Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточнивши вимоги 23 лютого 2021 року просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу - легкового автомобіля «Шевроле Авео», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , двигун [NUMBER] , vin № [NUMBER] , - в розмірі 75 890 гривень 88 коп.; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на вказаний транспортний засіб. Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на спірний транспортний засіб. До виконання відповідачем [PERSON] рішення суду в частині сплати компенсації вартості належної [PERSON] 1/2 частки у спільній сумісній власності подружжя, відповідно до вимог ст. 267 ЦПК України, вжити заходи для забезпечення виконання рішення, заборонивши відповідачеві [PERSON] будь-які дії щодо перереєстрації права власності на спірний транспортний засіб та стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Довгинцевського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року визнано спільним об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ) легковий автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року рішення суду у вказаній частині залишено без змін та набрало законної сили. В теперішній час, внаслідок постійного знаходження транспортного засобу у фактичному володінні відповідача, вона позбавлена можливості самостійного користування та розпоряджання своєю власністю, тому, зважаючи на припинення сімейних відносин, її відповідні майнові права щодо спільного майна фактично порушуються відповідачем. Враховуючи, що спірний легковий автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, є неподільним майном, частка майна в натурі кожному з подружжя з нього виділена бути не може, тому доцільним є визнання права власності на автомобіль за відповідачем [PERSON] з присудженням на її користь грошової компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 19/104-17/1/12.2/42 від 09 грудня 2020 року, встановлено дійсну середню вартість спірного транспортного засобу в сумі 151 781 грн. 75 коп. (303 563, 49 / 2 = 151 781, 75), а тому 1/2 частка його вартості, що підлягає стягненню на користь позивача, за вищевказаним розрахунком, - складає 75 890 гривень 88 коп. За правилами ст. 267 ЦПК України, при визнанні за відповідачем права власності на транспортний засіб із стягненням з нього на користь позивача відповідної компенсації 1/2 частки його вартості, виникне обов`язкова необхідність забезпечити виконання рішення суду із забороною відповідачеві вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації права власності на транспортний засіб до виконання ним рішення суду в частині сплати на мою користь компенсації вартості належної мені частки майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 10 червня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якій, уточнивши вимоги 25 березня 2021 року просили визнати право спільної часткової власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на наступне рухоме майно та зобов,язання, а саме: планшет «Samsung Galaxy Tab 2 7 3G», картка пам`яті «Silicon Power micro SDHC 32Gb», чохол «Capdase Samsung 3100», пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр, загальною вартістю 4363,20 гривень; цифрову фотокамеру «Canon Digital EOS 600D 18-55», фотосумку «Lowepro Adventura 160 Black», карта пам`яті «Apacer SDHC 32 Gb Class 10», загальною вартістю 5799,40 гривень; зобов`язання за кредитним договором №014/145626/3652/73 від 14.03.2008 року, на придбання транспортного засобу «Шевроле Авео», реєстраційний номер [NUMBER] загальна вартість кредиту - 65 790 гривень по Ѕ частини за кожним; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна в розмірі 5081,30 грн. та виконаних самостійно [PERSON] зобов`язань у розмірі 18 692,42 грн., а разом: 23 773,72 грн.; витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] холодильник «LG GR 459 QVJA» вартістю 4 118 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесенні останнім судові витрати. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що з [PERSON] перебував у шлюбі у період з 25.08.2007 року по 27.05.2008 року та з 21.11.2009 року до 25.04.2014 року. Фактично шлюбні відносини тривали при першому шлюбі з 25.08.2007 року по травень 2008 року та при другому шлюбі з 21.05.2009 року по грудень 2013 року. В період шлюбних відносин за спільні кошти позивачем та відповідачем на підставі кредитних угод, була придбана побутова техніка, заявлена ним до поділу, яка після припинення шлюбних відносин залишилася у користуванні [PERSON] на загальну суму 5799,40 гривень. Крім того, в період шлюбних відносин, позивачем [PERSON] було укладено кредитний придбання транспортного засобу №014/145626/3652/73 від 14.03.2008 року, за яким він виконував самостійно зобов`язання у періоди з травня 2008 року по травень 2009 року включно та з грудня 2013 року по березень 2015 року включно. У зв`язку із тим, що фактично позивач виконував не лише своє зобов`язання але і зобов`язання відповідача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію Ѕ частини вартості вищевказаного спільного сумісного майна та вартість Ѕ частини виконаного самостійно позивачем зобов`язання. Так Позивачем було самостійно виконано зобов`язання за вищевказаним кредитним договором в наступних періодах та в розмірі, а саме: з травня 2008 року по травень 2009 року включно в сумі - 16 747,72 гривні (6266,70 ) грн. кредит та 10481.02 грн. комісії) та з грудня 2013 року по березень 2015 року включно в сумі - 20 637.12 гривні (18541,98 грн. кредит та 2095,98 грн. комісії), а загалом 37384,84 гривні. Враховуючи ту обставину, що кредитний договір було укладено в інтересах сім,ї, вважає за необхідне стягнути 1/2 вартості виконаного самостійно позивачем зобов`язання тобто суму у розмірі - 18 692,42 гривні (37 384,84 / 2). Після припинення шлюбних відносин в розпорядженні відповідача залишився холодильник «LG GR 459 QVJA» вартістю 4118,00 гривень, який було придбано позивачем за особисті кошти до шлюбних відносин з відповідачем, який слід витребувати у відповідача. Усі вищевказані обставини досліджувалися судом в справі № 211/1745/17, тому відсутня необхідність доводити встановленні обставини судом. Ухвалою суду від 10 квітня 2020 року, відкрито провадження у справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19 червня 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання кредитного зобов`язання та майна спільною сумісною власністю, стягнення грошової компенсації - залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 23 червня 2020 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] , здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.10.2020 року за клопотанням [PERSON] призначено судову автотоварознавчу експертизу з метою визначення вартості спірного автомобіля, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 29 грудня 2020 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.01.2021 року призначено розгляд справи в режимі відео конференції між Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 19.01.2021 року витребувано за клопотанням позивача за первісним позовом докази з ТСЦ МВС № 1243. Ухвалою суду від 12.02.2021 року призначено розгляд справи в режимі відео конференції між Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про закриття провадження за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 25 березня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] за первісним позовом та її представник адвокат Петриков В.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог. Відповідач [PERSON] за первісним позовом та його представник - [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог, підтримали зустрічні позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просили їх задовольнити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 25.08.2007 року, а/з№478 (а.с. 20). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу видане Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 27 травня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.22). Крім того, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебували у шлюбі з 21 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 21.11.2009 року, а/з№633 (а.с. 21). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2014 року шлюб між подружжям розірваний.(а.с.23). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2019 року встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 21.05.2009 року по 20.11.2009 року (включно). Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер [NUMBER] , двигун [NUMBER] , vin № [NUMBER] . В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю. У задоволенні самостійних вимог третьої особи [PERSON] відмовлено повністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.24-30). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 7754,78 грн., а також судові витрати. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. (а.с.31-35). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 09.01.2021 року, позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 221). Вирішуючи питання щодо позовних вимог за первісним позовом, суд виходить з наступного. За ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, спірний автомобіль визнаний об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, вказані обставини не доказуються при розгляді даної справи, а вирішується лише питання щодо поділу спірного майна. В частині позовних вимог позивача за первісним позовом про поділ автомобіля в рівних частинах в натурі та припинення права власності позивача на частку у спільному майні, відповідачем заперечень в ході судового розгляду справи висловлено не було. За ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Зважаючи на те, що спірний автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що зареєстрований за [PERSON] , перебуває в його фактичному користуванні, при цьому є неподільною річчю в розумінні ст.183 ЦК, тобто його не можна поділити без втрати цільового призначення, суд вважає за за необхідне задовольнити позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за Ѕ частини вартості спірного автомобіля, припинивши право спільної сумісної власності позивача за первісним позовом на вказаний автомобіль. Оскільки, згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12.05.2015 року право власності на автомобіль «Шевроле Авео», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] , вимога позивача за первісним позовом щодо визнання за [PERSON] права власності на спірний автомобіль не ґрунтується на законі, а отже задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації Ѕ частини вартості спірного автомобіля, суд приймає як належний та допустимий доказ у справі висновок судової автотоварознавчої експертизи від 09 грудня 2020 року, що був проведений на підставі ухвали суду від 26.10.2020 року (т.1 а.с.169-174). Так, згідно вказаного висновку, проведеним дослідженням встановлено наявність 5-ти модифікацій досліджуваних автомобілей, а точна модифікація досліджуваного автомобіля не вказана і об`єкт дослідження експерту не наданий, тому дослідження проведено на підставі наданих документів з оцінкою усіх модифікацій КТЗ. Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , vin № [NUMBER] , [NUMBER] ), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 128724,50 грн. Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , vin № [NUMBER] , [NUMBER] ), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 144850,43 грн. Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , двигун [NUMBER] , vin № [NUMBER] , [NUMBER] ), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 133251,08 грн. Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , vin № [NUMBER] , [NUMBER] (T250), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 174838,99 грн. Середня ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , vin № [NUMBER] , [NUMBER] ( [NUMBER] ), без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався), станом на 26.10.2020 року, складає 162956,74 грн. Враховуючи наданий висновок експерта, з метою з`ясування точної модифікації спірного автомобіля, судом витребувано у Територіального сервісного центра МВС № 1243 копій усіх документів, на підставі яких проведено відчуження та реєстрація права власності автомобіля за [PERSON] .. Згідно відповіді Територіального сервісного центра МВС № 1243 не можливо надати документи, що стали підставою для реєстрації автомобіля CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] в зв`язку з закінченням терміну архівного зберігання документів (т.1 а.с.213). Згідно пояснень [PERSON] під час вирішення клопотання щодо витребування у нього документів з інформацією про модифікацією автомобіля, останній окрім Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу також не має інших документів з інформацією про модифікацію автомобіля. Отже, вирішуючи питання щодо вартості спірного автомобіля, суд виходить з арифметичної середньої вартості, що вираховується з урахуванням висновку експерта наступним чином 128724,50 грн.+144850,43 грн.+133251,08грн.+174838,99грн.+162956,74грн.=744621,74/5=148924,35грн. Таким чином, вартість Ѕ частини від спірного автомобіля, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] складає 74462,17 грн. (148924,35гр./2). Заперечуючи визначену експертом середню ринкову вартість автомобіля, відповідачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування експертного висновку, при цьому судом неодноразово як у підготовчому судовому засіданні так і вході судового розгляду роз`яснено відповідачу право просити про призначення у справі повторної або додаткової експертизи, яким останній не забажав скористуватись. Крім того, суд враховує, що відповідач за первісним позовом - [PERSON] , був належним чином повідомлений судом про призначення експертизи від 26.10.2020 року, шляхом направлення йому копії ухвали суду, яка ним отримана 10.11.2020 року, про що свідчить його підпис у повідомленні про врученнЯ поштового відправлення (т.1 а.с.164). Крім того, листом від 16.11.2020 року [PERSON] та його представника - адвоката Горелікова М.М. судом повідомлено про необхідність надання експерту для дослідження автомобіля та оригіналів документів, а також роз`яснено наслідки ухилення від експертизи, передбачені ст.109 ЦПК України. Вказаний лист отриманий відповідачем та його представником 26.11.2020 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.168,169), проте відповідач [PERSON] для дослідження експерту автомобіль не надав, що розцінюється судом як ухилення учасника справи від надання експерту необхідних матеріалів, відповідно до ст.109 ЦПК України. Відповідно до ст.109м ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З огляду на ухилення відповідача від надання на дослідження спірного автомобіля на виконання ухвали суду, наданий відповідачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 05.05.2020 року № 71/20, яким визначено ринкову вартість автомобіля CHEVROLET AVEO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 80341,89 грн., суд не приймає як допустимий та достовірний доказ, оскільки вказаний висновок складено на замовлення відповідача, без ухвали суду і експерт не попереджений судом про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. Вимоги позивача [PERSON] про необхідність визначення в рішенні суду про заборону відчудження спірного автомобіля до виконання рішення в частині стягнення з [PERSON] Ѕ частки вартості автомобіля, відповідно до ст.267 ЦПК України, суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду. Ухвалою суду від 10.04.2020 року було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль, яка скасована ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2020 року, а отже у суду відсутні підстави для встановлення заборони відчуження спірного автомобіля до виконання рішення. Вирішуючи питання щодо зустрічного позову суд виходить з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25.08.2007 року по 27.05.2008 року, спільно проживали без реєстрації шлюбу з 21.05.2009 року по 20.11.2009 року, повторно перебували у шлюбі з 21.09.2009 року по 14.04.2014 року. 22.04.2021 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] зроблено заяву про застосування строків позовної давності до вимог [PERSON] за зустрічним позовом про поділ майна подружжя. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.2 ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.3,4 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що при поділі майна за нормами ч.4 ст.65 СК України враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, cуд вважає обґрунтованими вимоги за зустрічним позовом [PERSON] щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя зобов`язання за кредитним договором на придбання транспортного засобу №014/145626/3652/73 від 14.03.2008 року в сумі 37384,84 грн., які він сплатив самостійно у періоди з травня 2008 року по травень 2009 року включно та з грудня 2013 року по березень 2015 року включно, а отже половина сплачених коштів в сумі 18692,42 грн. підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . Проте, з урахуванням поданої заяви про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки як з моменту розірвання шлюбу між сторонами 14.04.2014 року, так і з моменту повного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором в березні 2015 року, станом на момент подання зустрічного позову 10 червня 2020 року, сплинув трирічний строк позовної давності за вимогою про поділ майна подружжя. При цьому, під час розгляду спору між сторонами Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, [PERSON] такі вимоги не заявлялись, а отже перебіг строку позовної давності не переривався. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами спільне сумісне майно сторін у вигляді цифрової фотокамери «Canon Digital EOS 600D 18-55», фотосумки «Lowepro Adventura 160 Black», карта пам`яті «Apacer SDHC 32 Gb Class 10», загальною вартістю 5799,40 гривень, що було придбане за кредитним договором ABH0FZ81350366 від 09.08.2013 року вже було розподілено між сторонами, відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від разом з іншим майном зі стягненням з [PERSON] половини вартості вказаного майна на користь [PERSON] і рішення виконано в повному обсязі, тому вимоги зустрічного позову в цій частині також задоволенню не підлягають. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.02.2020 року також встановлено, що майно у вигляді планшету «Samsung Galaxy Tab 2 7 3G», картка пам`яті «Silicon Power micro SDHC 32Gb», чохол «Capdase Samsung 3100», пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр, загальною вартістю 4363,20 гривень, придбане за кредитним договором № A33QRD81350144 від 13.11.2012 року є спільною сумісною власністю сторін, було придбане в інтересах сім`ї і кредит погашено під час перебування сторін у шлюбі, але під час подання зустрічного позову, [PERSON] було невірно обрано спосіб захисту своїх прав та не заявлено вимог щодо стягнення половини вартості вказаного майна з [PERSON] , тому в задоволенні цієї частини позовних вимог йому було відмовлено судом. З огляду на вказане, суд вважає, що перебіг строку позовної давності в частині вимог щодо поділу спільного сумісного майна - планшету «Samsung Galaxy Tab 2 7 3G», картка пам`яті «Silicon Power micro SDHC 32Gb», чохол «Capdase Samsung 3100», пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр, загальною вартістю 4363,20 гривень, перервався з моменту подання [PERSON] зустрічного позову 12.04.2018 року під час розгляду спору між сторонами Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, а отже необхідне задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом в цій частині, визнати право спільної сумісної власності сторін на вказане майно та стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію половини від вартості зазначеного майна в розмірі 2181,60 грн. (4363,20/2) грн. Вирішуючи заявлені вимоги у зустрічному позові щодо витребування у [PERSON] холодильнику «LG GR 459 QVJA» вартістю 4118,00 гривень, який було придбано [PERSON] за особисті кошти до шлюбу, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження перебування у володінні [PERSON] станом на момент звернення і зустрічним позовом у вказаній справі спірного холодильника - суду не надано, і вказані обставини заперечувались відповідачем за зустрічним позовом. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відхиляє твердження [PERSON] та його представника про те, що вказані обставини вже встановлені рішеннями судів і доказуванню не підлягають, оскільки сама по собі вказівка суду на невірно обраний [PERSON] спосіб захисту не звільняє особу від обов`язку доведення своїх вимог під час нового судового розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення спору, розподіляючи судові витрати між сторонами, суд враховує, що [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., які з урахуванням часткового задоволення вимог, підлягають стягненню з [PERSON] . Крім того, [PERSON] за подання зустрічного позову, з урахуванням трьох самостійних вимог сплачено по 840,80 грн. за кожну вимогу, при цьому судом задоволено частково немайнову вимогу щодо визнання права спільної сумісної власності сторін на частину спірного майна, а отже судовий збір в розмірі 840,80 грн. має бути стягнуто з [PERSON] . Також судом задоволено майнову вимогу щодо стягнення компенсації половини вартості спільного сумісного майна в сумі 2181,60 грн. х 840,80 грн./ 23773,72 грн./ а отже пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір, що підлягає стягненню з [PERSON] повинен складати 77,16 грн. (2181,60 грн. х 840,80 грн./ 23773,72 грн.), а всього 917,96 грн. Таким чином, на [PERSON] мають бути покладені понесені [PERSON] судові витрати в розмірі 840,80 грн., а на [PERSON] мають бути покладені понесені [PERSON] витрати в сумі 917,96 грн. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення як первісних так і зустрічних позовних вимог сторін у справі та покладення судових витрат на обидві сторони, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю понесених ним судових витрат на сплату судового збору в сумі 77,16 грн.

Outcome: partial