Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01.08.2008 в розмірі 110873 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01.08.2008 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 19.10.2017 становить 110873 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначила, що підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодився на те, що така анкета, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становлять кредитний договір. Відповідно позичальнику було встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшено Банком до 8000 грн. Випискою, наявною в матеріалах справи підтверджується те, що відповідач по справі користувався картками. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому він зазначив про те, що відповідач заперечує проти задоволення позову. Вказав, що оскільки долучені позивачем Умови та Правила не підписані відповідачем- вони не є складовою кредитного договору, а тому позивач не мав права нараховувати відсотки, пеню, комісію та штрафи. Звертав увагу на те, що позивачем не долучено доказів надання відповідачу картки(з відповідним її номером, типом та строком дії). Вважає, що зміна кредитного ліміту не може підтверджувати надання кредитних коштів. На його думку, поданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності і є одностороннім арифметичним відображенням певних сум і не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій. Також просив застосувати позовну давність. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Вказав, що строк дії кредитної карти, виданої відповідачу банком закінчився у 2012 році, що свідчить про те, що позивач пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім того, зазначив, що відповідач повністю заперечує факт отримання другої картки з терміном дії до 2016 року, а позивачем не було надано доказів її отримання відповідачем. Просив врахувати висновки Верховного Суду з приводу підписання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, а також заяву [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності. КЛОПОТАННЯ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року витребувано від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» для огляду в судовому засіданні оригінал анкети-заяви підписаної [PERSON] та відомості про видані картки [PERSON] , строк дії кожної з них, а також залишок заборгованості станом на кінцеву дату дії кожної картки. В судовому засіданні було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про долучення довідки про встановлення/зміну кредитного ліміту. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 12 вересня 2008 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву, відповідно до якої останньому видану кредитну картку «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» №5457082985703474 зі строком дії до 08/12, з встановленим кредитним лімітом 500 грн зі сплатою 1,9% кожного місяця на суму заборгованості, щомісячна комісія складає 1%. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.07.2017 заборгованість за кредитним договором складається з наступного: - заборгованість за кредитом 7803,89 грн; - заборгованість за відсотками 94451,35 грн; - комісія - 3100 грн; - штраф 5517,76 грн. НОРМИ ПРАВА Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ОЦІНКА СУДУ Кредитні відносини, передбачають наявність певних зобов`язань між сторонами, зокрема обов`язку кредитора надати кошти, а позичальника повернути кошти та сплатити проценти. Зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. В даній справі між сторонами фактично виник спір щодо стягнення заборгованості за договором. Суд враховує посилання представника відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові по справі від 03.07.2019\~по справі\~№ 342/180/17,\~відповідно до\~якої: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. … З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону №\~1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.» Суд приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що надані позивачем Витяг з Умов та Правил не містить підпису позичальника. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до підписаної відповідачем анкети, договір між сторонами становлять анкета, умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам`ятки клієнта. Разом із тим, позивачем не було надано суду підписані умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку та Пам`ятки клієнта. Долучена позивачем довідка про умови кредитування за своїм змістом не відповідає долученому позивачем витягу з умов та правил надання банківських послуг, а також не передбачена, як складова частина кредитного договору. Суд відзначає, що із змісту анкети не вбачається, що сторони домовились про порядок повернення кредиту, розмір та порядок сплати штрафів. У зв`язку із наведеним суд, вважає за можливе відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення штрафу. Також, на думку суду, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення комісії, оскільки у договорі не зазначено, які саме послуги за визначену комісію надавалися відповідачу як позичальнику. Тому, вимога позивача про стягнення з боржника комісії ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем договору. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 вказала, що: «враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів» В судовому засіданні представник позивача вказав, що розмір кредитного ліміту, встановленого на карту відповідачу становив 8000 грн. Разом із тим, суд приймає до уваги те, що з долучених позивачем виписок по картам не вбачається проведення операцій із встановлення кредитного ліміту в розмірі 8000 грн, що також підтверджено учасниками процесу в судовому засіданні. Суд відзначає, що із підписаної відповідачем анкети вбачається встановлення кредитного ліміту в сумі 500 грн. Інших доказів, які б підтверджували встановлення відповідачу кредитного ліміту в більшому розмірі позивачем не надано. У зв`язку із цим, та з огляду на те, що доказів, які б підтверджували те, що сторони погодили строк кредитування суду надано не було, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн тіла кредиту. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення відсотків суд враховує те, що за загальним правилом кредитор має право на отримання відсотків за користування позичальником коштами. Суд не може погодитись із доводами позивача про те, що нарахування відсотків повинно було проводитись за відсотковою ставкою 30%, 34,80%, 43,20%, з огляду на те, що відсоткова ставка погоджена сторонами договору в анкеті-заяві становила 1,9% щомісячно, тобто 22,8% річних. Доказів, які б підтверджували те, що між кредитором та позичальником було досягнуто домовленості щодо збільшення розміру відсоткової ставки, суду надано не було. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування відсотків проведено за період з 01.08.2008 по 19.10.2017. Разом із тим, суд враховує заяву відповідача про застосування позовної давності. На переконання суду, з огляду на те, що між сторонами досягнуто домовленість про щомісячне нарахування відсотків на суму боргу і у кредитора щомісячно виникає право на отримання відсотків за користування його коштами, позовна давність повинна бути обрахована щодо кожного місяця окремо. Відтак, приймаючи до уваги те, що із вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся 14.11.2017, з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за період з 14.11.2014 по 14.11.2017 в сумі 342,62 грн, що обрахована за наступною формулою(500 грн(сума боргу)*22,8% річних*кількість днів(за кожен рік окремо)/365). Відтак, позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 12,64 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial