Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

В березні 2018 року позивач Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (далі ГУ НП в Миколаївській області) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо - транспортної пригоди, в якому посилався на те, що 29.01.2016 р. сталася ДТП з вини [PERSON], що встановлено постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08.04.2016 р. Як вказує позивач, відповідно звіту про оцінку автомобіля № 158/09-17 від 21.06.2017 р., вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу марки УАЗ 31519, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, складає 13329,30 грн. Також позивачем понесені додаткові витрати за надання послуг з експертного дослідження по визначенню матеріальної вартості пошкодженого автомобіля, відповідно до платіжного доручення №8650 від 11.09.2017 року на суму 2000,00 грн., що складає загальну суму заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 15329,30 грн. В зв'язку з тим, що відповідачем добровільно не відшкодовано збитків позивачу по відшкодуванню шкоди, заподіяної ДТП, та в зв'язку з тим, що позивач пропустив строк для подання відповідної заяви про страхове відшкодування з посиланням на вимоги ст. 1166 ЦУ України, просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 15329,30 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі1720,00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши доводи позову, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих до суду доказів, суд дійшов наступного. 29 січня 2016 року, близько 12 год. 00 хв., в м. Миколаїв, водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ-21103», державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], рухаючись по другорядній дорозі по вул.. К. Лібкнехта зі сторони вул.. Велика Морська в напрямку вул.. Адміральської, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул.. Нікольською, в порушення вимог п. п. 1.3 «б», 12.1, 12.3, 16.11 ПДР України, та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, не проконтролював рух свого транспортного засобу, хоча зобов'язаний був його контролювати, для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди,не обрав швидкості, що забезпечує безпеку дорожнього руху з урахуванням дорожньої обстановки, та не надав переваги в русі автомобілю марки «УАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував водій [PERSON], що наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі. В результаті дій [PERSON] під час керування ним зазначеним вище транспортним засобом, сталося зіткнення транспортного засобу [PERSON] та транспортного засобу під керуванням [PERSON] Внаслідок цього зіткнення, обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 08.04.2016 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП за викладених обставин. Постанова суду набрала законної сили 19.04.2016р. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно звіту про оцінку автомобіля № 158/09-17 від 21.06.2017 р., вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження службового автомобіля, власником якого є позивач ГУ НП в Миколаївській області, марки УАЗ 31519, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, складає 13329,30 грн. Згідно платіжного доручення № 8650 від 11.09.2017 року за надання послуг з експертного дослідження по визначенню матеріальної вартості пошкодженого автомобіля, позивачем сплачено 2000,00 грн.. Відповідно, загальний розмір витрат позивача, внаслідок заподіяної шкоди від ДТП, становить 15329,30 грн. При цьому, на момент скоєння ДТП, між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» і [PERSON] було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальністі відповідача за № АЕ/4927728 стосовно транспортного засобу ВАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 22.05.2007 року позивач звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування по пошкодженню належного ГУ НП в Миколаївській області транспортного засобу. Згідно відповіді ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» від 29.06.2017 року №405-ю ГУ НП в Миколаївській області відмовлено у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) у зв'язку з тим, що заяву про страхове відшкодування було подано з пропущенням строку, передбаченого Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій ст. 16 ЦК України. Особа має право здійснювати свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України). Зі змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову, заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, за загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Отже, позивач правомірно звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, оскільки з вини останньої сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу спричинена матеріальна шкода. Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Проаналізувавши зазначені обставини по справі та врахувавши положення ст. 1166, 1188, ЦК України, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право вимоги до відповідача [PERSON], винного у завданні шкоди пошкодженням автомобіля позивача, щодо відшкодування спричиненого збитку тільки в межах доведених фактичних витрат позивача в розмірі 13329,30 грн. та додаткових витрат за надання послуг з експертного дослідження по визначенню матеріальної вартості пошкодженого автомобіля, в розмірі 2000,00 грн. На підставі вищенаведеного, позовні вимоги, викладені в позовній заяві, поданій до суду 14.03.2018 р., підлягають задоволенню . Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1720 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 860 грн. 00 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 860 грн. 00 коп.

Outcome: approved