Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.01.2012 року в сумі 12857,80 гривень та судові витрати в сумі 2102 гривні, посилаючись на те, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов`язання по кредитному договору. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню, не підлягають, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на копію анкети-заяви (а.с. 10) та копію довідки про зміну умов кредитування (а.с.9), стверджує, що 24.01.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 року реорганізовано в АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит, який в подальшому збільшився до 5000 грн. на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом. В зв`язку з неналежним виконанням умов даного договору у [PERSON] станом на 25.08.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 12857,80 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 7622,01 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, в сумі 2816,60 грн., та пені в сумі 2419,19 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за договором (а.с.5-7). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію довідки про зміну умов кредитування, копію довідки про видані кредитні картки, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості за договором та виписку по рахунку [PERSON] . Разом з тим, вказані документи не підтверджують укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору. Так, додана до матеріалів справи копія анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» датована відповідачем 24.01.2011 року, а правильність та достовірність відомостей у ній працівником банку перевірено 24.12.2011 року, що аж ніяк не підтверджує укладення договору 24.01.2012 року. Також дана анкета-заява подана банку на оформлення на ім?я [PERSON] пенсійної, а не кредитної картки. Як вбачається із копії довідки про зміну умов кредитування та копії довідки про видані кредитні картки [PERSON] першу кредитну картку № [NUMBER] було видано 06.10.2015 року, а кредитний ліміт з 0 грн. до 2500 грн. збільшено 26.01.2016 року. Крім того, із виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що на кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , які видавались відповідачу, жодного разу не було перераховано пенсійних виплат. Таким чином, додана до матеріалів справи копія анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» та видачу пенсійної картки від 24.01.2011 року жодним чином не підтверджує укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору від 24.01.2012 року. З огляду на викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Outcome: dismissed