Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» у якому з урахуванням уточнених та доповнених вимог вказала, що 16.05.2011 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір на видачу дебетової кредитної картки «Універсальна GOLD» на підставі якого їй було надано кредит в розмірі 15000тис.грн., установленого ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що як під час укладення кредитного договору так і його дії відповідачем в порушення вимог ст.ст.11,15 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір не укладався в письмовій формі, не надано повної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наявності підтвердження про ознайомлення її як споживача із зазначеною інформацією, порушення принципу рівності сторін договору, чим грубо порушені її права, як споживача послуг. Укладений договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним та не відповідав її внутрішній волі на момент його укладення так і на даний час, тому просить визнати його недійсним із застосування наслідків їх недійсності на підставі ст.ст.203,215,216 ЦК України та ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» Крім того, позивачка зазначила, що у в березні 2015 року на електронну адресу від банку отримала лист - повідомлення про підвищення розміру процентної ставки з 01 квітня 2015 року до 39,6%, а під час розгляду справи їй стало відомо, що розмір процентної ставки банком було підвищено і з 01 вересня 2014 року до 32,40% Вважаючи, що таке підвищення відповідачем процентної ставки по кредиту відбулося в односторонньому порядку без її згоди та всупереч нормам законодавства, чим було порушено її майнові права, позивачка просила визнати такі дії відповідача неправомірними та зобов'язати здійснити перерахунок сплачених нею за кредитним договором сум за період з 01.09.2014 року по день винесення рішення. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав зіславшись на те,що згідно з умовами укладеного з позивачкою договору він складався із її заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка)(Стандарт). Свою згоду з умовами позивачка висловила у своїй заяві яку вланосноручно підписала. За умовами договору погашення кредиту позивачкою здійснювалось частинами, щомісячними платежами. Будь-яких зауважень та заперечень з приводу укладення та виконання договору позивачка не заявляла. Поскільки договір був укладений 16.05.2011року, а до суду вона звернулась в березні 2015 року представник відповідача просив застосувати строк позовної давності. Щодо збільшення процентної ставки представник заявив, що такі дії банку були правомірними, оскільки із зміною фінансової ситуації в країні призвело до зміни середньо виваженої процентної ставки за операціями підтримання з ліквідності банку, тому останній вимушений був з 01.09.2014 року та з 01.05.2015 року здійснювати підвищення процентної ставки. З таким підвищенням позивачка погодилась оскільки сплачувала щомісячні платежі в повному обсязі з урахуванням зміненої відсоткової ставки. Суд заслухавши доводи та заперечення сторін, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, судом встановлено такі факти та відповідні ї правовідносини на підставі яких суд приходить до наступного. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнута згода. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16 травня 2011 року між позивачкою та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом написання заяви. Позивачка ознайомилася та погодилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надала згоду, що її заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору [PERSON] 16.05.2011 року отримала кредит у розмірі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як передбачено ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Однак позивачка посилаючись на вищенаведені обставини, які на її думку є підставами для визнання укладеного кредитного договору недійсним, будь-яких належних та допустимих доказів на їх обґрунтування не надала, і такі не встановлені судом в ході розгляду справи. Крім того, її доводи з цих обставин суперечать встановленим фактичним обставинам та її діям, зокрема,щодо виконання кредитного договору до умов якого будь-яких зауважень та заперечень до виявлення неправомірної дії відповідача щодо зміни процентної ставки, не заявляла. З огляду на викладене заявлені позовні вимоги у частині визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1 ст.212 ЦК України, особи які вчиняють правочин мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомі настане вона чи ні(відкладальна обставина). Частино.1 ст.651 цього кодексу передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу статті 1056-1ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, у встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Відповідно до Умов та Правил укладеного кредитного договору п.5.3 банк зобов'язаний не пізніше ніж за 7 днів до внесення змін до тарифів про підвищення в односторонньому порядку процентної ставки повідомити клієнта. У справі встановлено, що відповідач в односторонньому порядку підвищив процентну ставку з 01 вересня 2014 року на 32,40%, а з 01.04.2015року на 39,6% (а.с.102). Однак про зміну умов договору відповідно до вищезгаданих Умов та Правил щодо підвищення процентної ставки з 01 вересня 2014 року позивачку не повідомив. Заперечення позивачки з цих обставин відповідач будь-яких доказів для їх спростування не надав і такі не були встановлені в судовому засіданні. Що стосується зміни договору щодо підвищення процентної ставки з 01 квітня 2015 року позивачкою не оспорювалось, але про таке підвищення їй стало відомо лише в березні 2015року з листа банку від 27 лютого 2015 року.(а.с.10) Не погодившись з такими змінами умов кредитного договору вона вимушена була звернутись до суду про визнання їх неправомірними та з покладенням обов'язку здійснити перерахунок сплачених нею за кредитним договором сум у частині збільшеної процентної ставки за період з 01.09.2014 року по день винесення рішення. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивачки в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується доводів представника відповідача про згоду позивачки, із збільшенням розміру процентної ставки з 01.09.2014 року, що свідчить про внесення нею платежів із врахуванням з підвищенням розміру процентної ставки на увагу не заслуговують. За твердженням позивачки щомісячні платежі по погашенню кредиту вона сплачувала у розмірі відповідно до отриманих смс - повідомлень, які направлялись їй банком, однак що в розмір платежу, які нею погашались входили і підвищений розмір процентної ставки їй не було відомо і згоди на її збільшення не давала. Дані заперечення позивачки узгоджуються з матеріалами справи та відповідають встановленим у справі фактичним обставинам. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а саме в розмірі 121,80грн.

Outcome: partial