власності внаслідок вчинення договору дарування належить житловий будинок, який розташований по вул. 8 березня, № 04 в м. Новоселиця. Відповідачка з 01 лютого 2009 року припинила з ним шлюбні відносини та не проживає у даному будинку, а переїхала жити в інше місце. 15 червня 2009 році відповідачка розірвала шлюб з ним і з того часу вона перестала бути членом його сім»ї. Однак, оскільки відповідачка прописана у будинку, він як власник не може вільно розпоряджатися та володіти своєю власністю. Просив визнати відповідачку втратившою право користування вказаним житлом та зняти її з реєстрації. В судовому засіданні позивач зменшив розмір позовних вимог, просівши суд визнати відповідачку втратившою право користування його житлом та пояснівши, що відповідачка в лютому 2009 року забрала всі свої речі з його будинку та перейшла жити в інше місце. Оскільки, в даний час вона не є членом його сім»ї, просив задовольнити його позовні вимоги. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилась без поважних для суду причинах. Суд, зі згоди позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідачки та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] показала суду, що проживає по сусідству із позивачем, який перебував у шлюбі з відповідачкою. В лютому 2009 року відповідачка на вантажному автомобілі вивезла з будинку позивача до своїх батьків всі свої речі і з того часу не проживає спільно із позивачем. Позивач плакав та просив відповідачку не уходити від нього, однак відповідачка не погодилась далі залишатися у його будинку. Аналогічні покази дала допитана як свідок [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно позивач є власником житлового будинку, який розташований по вул. 8 березня, № 04 в м. Новоселиця Чернівецької області, відповідно до договору дарування будинковолодіння від 09 липня 2001 року та зареєстрованого в Новоселицькому БТІ в грудні 2001 року. Відповідачка зареєстрована в даному будинку, оскільки була у шлюбі із позивачем, який розірваний 15 червня 2009 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу. Однак, відповідачка не мешкає у домоволодінні більше одного року з неповажних причин, що підтверджується актом обстеження Новоселицького ВУЖКГ від 15 травня 2009 року та показами свідків. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що право відповідачки на проживання в житловому будинку по вул. 8 березня, № 04 в м. Новоселиця є похідним від перебування у шлюбі з позивачем, шлюб між сторонами розірваний та відповідачка не проживає у вказаному будинку більше одного року без поважних причин, вважає, відповідачка порушує право власника [PERSON] вільно розпоряджатись своєю власністю. За таких обставин відповідачка повинна бути визнана втратившею право користування даним житловим будинком. На підставі ст.ст. 317,319,383,386,391,405 ЦК України, суд

Outcome: approved