Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

В березні 2021 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Завод Маяк» (надалі АТ «Завод Маяк») середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 143937,00 грн. за період з 15.05.2019 року по 26.02.2021 року та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що в лютому 2019 року звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до АТ «Завод Маяк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та судових витрат. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14.05.2019 року стягнуто з Акціонерного товариства «Завод Маяк» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 306. 45 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 листопада 2018 року по 14 травня 2019 року у розмірі 40 942, 08 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів до державного бюджету; судовий збір у розмірі 768, 40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн. 24 липня 2019 року Оболонським РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВГІ 59616701 та прийнято до примусового виконання виконавчий лист. 2б лютого 2021 року виконавчою службою в примусовому порядку списані кошти з рахунків боржника та перераховано позивачу на підставі рішення суду. Тобто, виконання судового рішення проведено 26.02.2021 року. Позивач вважає, що з 15.05.2019 року по 26.02.2021 року не виконувалось судове рішення з вини АТ «Завод Маяк». Посилаючись на 117 КЗпП України, вважає що стяганню підлягає середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, що становить 319,86 грн. за період з 15.05.2019 року по день фактичного розрахунку 26.02.2021 року складає 143 937,00 грн. за 450 р.д.). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2021 року визначено головуючим у справі суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не було сплачено судовий збір. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи на 17 травня 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена судом належним чином. 17 травня 2021 року надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі. Представник АТ «Завод Маяк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. 18 травня 2021 року на адресу суду через засоби поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову. В мотивування відзиву зазначає, що на підставі зведеного виконавчого провадження з примусового виконання рахунки відповідача АТ «Завод Маяк» арештовані, внаслідок чого не мав можливості провести розрахунок з позивачем, виплата заборгованості із заробітної плати, можлива винятково в примусовому порядку, що підтверджується платіжними дорученнями. Вина відповідача у несвоєчасній виплати заробітку відсутня. Від позивача відповіді на відзив не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14.05.2019 року стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 25306, 45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 листопада 2018 року по 14 травня 2019 року у розмірі 40 942 , 08 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів до державного бюджету; вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 8-9). Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень виконавче провадження № 59616701 з примусового виконання виконавчого листа відкрито 24 липня 2019 року, стягувачем зазначено [PERSON] . Вказане виконавчеп ровадження входить до зведеного виконавчого провадження. Завершено Рішення фактично виконано шляхом примусового списання коштів з рахунку АТ «Завод Маяк» . Згідно виписки з карткового рахунку відкритого на ім`я [PERSON] видно, що крошові к ошти в сумі 60033,23 грн. Зараховано на її особовий рахунок 04 березня 2021 року. Спір між сторонами виник з приводу права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за час примусового виконання судового рішення. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Як видно з тексту рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року з стягнуто з АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 306. 45 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 листопада 2018 року по 14 травня 2019 року у розмірі 40 942,08 грн. відрахуванням обов`язкових платежів. Рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі виконано 26 лютого 2021 року. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року (у справі № 756/1534/19) також встановлений розмір середньоденного заробітку в сумі 319, 86 грн. Суд погоджується з розрахунком середнього заробітку наведеним позивачем, з рахуванням розміру середньоденного заробітку позивача, кількості робочих днів період затримки розрахунку при звільненні, який не охоплений рішення суду з 15 травня 2019 року до 26 лютого 2021 року - дня фактичного розрахунку, з відповідача розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 143937,00 грн., виходячи з розрахунку 319,86 грн. х 450 робочих днів. Проте, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин висновки Великої палати Верховного суду викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд ураховує ту обставину, що про тяжкий фінансовий стан підприємства позивач була обізнана, невиплата своєчасно заробітної плати обумовлена майновим становищем відповідача. Проте, фінансова неспроможність відповідача по своєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі не виключає відповідальність відповідача. Однак, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку,який підлягає стягнення ураховує ту обставину, що постановою державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС від 24 листопада 2017 року накладено арешт на всі рахунки боржника АТ «Завод Маяк», виконання зобов`язання по своєчасні оплаті праці та добровільному виконанню судового рішення, стало неможливим. Суд з урахуванням принципу співмірності та пропорційності завданої позивачу шкоди, з урахуванням вкрай тяжкого фінансового становища відповідача АТ «Завод Маяк», який через арешт рахунків по зведеному виконавчому провадженню не має можливості здійснювати фінансово-господарську діяльність та погашення заборгованості із заробітної плати, також з урахуванням вже отриманих позивачем за рішенням суду сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 40942,08 грн., вважає доцільним зменшити розмір середнього заробітку з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі, яка становила 25306,45 грн., втрат майнового характеру, які зазначала позивач у зв`язку із несвоєчасністю її отримання, вже отриманих компенсаційних виплат у розмірі майже в два рази що перевищує розмір боргу по заробітку, вважає потрібне зменшити даний розмір з 143937,00 грн. до 20000 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості та вже отриманими коштами, та не призведе до знищення відповідача через непомірний тягар компенсаційних витрат. Отже, на підстав викладено, суд приходить до переконання що з відповідача АТ «Завод Маяк» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 травня 2019 року до 26 лютого 2021 року в сумі 25000 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст.141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення витрат у зв`язку з розглядом справи на суму 2500 грн., оскільки документального підтвердження понесених витрат суду не надано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача в силу ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «Завод Маяк» на користь [PERSON] понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в пропорційно задоволеним вимогам в сумі 250 грн. виходячи з розрахунку (25000?1439,37?143937 = 250). На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial