Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Автомобільна компанія» Укртранс» в обґрунтування якого, зазначив, що з 25 лютого 2016 року по 03 травня 2017 року працював на посаді водія першого класу в автоколоні для виконання міжміських та міжнародних перевезень вантажів у відповідача. 03 травня 2017 року відповідно до наказу №62 його було звільнено з посади за угодою сторін. Відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі і вихідним виплатам, станом на день звернення до суду за відповідачем рахується заборгованість по заробітній платі в розмірі 15493,86 грн. Він звертався до відповідача з проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі, але йому було відмовлено у цьому з посиланням на арешт рахунків виконавчою службою. В зв'язку з невиплатою заборгованості по заробітній платі, відповідач порушив вимоги ст. 116 КЗпП України і у зв'язку з чим згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України, зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі 15493,86 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 85674,90 грн. та компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а всього 106168,76 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав, не заперечував щодо заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку щодо ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 25 лютого 2016 року наказом №15-к від 24.02.2016 року прийнятий на посаду водія першого класу в автоколону для виконання міжміських та міжнародних перевезень. Згідно наказу №62/3- к від 03.05.2017 року позивача звільнено з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін. У відповідності до довідки ПрАТ «АК»Укртранс» (а.с. 8) станом на 26 січня 2018 року відповідач має заборгованість перед [PERSON] по зарплаті в сумі 15493,86 грн., а саме: 2955,93 - не виплачена зарплата за лютий 2017 року 3711,79 - не виплачена зарплата за березень 2017 року 5097,48 - не виплачена зарплата за квітень 2017 року 3728,66 - не виплачена зарплата за травень 2017 року. Жодних доказів на спростування наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем представником відповідача надано не було. Таким чином, суд вважає встановленою наявність заборгованості по заробітній платі у ПрАТ «Укртранс» перед [PERSON] в розмірі 15493,86 грн. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 04.05.2017 року по 20.03.2018 року у розмірі середнього заробітку. Відповідно до інформації, що міститься в особовому рахунку працівника (розрахункова відомість) (а.с. 10) стосовно суми нарахованої позивачу заробітної плати та з якої сплачено відповідні страхові внески, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 266 грн. 90 коп. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 04.05.2017 року по 20.03.2018 року на загальну суму 58 984,49 грн., виходячи із 221 робочого дня при середньоденному заробітку у розмірі 266 грн. 90 коп. Також, позивачем заявлено вимогу про відшкодування завданої йому моральної шкоди. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання можливості задоволення вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди судом приймається до уваги та обставина, що в ході судового розгляду встановлена наявність порушення відповідачем трудових прав позивача, що полягає у невиплаті розрахунку при звільненні. А тому порушення законних прав на отримання оплати праці є достатньою підставою для відшкодування завданої йому моральної шкоди, розмір якої з урахуванням тривалості часу, протягом якого існує порушення його прав, необхідності застосування процедури судового захисту для відновлення своїх прав, слід визначити у розмірі 1 000 грн. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини другої статті 141 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial