Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності та встановлення порядку користування майном. В червні 2014 року позивачка збільшила позовні вимоги. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 17.04.2001 року по 9 лютого 2010 року. В 2005-2007 роках вони за спільні сімейні кошти розпочали будівництво першої черги магазину дитячих товарів, який знаходиться в [ADDRESS]. Даний магазин складається з підвалу, 1 та П поверху, мансарди. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2010 року магазин дитячих товарів визнано об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за нею та [PERSON] право власності на магазин дитячих товарів по ? частині частині за кожним. На момент ухвалення даного рішення право власності було належним чином оформлено на підвал, 1 та П поверх магазину дитячих товарів. Рішенням Вишгородського районного суду від 27 січня 2012 року між сторонами визначено порядок спільного володіння, користування та розпорядження магазином дитячих товарів. Мансарда до поділу не ввійшла. Вважає, що мансарда магазину була збудована нею та відповідачем в період шлюбу та належить їй та відповідачеві на праві спільної сумісної власності. Просить визнати мансарду загальною площею 103,9 кв.м , що знаходиться в магазині дитячих товарів , який розташований в [ADDRESS], об»єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], поділити мансарду, визнати за сторонами право власності на мансарду по ? частині кожному, визначити порядок спільного володіння та користування мансардою, виділити у користування [PERSON] в мансарді магазину дитячих товарів санвузол 20 загальною пощею 5,3 кв., офіс 19 загальною площею 11,6 кв.м, офіс 18 загальною площею 35,05 кв.м, виділити [PERSON] в мансарді- коридор 20 площею 4,0 кв.м, коридор 21 загальною площею 18,3 кв.м, офіс 18а загальною площею 5,95 кв.м, офіс 17 загальною площею 8,8 кв.м. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала і просить задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник позовні [PERSON] вимоги не визнали, просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст..60 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини навчання , ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо самостійного заробітку доходу. Згідно ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружина, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також повнолітні син дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці,що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.330 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2010 року магазин дитячих товарів визнано об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на магазин дитячих товарів по ? частині частині за кожним (а.с.6). На момент ухвалення даного рішення право власності було належним чином оформлено та зареєстровано на підвал, 1 та П поверх магазину дитячих товарів. Рішенням Вишгородського районного суду від 27 січня 2012 року між сторонами визначено порядок володіння, користування та розпорядження магазином дитячих товарів (а.с.7-8) в частині розподілу підвалу, першого та другого поверху магазину. Мансарда магазину до поділу не ввійшла. Станом на день судового розгляду право власності за сторонами або днією з сторін на мансардне приміщення магазину дитячих товарів, що розташовано в [ADDRESS], не є зареєстрованим, вказане мансардне приміщення не введено в експлуатацію, відповідно до технічного паспорту значиться як самочинна забудова. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є необгрутованими і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed