Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

АТ «Ощадбанк» звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позивача мотивовано неналежним виконанням [PERSON] своїх договірних зобов`язань. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання 26.05.2020 року не з`явилася, проте надіслала на адресу суду заяву, згідно якої заявила про необхідність застосувати позовну давність до вимог в частині стягнення відсотків за користуванням кредитом посилаючись на аналогічні обставини викладені у постанові Верховного суду від 27.02.2019 р., долучивши копію цієї постанови. При даних обставинах, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін за наявними у справі документами. Розглянувши матеріали справи судом встановлено: 25 лютого 2014 року між AT «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління AT «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] укладено договір № 11/051 - 1106823 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. В подальшому між сторонами укладено додатковий договір №1. Відповідно до змісту договору, з врахуванням додаткової угоди відповідач отримав кредитний ліміт в сумі 35500,00 грн. з відсотковою ставкою 10,5 % річних на строк дії картки на умовах тарифного пакету « Зарплатний », зазначеного в п.п. 1.1.2, 1.1.1. Договору. Пунктом 4.4 договору передбачено обов`язок позичальника отримувати звіт (виписку по рахунку) та в строк до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплачувати усі платежі вказані у звіті. Відповідно до п.4.4 Договору, [PERSON] також брала на себе зобов`язання погасити кредит повністю в разі закінчення і не продовження строку дії картки, звільнення клієнта, відмови від отримання заробітної плати. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, відповідачу був виданий кредитний ліміт в розмірі 35500,00 грн. що підтверджується випискою по рахунку. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання з 16.03.2015 року належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на момент подачі позову виникла заборгованість в сумі 71488,97 грн., яка з урахуванням розрахунків, що викладені в додатках до позовної заяві складається з: основне зобов`язанняі - 33194,42 грн., заборгованості по процентах - 15324,88 грн., інфляційного збільшення заборгованості - 14871,10 грн.; інфляційного збільшення заборгованості за нарахованими відсотками - 3232,01 грн., трьох процентів річних від суми заборгованості - 3945,13 грн.; заборгованості за РКО - 10,00 грн. Зауважень щодо відступів від умов кредитування позичальником не надавалось. Від одержання кредитних коштів остання не відмовлялася. Заперечень щодо визначеного банком розміру основного зобов`язання відповідачем не зазначено. Невиконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про відновлення порушених прав. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Поданими доказами, доведено обґрунтованість заявлених вимог. Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611Цивільного кодексуУкраїни у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які мають ознаки кредитного договору. Приписи ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обовязок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Однак, в порушення приписів перелічених норм, станом на момент подачі позову до суду відповідач свої зобов`язання виконувала не своєчасно та не в повному обсязі, в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 71488,97 грн. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення: 33194,42 грн. боргу, 14871,10 грн. втрат від інфляції за основним зобов`язанням 3945,13 грн. 3% річних за основним зобов`язанням слід задовольнити. Разом з цим [PERSON] звернулася до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог банку в частині стягнення з неї відсотків за користування кредитом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 за договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Погашення процентів в даному випадку і є місячними платежами. Тому до вимог банку, щодо стягнення з відповідачки процентів слід застосувати загальну позовну давність у три роки так як останньою виплатою відповідачкою процентів за користування кредитом є погашення датоване 16.03.2015 року, тоді як з позовом банк звернувся до суду лише у червні 2019 року. Обставин, для поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не зазначено. Відтак у стягненні з [PERSON] відсотків за користування кредитом, нарахованих на відсотки сум втрат від інфляції та 3% річних слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial