Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2000 року їй належить ? частина житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд [ADDRESS]. Інша ? частина даного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу належала [PERSON], яка [INFO] року померла. 09 лютого 2009 року державний нотаріус Першої Слов'янської державної нотаріальної контори видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] у вигляді ? частини зазначеного житлового будинку. 15 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ? частини зазначеного житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02 серпня 2012 року був визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 15 травня 2009 року, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], в частині включення до переліку майна, що продається, господарських будівель: літньої кухні «Ж» та вбиральні «З»; право власності на ці споруди визнане апеляційним судом за нею, як співвласницею спірного будинку. На теперішній час [PERSON] на праві власності належить ? частина спірного будинку [ADDRESS] та відповідна частка господарських споруд, а також літня кухня «Ж» та вбиральня «З», які розташовані на тій же земельній ділянці, що і будинок з рештою господарських споруд, а відповідачці [PERSON] - ? частина цього будинку з відповідною часткою господарських споруд, за виключенням літньої кухні «Ж» та вбиральні «З». Посилаючись на те, що свідоцтво про право на спадщину та укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу від 15 травня 2009 року, є такими що не відповідають вимогам закону, просила визнати недійсним витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 січня 20099 року №21516035; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2009 року, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Причепою В.Р.; виключити зі спадкового реєстру запис №1-392 від 09 лютого 2009 року; визнати недійсним витяг про реєстрацію права на нерухоме майно від 19 лютого 2009 року; визнати недійсним витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 березня 2009 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частки домоволодіння [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; виключити з Реєстру прав власності на нерухоме майно запис від 11 червня 2010 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2014 року позовну заяву [PERSON] задоволено: визнано недійсним витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 січня 20099 року №21516035; визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2009 року, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Причепою В.Р.; виключено зі спадкового реєстру запис №1-392 від 09 лютого 2009 року; визнано недійсним витяг про реєстрацію права на нерухоме майно від 19 лютого 2009 року; визнано недійсним витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 березня 2009 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу ? частки домоволодіння [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; виключено з Реєстру прав власності на нерухоме майно запис від 11 червня 2010 року. В апеляційних скаргах [PERSON] та Комунальне підприємство Слов'янської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог через порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. В засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представник підтримали доводи апеляційних скарг, просили їх задовольнити. Позивачка [PERSON], її представник та прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти доводів скарги, просили її відхилити. В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] та представники Першої Слов'янської державної нотаріальної контори, Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Бюро технічної інвентаризації», Слов'янської міської ради Донецької області не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Представник КП «БТІ» подав заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги [PERSON] та Комунального підприємства Слов'янської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» слід задовольнити, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], за наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що встановив наявність порушень при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON]. Також, виходив з того, що договір купівлі-продажу ? частини будинку від 15 травня 2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], є недійсним, оскільки при його укладанні були порушені п.п. 31,61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також, порушено переважне право [PERSON] на купівлю частки у праві спільної часткової власності за справедливою ціною. Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає. Судом першої інстанції встановлено, що підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2000 року [PERSON] належить ? частина житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд [ADDRESS] (а.с. 6). Також, судом встановлено, що інша ? частина зазначеного вище житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу належала [PERSON], яка [INFO] року померла. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Крім цього судом встановлено, що 09 лютого 2009 року державний нотаріус Першої Слов'янської державної нотаріальної контори видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], яка складається з ? частини спірного житлового будинку. Між тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] відноситься до кола спадкоємців після смерті [PERSON] та при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] її права були порушені. Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 січня 20099 року №21516035; Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2009 року, яке видане [PERSON] державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Причепою В.Р.; виключення зі спадкового реєстру запису №1-392 від 09 лютого 2009 року та визнання недійсним витягу про реєстрацію права на нерухоме майно від 19 лютого 2009 року. Крім цього, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02 серпня 2012 року був визнаний недійсним договір купівлі-продажу від 15 травня 2009 року, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], в частині включення до переліку майна, що продається, господарських будівель: літньої кухні «Ж» та вбиральні «З»; право власності на ці споруди визнане апеляційним судом за співвласницею спірного будинку [PERSON] (а.с. 44-46). Таким чином, право власності [PERSON] було поновлено та на теперішній час їй на праві власності належить ? частина спірного будинку [ADDRESS] та відповідна частка господарських споруд, а також літня кухня «Ж» та вбиральня «З», які розташовані на тій же земельній ділянці, що і будинок з рештою господарських споруд, а відповідачці [PERSON] - ? частина цього будинку з відповідною часткою господарських споруд, за виключенням літньої кухні «Ж» та вбиральні «З». Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно норм Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( статті 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння ( статті 330,388). Статтею 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною ( сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених у ст.203 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] стороною оспорюваного правочину не була, доказів про порушення її прав укладеним між відповідачами договору купівлі - продажу суду не надала. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним не можна визнати законним й обґрунтованим. Таким чином, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed