Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Служби безпеки України (далі по тексту - відповідач) про зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.01.2017 року в мережі «Інтернет» на офіційному сайті Служби Безпеки України ([ADDRESS]) в мережі «Інтернет» за посиланням:«[ADDRESS]» було опубліковано повідомлення наступного змісту: «У рамках кримінального провадження за ч. 4 ст. 190 ККУ щодо заволодіння керуючим партнером одного з великих агрохолдингів частки майна, що належить іншому партнеру, Служба безпеки України спільно з прокуратурою провела низку обшуків. Слідчі дії відбулися у офісах підприємств, що входять до структури холдингу та оселях посадовців, причетних до протиправної діяльності. Під час обшуків правоохоронці вилучили майже 390 тисяч доларів та 10 тисяч євро готівки, 60 кг золота у злитках, сертифікати на золоті злитки (999,9 проба) на 400 кг, документи і матеріали, що підтверджують незаконну діяльність фігурантів справи. П'ятьом посадовцям агрохолдингу вже повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 191 (заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем) Кримінального кодексу України. Слідчі дії тривають.» Також до вказаного повідомлення було додано чотири фотографії, оригінали яких розміщені за посиланнями: [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS] На вказаних фотографіях міститься зображення квартири [ADDRESS], в якій позивач проживає разом зі своєю родиною. Позивач вважав, що дії відповідача щодо опублікування фотознімків з місця його помешкання порушує право позивача на збереження у таємниці обставин особистого життя, внаслідок чого йому заподіяна моральна шкода. Також зазначав, що 26.12.2016 року в належній матері його дружини квартирі слідчим прокуратури міста Києва на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22.12.2016 року було проведено обшук у кримінальному провадженні № 42015000000001716, до проведення якого були залучені співробітники Служби безпеки України. Проте, до повідомлення СБУ від 04.01.2017 року були додані фотографії помешкання позивача, а також на них містилися речі, які були вилучені під час обшуку. Відповідно до повідомлення самого відповідача від 24.01.2017 року, фотографії, використані у згаданій публікації були надані співробітниками оперативного підрозділу Служби безпеки України, які брали участь в обшуку. Разом із тим, згідно з повідомленням іншого підрозділу СБ України від 06.02.2017 року, під час зазначеного обшуку у позивача технічні засоби інформації не застосовувались. Також 26.12.2016 року в банківських сейфах позивача був проведений обшук та вилучені зливки золота, фотографії яких також містяться під повідомленням СБ України від 04.01.2017 року. Відтак, позивач вважав, що відповідачем було здійснено втручання в його приватне життя, а тому просив суд зобов'язати Службу безпеки України видалити з офіційного веб-сайту Служби безпеки України ([ADDRESS]) в мережі «Інтернет» за посиланням:«[ADDRESS]» фотознімки помешкання позивача, а також його особистих речей. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення з підстав зазначених в письмових запереченнях проти позову. В своїх запереченнях посилалась зокрема, на те, що в повідомленні від 04.01.2017 року містилась інформація про діяльність СБ України відповідно її завдань та компетенції, зокрема, про проведені спів робітками служби разом із прокуратурою обшуки. При цьому, в повідомленні не вказувалось а ні номера кримінального провадження, а ні прізвищ фігурантів. Посилання позивача на те, що в повідомленні містяться фотознімки його квартири є припущеннями та не підтверджені доказами. Допитаний в судовому засіданні як свідок в порядку ст. 184 ЦПК України позивач [PERSON] пояснив суду, що 26.12.2016 року в квартирі його мешкання за адресою: [ADDRESS] було проведено обшук. Жодних документів, які б мали відношення до кримінального провадження відшукано не було. Разом із тим, всі цінні речі були знесені до вітальні та розкладені на підлозі. В подальшому, позивач побачив фотокартки свого помешкання в ЗМІ та на сайті СБ України. Вважав, що це втручання в його приватне життя. Підтвердив, що на фотокартках в повідомленні СБУ від 04.01.2017 року зображене його помешкання, а також особисті речі. В судовому засіданні свідок [PERSON], який надавав [PERSON] правову допомогу під час обшуку, пояснив суду, що в повідомленні на сайті СБ України від 04.01.2017 року дійсно зображені фотографії помешкання позивача, а також його особисті речі, які він впізнав за сукупністю ознак. Також переглянув в судовому засіданні фотознімки та підтвердив їх приналежність до речей позивача. Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем в мережі «Інтернет» на офіційному сайті Служби Безпеки України ([ADDRESS]) в мережі «Інтернет»запосиланням:«[ADDRESS]» було опубліковано повідомлення наспаного змісту: «У рамках кримінального провадження за ч. 4 ст. 190 ККУ щодо заволодіння керуючим партнером одного з великих агрохолдингів частки майна, що належить іншому партнеру, Служба безпеки України спільно з прокуратурою провела низку обшуків. Слідчі дії відбулися у офісах підприємств, що входять до структури холдингу та оселях посадовців, причетних до протиправної діяльності. Під час обшуків правоохоронці вилучили майже 390 тисяч доларів та 10 тисяч євро готівки, 60 кг золота у злитках, сертифікати на золоті злитки (999,9 проба) на 400 кг, документи і матеріали, що підтверджують незаконну діяльність фігурантів справи. П'ятьом посадовцям агрохолдингу вже повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 191 (заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем) Кримінального кодексу України. Слідчі дії тривають.» Також до вказаного повідомлення було додано чотири фотографії, оригінали яких розміщені за посиланнями: [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS] Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Частиною 1 статті 217 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Згідно із ч. 2 ст. 273 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов'язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов'язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Відповідно до статті 301 ЦК України фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою. Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Слід зазначити, що в даному випадку особа має повноваження на ознайомлення з обставинами особистого життя, яке знаходить своє відображення в тому, що особа самостійно визначає коло осіб, що можуть володіти інформацією про її особисте життя. [PERSON] зазначав, що не надавав згоди на поширення та розповсюдження інформації про його особисте життя, а саме про його місце помешкання, а також особисті речі. Разом із тим, в повідомленні, яке розміщене відповідачем в мережі «Інтернет» від 04.01.2017 року містяться фотографії, які за поясненнями позивача та показами свідків, відносяться, зокрема до помешкання [PERSON] та його особистих речей. Згідно із листом Управління взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення Служби безпеки України від 15.06.2017 року № 10/3-367/1-12, наданої на запит суду, повідомлення від 04.01.2017 року було підготовлено за матеріалами оперативного підрозділу Центрального управління СБУ, а також фотознімки не містять інформації, яка б вказувала на їх відношення до [PERSON] (а.с. 84-85). Згідно із Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 (Справа № 1-9/2012), в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так: інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Згідно із витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] зареєстрований проживаючим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 95). Договором дарування від 21.03.2003 року підтверджується, що [PERSON] був власником вказаної квартири до 2003 року (а.с. 96-97). На підставі ухвал слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 22.12.2016 року, 26.12.2016 року було проведено обшуки у кримінальному провадженні № 42015000000001716, із залученням співробітники Служби безпеки України. Обшуки були проведені за місцем мешкання та реєстрації позивача, а також в орендованих ним банківських індивідуальних сейфах. На вилучені під час обшуку речі в подальшому було накладено арешт ухвалами слідчих суддів Дніпровського районного суду міста Києва, копії яких містяться в матеріалах справи. Згідно із витягом з кримінального провадження № 42015000000001716 в провадженні Прокуратури міста Києва перебуває кримінальне провадження за фактом заволодіння керуючим партнером одного із підприємств, що здійснює свою господарську діяльність в аграрній сфері, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем належною іншому партнеру часткою майна в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб (а.с. 120). У вказаному кримінальному провадженні про підозру повідомлено [PERSON] Разом із тим, згідно із повідомленням на сайті СБ України: «У рамках кримінального провадження за ч. 4 ст. 190 ККУ щодо заволодіння керуючим партнером одного з великих агрохолдингів частки майна, що належить іншому партнеру, Служба безпеки України спільно з прокуратурою провела низку обшуків. Слідчі дії відбулися у офісах підприємств, що входять до структури холдингу та оселях посадовців, причетних до протиправної діяльності. Під час обшуків правоохоронці вилучили майже 390 тисяч доларів та 10 тисяч євро готівки, 60 кг золота у злитках, сертифікати на золоті злитки (999,9 проба) на 400 кг, документи і матеріали, що підтверджують незаконну діяльність фігурантів справи. П'ятьом посадовцям агрохолдингу вже повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 191 (заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем) Кримінального кодексу України. Слідчі дії тривають.» Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що в повідомленні відповідача мова йде про проведення слідчих дій в кримінальному провадженні, яке стосується позивача, оскільки із наданих суду свідчень, встановлено, що до повідомлення були додані фотознімки помешкання та особистих речей позивача, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду. Використання інформації про особу без її згоди забороняється. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним витребувано згоду на розміщення фотознімків помешкання позивача, а також його особистих речей під повідомленням від 04.01.2017 року, що суперечить положенням статті 301 ЦК України. А отже, в порядку захисту права позивача на охорону особистого життя, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] щодо зобов'язання відповідача видалити фотознімки з офіційного веб-сайту Служби безпеки України ([ADDRESS]) в мережі «Інтернет» за посиланням: «[ADDRESS]», оскільки такі відомості стосуються його особистого життя. Принагідно також зазначити, що стаття 15 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що під час кримінального провадження кожному гарантується невтручання у приватне (особисте і сімейне) життя. Ніхто не може збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію про приватне життя особи без її згоди, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Інформація про приватне життя особи, отримана в порядку, передбаченому цим Кодексом, не може бути використана інакше як для виконання завдань кримінального провадження. Кожен, кому наданий доступ до інформації про приватне життя, зобов'язаний запобігати розголошенню такої інформації. Окрім того, частина 1 статті 222 КПК України містить правило, за яким відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Відповідно до листа Прокуратури міста Києва від 31.01.2017 року № 17/1/1-159-16, управлінню взаємодії із засобами масової інформації Служби безпеки України дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування, зокрема на публікацію фотографій з місця проведення обшуку, не надавався. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «УНН» про визнання дій такими, що порушують право та зобов'язання вчинити дії підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved