Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б / н від 25.09.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , осатаній отримав кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначений кредитний договір є договором приєднання та складається з підписаної [PERSON] заяви, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, а також відповідно до яких позичальник надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням позивача. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Банк зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 21.04.2019 року виникла заборгованість в розмірі 17 114, 08 грн, де: 7 500, 49 грн- заборгованість за тілом кредиту; 3 341,98 грн- заборгованість за простроченим тілом кредитом 0, 00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом 4230,46 грн - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання 750,00 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривен 500, 00 грн - штраф (фіксована складова) 791,15 грн -штраф (прострочена складова) Зазначену заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою суду від 05 червня 2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки заяви усунуті. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 25 червня 2019 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутність не подав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року [PERSON] власноруч було заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання к умовам та правилам надання банківських послуг в «ПриватБанку». З тексту даної заяви вбачається, що відповідач висловив свою згоду на те, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також із тексту заяви вбачається, що відповідач ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити йому рахунок та надати зазначені в заяві послуги, зокрема кредитну картку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, яку позивач просить стягнути станом на 21.04.2019 року становить 17 114, 08 грн, де: 7 500, 49 грн- заборгованість за тілом кредиту; 3 341,98 грн- заборгованість за простроченим тілом кредитом 0, 00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом 4230,46 грн - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання 750,00 грн - пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривен 500, 00 грн - штраф (фіксована складова) 791,15 грн -штраф (прострочена складова) Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно частини 1 статті 626 та частини 1 статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до абз. 2 частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1, частини 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частина 1, частина 2 статті 633 ЦК України). Частиною 1 статті 635 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до змісту статті 156-1 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частин 1, частини 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родинними ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( стаття 549 ЦК України) . Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Отже, з правового аналізу зазначених норм вбачається, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В обґрунтування зазначених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надало до суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна», 30 днів Пільгового періоду», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПравитБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд. У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу - кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію. Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Між тим, позивачем на виконання зазначених норм законодавства не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які беззаперечно свідчать про наявність заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами, за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 4230,46 грн, за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривен у розмірі 750,00 грн , - штрафом (фіксована складова) у розмірі 500, 00 грн та штрафом (прострочена складова) у розмірі 791,15 грн. В правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. З наданої до суду копії анкети-заяви про приєднання к умовам та правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», підписаної відповідачем, вбачається, що відсоткова ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та їх визначеного розміру. Позивач пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, а саме: неустойку , а саме штраф та пенею. Проте, АТ КБ «Приватбанк» не надав належних та допустимих доказів, на підставі яких можна беззаперечно встановити, що відповідачем були підписані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» , «Універсальна , 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, саме в тій редакції, що надана позивачем до суду. З матеріалів справи не вбачається, що на час отримання відповідачем кредитних коштів, надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» , «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг містили умови щодо сплати неустойки, а саме штрафу та пені, а також розмір та порядок їх нарахування. Крім того, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), відповідно до якої роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в якій зазначено, що надані позивачем «Умови та правила надання банківських послуг», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наданий позивачем до суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Матеріали справи не містять даних, з яких вбачається, що сторони досягли письмової згоди щодо ціни договору, яка встановлена у формі відповідальності за порушення боржником зобов`язання, у вигляді неустойки ( штрафу та пені). Також, суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір 25 вересня 2014 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов АТ КБ «Приват Банк» підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 500, 49 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3 341,98 грн, що разом становить 10 842 (десять тисяч вісімсот сорок дві) гривень 47 копійок. В задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 4230,46 грн, за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 гривен у розмірі 750,00 грн , - штрафом (фіксована складова) у розмірі 500, 00 грн та штрафом (прострочена складова) у розмірі 791,15 грн відмовляє. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 217 (одна тисяча двісті сімнадцять ) гривень 03 копійок.

Outcome: partial