Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги банк обґрунтовує тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала Заяву №/б/н від 18 листопада 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 07 жовтня 2016 року. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. На виконання вимог ст.ст.1268, 1269, 1281 ЦК України, позивачем 26 жовтня 2017 року була направлена претензія кредитора до Другої слов`янської державної нотаріальної контори. 12 грудня 2017 року позивачем було отримано відповідь Другої слов`янської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що після смерті [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав її дочка [PERSON] .. Свідоцтво про прав на спадщину ще не видавалось. 24 вересня 2019 року до спадкоємця [PERSON] було направлено Лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за Кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року становит7901,34 грн., яка складається з наступного: - 1968,11 грн. - заборгованість за кредитом; - 5933,23 грн. - заборгованість за відсотками. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором №б/н від 18 листопада 2011 року у розмірі 7901,34 грн., яка складається з наступного: - 1968,11 грн. - заборгованість за кредитом, 5933,23 грн. - заборгованість за відсотками; а також судові витрати по справі у сумі 2102,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не зявився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 07 вересня 2020 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив (а.с.76, 87 ). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши всі обставини у справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 18 листопада 2011 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та виявила бажання про оформлення на своє імя банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначила свої персональні дані. У заяві погоджено вид кредитки Кредитка «Універсальна»; валюта гривня; тип кредитного ліміту: фінансовий фіксований; сума кредитного ліміту 2300,00 грн. У заяві, підписаній [PERSON] , остання підтвердила факт ознайомлення і згоди з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами банку, та виразила свою згоду на те, що дійсна Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.11). [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом РАГС адміністрації муніципальної освіти муніципального району «Боровського району» Калужської адміністрації 07 жовтня 2016 року, актовий запис №617 (а.с.37). Відповідно до ст.1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61629663 від 11.09.2020 року (а.с.87-88) після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулась відповідач [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] із заявою про прийняття спадщини за законом. Після смерті [PERSON] залишилась непогашена заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Згідно із розрахунком заборгованості (а.с. 9-10), загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 18.11.2011 року станом на 16.10.2019 року складає 7901,34 грн., з яких 1968,11 грн.заборгованість за кредитом, 5933,23 грн.заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованих по 16.10.2019 року включно. Суд не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Так, з наданого розрахунку вбачається, що банк проводив нарахування процентів за користування кредитом після дати смерті позичальника, тобто після 05.10.2016 року і до 16.10.2019 року включно (а.с.10). Однак, нарахування процентів за користування кредитом після дати смерті не відповідає чинному цивільному законодавству, зокрема, ст.608 ЦК України, оскільки настання смерті фізичної особи тягне за собою припинення зобов`язання. Крім того, згідно із п.32 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Тож, нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період з 15.10.2016 року до 16.10.2019 року суд вважає протиправним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язана була погасити лише суму кредиту у розмірі 1968,11 грн., та відсотки за користування кредитом, нараховані до 15.10.2016 року. Тако, суд вважає необхідним зазначити, що відповідачем [PERSON] , як вбачається з рохрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.11.2011 (а.с.10), 15 вересня 2017 року було добровільно сплачено борг в сумі 8639,50 грн. та 11 жовтня 2017 року було сплачено 287,72 грн., що навіть більше заявленого боргу позивачем в позовній заяві. Проте, відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч.1). Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч.2). Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ч.1). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4). Як слідує з відповідді Другої слов`янської державної нотаріальної контори від 13 грудня 2017 року за вих.№1288/02-17, в якій зазначалось, що після смерті [PERSON] прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав її дочка [PERSON] , свідоцтво про прав на спадщину ще не видавалось, вбачається , що в грудні 2017 року позивачу стало відомо про факт прийняття спадщини відповідачем [PERSON] (а.с.42). Саме від цієї дати, у відповідності до положенняст.1281 ЦК України, слід обчислювати річний строк для пред`явлення кредитором спадкодавця своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Натомість, відомості про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» протягом року, починаючи з грудня 2017 року, предявив вимоги до спадкоємця, відсутні. Пропуск встановленого ч.3 ст.1281 ЦК України річного строку (який є преклюзивним) припиняє права кредитора щодо пред`явлення вимоги до спадкоємців позичальника. Встановлені ст.1281 ЦК України строки не призупиняються, не перериваються і не поновлюються, оскільки за своєю суттю не є строками позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тож в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed