Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

В березні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності у порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] та на житловий будинок [ADDRESS] . Адвокат позивачки [PERSON] за свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з врахуванням виправленої позовної заяви від 23 квітня 2020 року (а.с.53,54). Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник Територіальної громади Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відміткою «вручено за довіреністю» (а.с.76,81,195), а тому зі згоди адвоката позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Третя особа Державний нотаріус Дніпровської державної нотаріальної контори Кобрусєва Любов Віталіївна надала суду лист про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори (а.с.75). Вислухавши пояснення адвоката позивача, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалами спадкової справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Положеннями\~ст. 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 06 вересня 2018 року (а.с.7). Факт шлюбу між позивачкою [PERSON] та її померлим чоловіком [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до спадкової маси якої входить: -житловий будинок [ADDRESS] та складається з житлового будинку А загальною площею 95,3 кв.м., житлова площа 35,3 кв.м., матеріал стін шлакобетон, відкритої територія а, прибудови А1,б, літньої кухні Б, сараю В, І, И, вхід в погріб Д, З, гараж Ж, збиральної Е, колодязя К, огорожі - № 1-5, власником якого згідно з листом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровського району Дніпропетровської області був померлий чоловік позивачки [PERSON] , примітка: договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 15 травня 1971 року посвідченого Державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 13 грудня 1971 року за реєстраційним номером №5-19099, в БТІ не зареєстрований (а.с.14); -житловий будинок [ADDRESS] та складається з житлового будинку А, загальна площа 32,8 кв.м., житлова площа 26,9 кв.м., матеріал стін глинобитні, прибудови а, літня кухня Б, погріб з шийкою В, сарай Д, житловий будинок незавершений будівництвом Ж, літній душ З, вбиральня І, колодязя К,К1, огорожі - № 1-2, інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно згідно з листом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровського району Дніпропетровської області, в архівній справі відсутня, самовільно збудовані у 2000 році житловий будинок «Ж», літній душ «З», вбиральня «І» (а.с.13). Заповітів [PERSON] не складав. Спадкоємцями першої черги померлого стали його дружина [PERSON] та десятеро його дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №37 (а.с.147), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №147 (а.с.177), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №1280 (а.с.182), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №21 (а.с.137), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №6 (161), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №132 (а.с.143), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №23 (а.с.140), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №20 (а.с.154), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження №113 (а.с.157) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №20 (а.с.150). Після смерті [PERSON] . Державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. відкрита спадкова справа №37/2019. Протягом передбаченого\~законом терміну\~усі вищеназвані\~діти звернулися\~до нотаріальної\~контори з\~заявами про\~відмову від\~належної їм\~частки спадщини\~за законом,\~що залишилась\~після смерті\~їх батька\~ [PERSON] \~,\~на користь\~їх матері,\~дружини спадкодавця\~-\~позивачки по\~справі [PERSON] , що підтверджується заявами № 115 від 02.02.2019 року від [PERSON] (а.с.93), №116 від 02.02.2019 року від [PERSON] (а.с.94), №112 від 02.02.2019 року від [PERSON] (а.с.95), №111 від 02.02.2019 року від [PERSON] (а.с.96), №114 від 02.02.2019 року від [PERSON] (а.с.97), №113 від 02.02.2019 року від [PERSON] (а.с.99), №117 від 02.02.2019 року від [PERSON] (а.с.100), №368 від 23.03.2019 року від [PERSON] (а.с.178), №367 від 23.03.2019 року від [PERSON] (а.с.174). Як вбачається з матеріалів справи , єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину , є його дружина [PERSON] , оскільки все майно яке належало спадкодавцю на день смерті вона прийняла заявою до нотаріальної контори (с.а.92). Проте, як вказує позивачка у своїй позовній заяві їй в усній формі Державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належні померлому житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] , оскільки відсутні необхідні документи які підтверджують право власності на вищевказані житлові будинки спадкодавця [PERSON] . Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року по цивільній справі №2-175/3257/14-ц померлому [PERSON] було задоволено позовні вимоги щодо визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , право на завершення будівництва вищевказаного житлового будинку та одержання свідоцтва про право власності (а.с.17-21). Однак, до суду позивачкою не надано Свідоцтва про право власності виданого на ім`я спадкодавця [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду від 15 жовтня 2014 року та взагалі не надано відомостей які б підтверджували, що спадкодавець [PERSON] зареєстрував на своє ім`я право власності на житловий будинок [ADDRESS] та складається з житлового будинку А, загальна площа 32,8 кв.м., житлова площа 26,9 кв.м., матеріал стін глинобитні, прибудови а, літня кухня Б, погріб з шийкою В, сарай Д, житловий будинок незавершений будівництвом Ж, літній душ З, вбиральня І, колодязя К,К1, огорожі - № 1-2, інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно в архівній справі відсутня, самовільно збудовані у 2000 році житловий будинок «Ж», літній душ «З», вбиральня «І», що унеможливлює перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), оскільки право власності переходить до спадкоємців при підтвердженні цього права спадкодавця свідоцтвом на право власності або інших правовстановлюючих документів . Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають ,а у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, про що видається відповідна постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, факт відсутності реєстрації вищевказаного житлового будинку підтверджується і листом з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровського району Дніпропетровської області, в якому вказано, що інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно в архівній справі відсутня (а.с.13). Також, позивачка виявила бажання успадкувати житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається з житлового будинку А загальною площею 95,3 кв.м., житлова площа 35,3 кв.м., матеріал стін шлакобетон, відкритої територія а, прибудови А1,б, літньої кухні Б, сараю В, І, И, вхід в погріб Д, З, гараж Ж, збиральної Е, колодязя К, огорожі - № 1-5, власником якого згідно з листом Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровського району Дніпропетровської області був померлий чоловік позивачки [PERSON] , примітка: договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 15 травня 1971 року посвідченого Державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 13 грудня 1971 року за реєстраційним номером №5-19099, в БТІ не зареєстрований (а.с.14). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9\~рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Позивачкою [PERSON] не надано Свідоцтва про право власності виданого на ім`я спадкодавця [PERSON] , що унеможливлює перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), оскільки, право власності переходить до спадкоємців при підтвердженні цього права спадкодавця свідоцтвом на право власності, інших правовстановлюючих документів та взагалі згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають, а у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, про що видається відповідна постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, у зв`язку з чим постає питання: що унеможливлює позивачці звернутися до Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори з усіма правовстановлюючими документами необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відомості, які вказували б на порушення нотаріусом Закону України «Про нотаріат». [PERSON] вправі звернутися до Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори з усіма правовстановлюючими документами необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, а у разі відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, отримати необхідну згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, для звернення до суду. Таким чином, позивач має ряд інших можливостей вирішення спірного питання в позасудовому порядку, аніж звернення до суду із даною позовною заявою. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного суду від 08 лютого 2021 року по справі №619/880/17(провадження №61-882св20): «Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування судам роз`яснено : якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.», аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 30 лютого 2021 року по справі №295/12247/19(провадження №61-2756св20). З дослідженої судом копії спадкової справи , відкритої після смерті [PERSON] (а.с.91-185) вбачається, що нотаріусом було вчинено дії задля встановлення обсягу спадкового майна та його належності, видано запити до Комунального підприємства Дніпровського району Дніпропетровської області «Бюро технічної інвентаризації», Управління Держгеокадастру у Дніпровському районі Дніпропетровської області та Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області задля отримання інформації: про наявність реєстрації права власності на нерухоме майно; надання інформації про наявність реєстрації земельних ділянок(щодо земельних ділянок та нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] та 205); та надання дублікату Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 15 травня 1971 року посвідченого 13 грудня 1971 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за р. №5-19099(щодо земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ), але вищевказані документи в матеріалах відсутні, також в матеріалах справи відсутня постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що є перешкодою для визнання права власності у судовому порядку, оскільки згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають, а у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, про що видається відповідна постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~положень ст.\~31\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачено\~порядок державної\~реєстрації прав\~на об`єкти\~нерухомого майна,\~що були\~закінчені будівництвом\~до 5\~серпня 1992\~року,\~а саме,\~для проведення\~державної реєстрації\~прав власності\~на індивідуальні\~(садибні)\~житлові будинки,\~садові,\~дачні будинки,\~господарські (присадибні)\~будівлі і\~споруди,\~прибудови до\~них,\~що були\~закінчені будівництвом\~до 5\~серпня 1992\~року та\~розташовані на\~територіях сільських,\~селищних,\~міських рад,\~якими відповідно\~до законодавства\~здійснювалося ведення\~погосподарського обліку,\~і щодо\~зазначених об`єктів\~нерухомості раніше\~не проводилася\~державна реєстрація\~прав власності,\~подаються: 1)\~виписка із\~погосподарської книги,\~надана виконавчим\~органом сільської\~ради (якщо\~такий орган\~не створений\~-\~сільським головою),\~селищної,\~міської ради\~або відповідною\~архівною установою; 2)\~документ,\~що посвідчує\~речове право\~на земельну\~ділянку під\~таким об`єктом,\~крім випадку,\~коли таке\~речове право\~зареєстровано в\~Державному реєстрі\~прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року. При цьому,\~п.\~66\~Постанови Кабміну\~від 25.12.2015\~року №\~1127\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~передбачено процедуру\~держаної реєстрації\~права власності\~на об`єкти\~нерухомого майна\~спадкоємцями,\~у разі\~якщо спадкодавець\~своє право\~не зареєстрував,\~а саме:\~Для державної\~реєстрації права\~власності на\~підставі заяви\~спадкоємця подаються\~документи,\~необхідні для\~відповідної реєстрації,\~передбачені\~статтею 27\~Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~та цим\~Порядком,\~що підтверджують\~набуття спадкодавцем\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~витяг із\~Спадкового реєстру\~про наявність\~заведеної спадкової\~справи та\~документ,\~що містить\~відомості про\~склад спадкоємців,\~виданий нотаріусом\~чи уповноваженою\~на це\~посадовою особою\~органу місцевого\~самоврядування,\~якими заведено\~відповідну спадкову\~справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Також судом було роз`яснено позивачці та її представнику про їх право звернення до суду з клопотанням про витребування доказів з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області, та про можливість виготовлення Витягу з реєстру майнових прав, однак позивачем та його представником подібні клопотання не заявлялись, та суду не було надано відповідних витягів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки позивачем не надано постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відомості, які вказували б на порушення нотаріусом Закону України «Про нотаріат», а тому [PERSON] вправі звернутися до Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори з усіма правовстановлюючими документами необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, а у разі відмови їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, отримати необхідну згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, для звернення до суду. Таким чином, позивач має ряд інших можливостей вирішення спірного питання в позасудовому порядку, аніж звернення до суду із даною позовною заявою до відповідача , спір з яким відсутній і яким прав позивачки не порушено. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed