Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Банк звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 05.10.2011 уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами банку» складає між ним та банком Договір. Однак в порушення укладеному договору та Умов та правил надання банківських послуг відповідач порушувала строки погашення кредиту та процентів, в звязку з чим станом на 29.02.2016 має заборгованість, яка складається з 1037 грн. 40 коп. заборгованості за кредитом, 6808 грн. 75 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2500 грн. заборгованості за пенею, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 517 грн. 31 коп. штрафу (процента складова). Посилаючись на вказане просив стягнути з відповідача цю заборгованість в сумі 11363 грн. 46 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач позов не визнала повністю та свої заперечення обґрунтовувала тим, що знімала з карткового рахунку кредитні кошти на навчання, які погашала в різний час та сумах. 17.10.2013 сплатила 200 грн. та отримала у відділенні банку довідку про те, що заборгованість погашена у повному обсязі, а картковий рахунок закритий. Після чого жодних повідомлень від банка не отримувала. Про наявність боргу дізналася лише після отримання позовної заяви із суду. Тому просила у позові відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходив з таких міркувань. Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2011 між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом на заяві відповідач також підтвердила, що вона ознайомлена та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які разом із заявою складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5-7, 10-33). Для надання Кредитних ресурсів та обліку залишку заборгованості банк відкрив картковий рахунок № 5577212302301752. Цих обставин відповідач не оспорює. Із наданого банком письмового розрахунку вбачається, що станом на 29.02.2016 відповідач має прострочену заборгованість, яка складається з 1037 грн. 40 коп. заборгованості за кредитом, 6808 грн. 75 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2500 грн. заборгованості за пенею та комісією, що разом з 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 517 грн. 31 коп. штрафу (процента складова) за порушення строків платежів, загалом складає 11363 грн. 46 коп. (а.с. 8-9). В той же час частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частинами 1-2, 4 ст. 613 ЦК України визначено, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. В силу ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. З матеріалів справи видно, що 17.10.2013 відповідачу банком видано довідку від 17.10.2013 № 131015/518 про те, що заборгованість за карткою № 5577212302301752 повністю погашена і карту закрито (а.с. 60). У листі від 24.05.2016 позивач видачу такої довідки підтвердив та одночасно вказав про те, її направлено відповідачу випадково, через загальний збій в програмному комплексі (а.с. 77). Свідок [PERSON], колишній працівник Путивльського відділення банка, в судовому засіданні підтвердив, що дійсно така довідка видавалась відповідачу, але як потім зясувалося, це сталось через технічну помилку, про що він подавав керівництву доповідну записку. Таким чином, встановивши помилковість видачі боржнику згаданої довідки, тобто відсутність виконання у повному обсязі, банк про ці обставини та непогашену заборгованість відповідачу не повідомив, хоча мав би це зробити виходячи з положень пп. 1.1.3.2.9., 1.1.7.42 Умов та правил надання банківських послуг, суті цивільних правовідносин, заснованих на юридичній рівності, а також загальних засад зобовязальних правовідносин та цивільного законодавства, якими відповідно до статей 3, 509 ЦК України є добросовісність, розумність та справедливість. Будучи необізнаною про існування боргу, відповідач виконати своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не могла, оскільки вважала їх припиненими фактичним виконанням у повному обсязі, про що мала виданий банком документ, а тому така недобросовісна поведінка позивача кваліфікується судом як прострочення кредитора та дає підстави для висновку про відсутність вини боржника у кредитній заборгованості, яка утворилася після 17.10.2013. За встановлених обставин та виходячи з наведених норм права, наданих розрахунків, виписок про рух коштів по картковому рахунку, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача кредитна заборгованість станом на 17.10.2013, а саме : загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) : 1135,86+52,65 = 1188 грн. 51 коп., 61 грн. 84 коп. загального залишку заборгованості за процентами та 50 грн. пені та комісії, а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 5 % х 1300 грн. 35 коп. = 65 грн. 02 коп. штрафу (процентна складова) за порушення строків внесення платежів згідно пп. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, що загалом становить 1865 грн. 37 коп. та відповідатиме змісту ст. 3, ч. 2 ст. 509, ч. 4 ст. 613, ст. 614 ЦК України, буде розумним і справедливим. При цьому суд бере до уваги те, що всупереч ст. 60 ЦПК України відповідачем жодних платіжних документів на підтвердження внесення (переказ) коштів у готівковій або/та безготівковій формі на картковий рахунок не надала, а довідка від 17.10.2013 в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пп. 2.1.1.11.1, 2.1.1.12.3 Умов та правил надання банківських послуг, не є таким документом. Про застосування строків позовної давності відповідач не заявляла. Оскільки позов ціною 11363,46 грн. задоволено частково (на 16 %), в силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь банка 1378 грн. х 16 % = 220 грн. 48 коп. судового збору. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial