Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

В березні 2015 року позивачка, яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей звернулась до суду із позовом до відповідачки про виселення та вселення з дітьми до житлового приміщення. В квітні 2015 року відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], яка дії в інтересах малолітніх дітей, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає, що з 26 січня 2007 року вона зареєстрована в [INFO]. Вказана квартира надавалась їй та її батькові [PERSON] в 1995 році. 06 листопада 2014 року її батько помер. У звязку з тим, що відповідачка [PERSON], яка є дружиною її батька, перешкоджає їй вселятись разом з малолітніми дітьми та користуватись зазначеною квартирою, незаконно без її згоди та згоди органу опіки та піклування в червні 2014 року вселилась до неї, просить суд вселити її разом з малолітніми дітьми в спірну квартиру, з якої виселити відповідачку без надання іншого жилого приміщення. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Зустрічний позов [PERSON] не визнали, мотивуючи тим, що відповідачка разом з дітьми не мала можливості проживати в спірній квартири внаслідок створення перешкод з боку [PERSON] Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, оскільки відповідачка вселилась в квартиру на законних підставах, наполягали на задоволенні поданого ними зустрічного позову, мотивуючи тим, що [PERSON] з грудня 2006 року в спірній квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі немає, участі у витратах на утримання житла не приймає. Представник третьої особи Служби в справах дітей Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської ради в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], мотивуючи тим, що позов подано в інтересах малолітніх дітей, які повинні бути забезпечені житлом. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник третьої особи Виконкому Маріупольської міської ради в судове засідання не з*явився, направив суду письмові пояснення по справі, згідно з якими вважають, що вимоги [PERSON] щодо її вселення разом з малолітніми дітьми повинні бути задоволені. Позовні вимоги [PERSON] щодо виселення [PERSON] залишені на розсуд суду. Представник третьої особи ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя в судовому засіданні просив в задоволенні основного позову відмовити, оскільки [PERSON] не може бути вселена в спірну квартиру, так як втратила право користування жилим приміщенням. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх дітей, вважає обґрунтованим, оскільки відповідачка там не проживає вже тривалий час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка [PERSON] є її невісткою. Влітку 2006 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом в спірній квартирі. В грудні 2006 року позивачка після перебування в лікарні мала намір повернутись в квартиру, але її батько змінив замки. Після телефонного дзвінка він відкрив їй двері, вони забрала свої речі та виїхала з квартири. За фактом перешкод в проживанні в квартирі [PERSON] нікуди не зверталась. Чоловік позивачки [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка, дав суду аналогічні свідку [PERSON] показання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] В її присутності складався акт про непроживання [PERSON] в квартирі. [PERSON] в спірній квартирі не проживала, протягом останніх восьми років вселитись в квартиру не намагалась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по-сусідству з [PERSON] з 2007 року. [PERSON] ніколи в спірній квартирі не проживала, її дітей вона не бачила, протягом останніх років вселитись в спірну квартиру не намагалась. Суд, вислухавши сторони та їх представників, представників третіх осіб, свідків, вважає, що основний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі протоколу засідання комісії виконкому Маріупольської міської ради від 16 лютого 2000 року [PERSON] був виданий ордер на право зайняття квартири [ADDRESS]. Згідно списку осіб, які вселяються за ордером, право на вселення до вказаної квартири надавалось також і дочці [PERSON] [PERSON] (нині [PERSON]О.). (а.с. 32) 20 жовтня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Іллічівським ВРАЦС Маріупольського міського управління юстиції 21 жовтня 2014 року.(а.с. 11) Відповідно до рішення колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 24 грудня 2014 року № 227 дозволено ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя змінити договір найму жилого приміщення на квартиру [ADDRESS] на дружину [PERSON] із складом сімї 3 особи, у звязку зі смертю наймача [PERSON] (а.с. 103 ) Згідно з особовим рахунком № 46731 наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], разом з нею зареєстровані малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON] Дар*я, [INFO], а також [PERSON] (а.с. 33,78) Згідно з актами, складеними ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя від 17 вересня 2014 року та 13 листопада 2014 року, [PERSON] та її діти в квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але ніколи не проживали, їх особисті речі в квартирі відсутні. (а.с. 34,35). Відповідачкою [PERSON] факт непроживання в спірній квартирі з грудня 2006 року, а її дітей з моменту народження не спростовується. Стаття 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити зустрічні вимоги [PERSON], оскільки відповідачка та її діти не проживають в спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин, в звязку з чим втратили право користування житловою площею. Надання відповідачкою за зустрічним позовом копій квитанції про сплату комунальних платежів за період з грудня 2005 року по грудень 2006 року не є підставами для відмови в задоволенні позову про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а її аргумент стосовно проведення ремонтних робіт в спірній квартирі в 2006 році нічим не підтверджено. Суд вважає помилковим твердження [PERSON] щодо неможливості визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки разом з нею зареєстровані і малолітні діти з наступних підстав. Терміни «місце проживання» та «реєстрація» визначені в ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» та тлумачаться наступним чином: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Таким чином, зміст вказаних норм свідчить про обовязковість проживання дітей з батьками або одним з них. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має постійне місце проживання: [INFO], де проживає разом з чоловіком та малолітніми дітьми. До того ж згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції чоловікові позивачки [PERSON] належить двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 121), а відтак пояснення позивачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] щодо відсутності у останнього у власності будь-якого житла розцінюється як спроба ввести суд в оману. Отже, [PERSON] разом з малолітніми дітьми підлягає визнанню такими що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] з відмовою в задоволенні вимог про їх вселення у вказану квартиру. Крім того, судом враховуються і вимоги ст. 47 ЖК України, відповідно до якої норма жилої площі встановлюється 13,65 кв. м на одну особу, між тим жила площа спірної квартири складає 12,1 кв.м.(а.с. 103), загальна 17,6 кв.м (а.с. 78) З приводу заявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виселення суд виходить з наступного. Згідно із ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Судом встановлено, що [PERSON] 15 квітня 2002 року уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом. (а.с. 132) Згідно з особовим рахунком № 46731 20 червня 2014 року [PERSON] зареєструвалась в квартирі [ADDRESS], наймачем якої був [PERSON] (а.с. 10) Позивачкою за основним позовом не надано жодного доказу щодо самоправного зайняття спірної квартири відповідачкою. Натомість в матеріалах цивільної справи міститься рішення колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 227 від 24 грудня 2014 року «Про зміну договору найму», відповідно до якого дозволено ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя змінити договір найму жилого приміщення на квартиру [ADDRESS] на дружину [PERSON] із складом сімї 3 особи, у звязку зі смертю наймача [PERSON] (а.с. 103) Посилання позивачки за основним позовом на те, що [PERSON] вселилась в спірну квартиру без її письмової згоди, як члена сімї наймача, що суперечить приписам ст. 65 ЖК України, не є слушними, оскільки згідно з ч. 1 вказаної норми закону наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. В судовому засіданні з пояснень самої [PERSON] встановлено, що вона не проживала в зазначеній квартирі на момент вселення відповідачки, а вселилась туди в червні 2006 року і проживала до грудня 2006 року. Також суд зазначає, що відповідно до рішення виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів № 422 від 11 грудня 1996 року (а.с. 19) [PERSON] перебувала під опікою [PERSON], яка проживала за адресою [INFO], і на момент вселення відповідачки була неповнолітньою особою. Таким чином, вимоги позивачки щодо виселення [PERSON] підлягають відхиленню. Вимога [PERSON] про стягнення судових витрат задоволенню не підлягає у звязку з відмовою в задоволенні її позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved