Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернувся у суд із позовом до Коломацької районної державної адміністрації Харківської області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання права на земельну частку (пай). На обґрунтування вимог позивач вказав, що 10 серпня 1996 року він був прийнятий на роботу в Колективне сільськогосподарське підприємство «Кисівське» (далі - КСП «Кисівське») Коломацького району Харківської області трактористом тимчасово. На підставі рішення КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області від 02 березня 1997 року його було прийнято в члени. Вважав, що згідно з Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» він має право на земельну частку (пай). Однак його не включили до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в колективній власності, під час проведення розпаювання до списків його також включено не було, сертифікат на земельну частку (пай) не видано. Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позов, визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 6,84 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області виділити земельну частку площею, що відповідає розміру земельної частки (паю). Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі свого представника [PERSON] позов не визнало, посилаючись на його безпідставність. Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року позов задоволено частково. Визнано за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 6,84 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області із земель запасу або державного резервного фонду. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] - представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що, визнаючи право позивача на земельну частку (пай) площею 6,84 умовних кадастрових гектарів із земель запасу або із земель державного резервного фонду, суд вийшов за межі позовних вимог; Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не наділено повноваженнями щодо виділення із земель колективної власності земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) із земель КСП «Кисівське» Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області; розгляд заяв власників земельних часток (паїв) щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, а також прийняття рішень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) належить до повноважень сільських, селищних рад та районних державних адміністрацій. Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Задовольняючи частково позов та визнаючи право на земельну частку (пай), суд першої інстанції виходив із того, що позивач станом на 22 вересня 1997 року був членом КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області, державний акт на право власності на землю якого зареєстровано 22 вересня 1997 року. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального, процесуального права. За статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента) визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. Матеріали справи свідчать, що 14 березня 1996 року колгоспу імені Кірова Коломацького району Харківської області, зміненого на Колективне сільськогосподарське підприємство «Коломацьке» Коломацького району Харківської області (далі - КСП «Коломацьке»), видано державний акт на право колективної власності на землю. Після видачі КСП «Коломацьке» державного акту на право колективної власності на землю на підставі рішення правління від 19 листопада 1996 року [PERSON] був прийнятий у члени колгоспу імені Кірова Коломацького району Харківської області, зміненого на КСП «Коломацьке», та направлений на навчання трактористів. У зв'язку з цим позивача не включено до списку громадян - членів КСП «Коломацьке». В результаті розукрупнення КСП «Коломацьке» було створено КСП Коломацьке» Коломацького району Харківської області, Колективне сільськогосподарське підприємство «Україна» Коломацького району Харківської області та КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області (далі - КСП «Кисівське»). 05 квітня 1997 року [PERSON] прийнятий у члени КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІКС», зареєстровано 22 вересня 1997 року. Із копії трудової книжки вбачається, що позивач був прийнятий на роботу в КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області трактористом 25 вересня 1998 року згідно з наказом від 23 листопада 1998 року № 6. На підставі наказу від 08 жовтня 1999 року № 3 його звільнено з роботи за статтею 40 КзпП України за прогули. Згідно з рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 27 вересня 2014 року встановлено факт, що має юридичне значення, а саме - що станом на 22 вересня 1997 року [PERSON] був членом КСП «Кисівське» Коломацького району Харківської області (а. с. 8-10, 17). Оскільки [PERSON] на момент видачі Державного акта про право колективної власності на землю КСП «Коломацьке» не був його членом, підстав для задоволення позову і визнання за ним права на земельну частку (пай) площею 6,84 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Кисівське» на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області із земель запасу або державного резервного фонду немає. Рішення суду першої інстанції не є законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) площею 6,84 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП «Кисівське» на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області із земель запасу або державного резервного фонду. В іншій частині рішення не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалось.

Outcome: dismissed