Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

в березні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Кредитної спілки «Українська кредитно-фінансова група» (надалі - відповідач) про стягнення грошових коштів, при цьому пояснивши наступне. 13.04.2009 року між позивачем як вкладником та відповідачем було укладено депозитний договір № КВ-2706 на суму 5000,00 грн. з виплатою 30% річних, терміном на 13 місяців. Позивач зазначає, що грошові кошти до цього часу не повернуті та відповідач уникає спілкування з позивачем і відмовляється повернути грошові кошти. У зв'язку із зазначеним, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 13500 гривень з урахуванням суми вкладу та невиплачених процентів за користування грошовими коштами Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі у судовому засіданні за наявними у справі доказами, якою позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю, не заперечив проти заочного розгляду справи судом. Відповідач, повідомлений про дату та час судового розгляду у порядку ст. 74 ЦПК України (а. с. 8, 14) повторно не забезпечив явку свого повноважного представника у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомив суд. У зв'язку із наведеним суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Врахувавши пояснення позивача у позові, з'ясувавши обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.04.2009 року між позивачем як вкладником та відповідачем було укладено Договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № КВ-2706, згідно умов якого позивач вніс вклад на депозитний рахунок до відповідача грошову суму у розмірі 5000,00 гривень і закінченням строку дії договору 13.05.2010 року з процентною ставкою у розмірі 30% річних (а. с. 3-4). При цьому згідно квитанції № 1325 від 13.04.2009 року позивачем було сплачено та відповідачем зараховано на зазначений рахунок кошти вкладу у сумі 5000,00 гривень (а. с. 4). З пояснень позивача вбачається, що він звертався до відповідача із заявою про повернення вкладу, проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення відповідачем виплати позивачу коштів вкладу і процентів за Договором. Враховуючи наведене суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. При цьому відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим положеннями ст. 610 визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. При цьому, Верховний Суд України у положеннях Листа «Висновки Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року» від 01.07.2013р. роз'яснив, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі N 6-170цс12). На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність стягнути на користь позивача із відповідача кошти вкладу за Договором у сумі розміром 5000,00 грн. Положеннями Договору визначено, що з 17.12.2014р. процентна ставка складає 30% процентів річних. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, про необхідність стягнути на користь позивача із відповідача проценти згідно Договору. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір за майновий характер позовної заяви складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто судовий збір із ціни майнових вимог наведеного позову складає 243,60 грн., що підлягає стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: approved