Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 5, 5.20 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради V скликання №17 від 31.03.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0938 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення за [PERSON] була проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500450 державного акту на право власності серії ЯК №858626 на зазначену земельну ділянку. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки №1108 від 06.06.2010 року №ВМХ065919 земельна ділянка по [ADDRESS] була відчужена [PERSON] На підставі зазначеного договору був виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №800880 від 03.08.2010 року, який був зареєстрований 03.08.2010 року за №011026500890. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки №2035 від 21.06.2011 року земельна ділянка по [ADDRESS] була відчужена [PERSON] Зазначає, що п. 5.20 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року підлягає скасуванню, державний акт на право власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а його державна реєстрація підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, в ході прокурорської перевірки було встановлено, що проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва [PERSON] погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Земельна ділянка, згідно з положеннями ст. 51 ЗК України, на момент її передачі у власність, відносилася до земель рекреаційного призначення. В порушення ст. 118 ЗК України проектна документація з землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. Крім того, спірна земельна ділянка знаходиться у двокілометровій зоні від урізу води Азовського моря, а отже за приписами ст. ст. 58, 60, 88 знаходиться в прибережній захисній смузі, віднесена до земель водного фонду і не могла надаватися у приватну власність. Вказує, що спірна земельна ділянка передана у власність без розроблення містобудівного обґрунтування об'єкту, без встановлення містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за відсутності детального плану забудови Бердянської коси. Також, відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах передбачена й п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив: визнати незаконним та скасувати п.п. 5, 5.20 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року; визнати недійсним державний акт направо власності серії ЯК №858626 на земельну ділянку площею 0,0938 га, що виданий на ім'я [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва в м. Бердянську по вул. [ADDRESS]; зобов'язати Управління Держземагентства у Бердянському районі скасувати запис про державну реєстрацію вказаного акту на право власності на земельну ділянку; визнати недійсним державний акт направо власності серії ЯК №800880 на земельну ділянку площею 0,0938 га, що виданий на ім'я [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва в м. Бердянську по вул. [ADDRESS]; зобов'язати Управління Держземагентства у Бердянському районі скасувати запис про державну реєстрацію вказаного акту на право власності на земельну ділянку; витребувати з незаконного володіння [PERSON] спірну земельну ділянку. Представники Бердянської міської ради, управління Держземагентства у Бердянському районі, повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Відповідно до матеріалів справи зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа Центру поштового зв'язку №2 Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 24.07.2014 року №04/10 пересилання поштових відправлень до м. Донецьк призупинено з 22.07.2014 року. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність спірна земельна ділянка надавалася за рахунок земель житлової та громадської забудови, а отже проведення державної експертизи землевпорядної документації було не обов'язковим. Крім того, позивачем не надано доказів, що спірна земельна ділянка на час передачі у власність відносилася до земель водного фонду. Разом з тим, відповідно до рішення Бердянської міської ради №11 від 10.12.2004 року, що було чинним на час прийняття оскарженого рішення, уздовж Азовського моря, Бердянської затоки, лиманів на вільних від громадської забудови в межах м. Бердянська встановлювалася сорокаметрова прибережна захисна смуга, яка була врахована проектом землеустрою. Щодо порушення оскарженим рішенням Бердянської міської ради положень Закону України «Про планування та забудову територій» зазначила, що ці обставини досліджувалися Запорізьким окружним адміністративним судом і постановою від 15.06.2011 року у справі №2а-0870/4060/11 частково задоволено позов ряду фізичних осіб, у тому числі і [PERSON], до Бердянської міської ради, Бердянського міжрайонного прокурора про визнання протиправним та скасування рішення. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, п. 5, 5.20 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0938 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення за [PERSON] була проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500450 державного акту на право власності серії ЯК №858626 на зазначену земельну ділянку. В подальшому вказана земельна ділянка за договорами купівлі-продажу від 06.06.2010 року та від 21.06.2011 року відчужувалась на користь [PERSON] та [PERSON], відповідно. Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституцій України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. У відповідності до ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України підлягають оскарженню в судовому порядку. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам є наслідком порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Статтею 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оцінюючи правомірність оскарженого рішення Бердянської міської ради, суд має виходити з того, чи дотримано радою вимоги законодавства під час прийняття рішення , тобто оцінці підлягає правомірність рішення станом на час його прийняття. Прокурор в обґрунтування позову посилається на віднесення спірної земельної ділянки на час передачі її у власність до земель рекреаційного призначення, земель водного фонду та порушення Бердянською міською радою містобудівного законодавства. Сторонами у справі визнається та не підлягає доказуванню, що спірна земельна ділянка входила до земельної ділянки, що перебувала в постійному користуванні Бердянського державного заводу скловолокна і використовувалася для розміщення та експлуатації бази відпочинку «Азовчанка». Пунктом 1.19 рішенням Бердянської міської ради №8 від 21.06.2007 року припинено право користування Бердянського державного заводу скловолокна земельною ділянкою площею 2,25 га, розташованої по [ADDRESS], наданою для розміщення та експлуатації бази відпочинку «Азовчанка». Земельна ділянка передана до земель міста. Пунктом 1 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року землі в районі бази відпочинку «Нафтохімік», орієнтовною площею 0,25 га, віднесено до земель житлової та громадської забудови. Пунктами 3, 3.103 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року [PERSON] наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1 га, розташованої по [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва. Віднесення земель, до тієї чи іншої категорії згідно з ч. 1 ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Пункт 1 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року ніким не був оскаржений, а отже відведення земельної ділянки [PERSON] відбулося за рахунок земель житлової та громадської забудови. Також віднесення спірної земельної ділянки до земель житлової та громадської забудови, на час прийняття Бердянською міською радою оскарженого рішення, підтверджується проектом відведення земельної ділянки та висновками відповідних державних органів. Так, відповідно до довідки управління Держкомзему у м. Бердянськ №52 від 22.03.2010 року відповідно до форми 6-зем земельна ділянка по [ADDRESS] передається з земель житлової та громадської забудови, згідно з українським класифікатором цільового використання землі (УКЦВЗ) має код 1.13 та відповідно до ст. 19 ЗК України відноситься до категорії земель - землі житлової та громадської забудови. Будь-яких доказів віднесення спірної земельної ділянки, на час прийняття Бердянською міською радою оскарженого рішення, до земель рекреаційного призначення прокурором суду не надано. Також недоречним суд вважає посилання прокурора на Генеральний план міста Бердянська, затверджений рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року, оскільки зміна цільового призначення землі з земель рекреаційного призначення на землі житлової та громадської забудови відбулася на підставі рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року. Щодо тверджень прокурора про віднесення спірної земельної ділянки, на час передачі її у власність, до земель водного фонду суд звертає увагу на наступне. За змістом статей 60, 61 ЗК України та статей 88, 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення й засмічення та збереження їх водності. На цих смугах, як природоохоронних територіях, з вищезазначеною метою встановлюється режим обмеженої господарської діяльності. Відповідно до ст. 87 ВК України зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. За змістом пунктів 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486, проекти водоохоронних зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад. Пунктом 10 Порядку передбачено, що на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Виконавчі комітети місцевих Рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях (частина сьома статті 87 ВК України). Таким чином, фактичні розміри і межі прибережних захисних смуг існують не в силу їх законодавчого закріплення. Для визначення, встановлення та закріплення меж прибережної захисної смуги та як наслідок віднесення цієї території до земель водного фонду, законодавством визначено певний порядок, який полягає у розробці відповідного проекту та виділення на його підставі земель водоохоронних зон та прибережних захисних смуг. Так, рішенням Бердянської міської ради №11 від 10.12.2004 року (що було чинним на час передачі у власність спірної земельної ділянки), Генеральним планом м. Бердянська, затвердженим рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року, прибережна захисна смуга встановлювалася у розмірі 40 метрів та була врахована проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Посилання прокурора на подальше скасування в судовому порядку рішення Бердянської міської ради про встановлення сорокаметрової прибережної захисної смуги не можуть бути прийняті судом до уваги, як підстави для припинення права власності громадян, оскільки відсутня правова норма, що регламентує автоматичне скасування рішення про передачу земельної ділянки у власність громадян внаслідок встановлення в подальшому порушення процедури при прийнятті Бердянською міською радою іншого рішення, яке не стосується прав та обов'язків цих осіб. Будь-яких доказів на підтвердження віднесення спірної земельної ділянки на час передачі її у власність до земель водного фонду позивачем суду не надано. З огляду на викладене суд не приймає до уваги доводи позивача про порушення оскарженим рішенням Бердянської міської ради вимог водного та земельного законодавства України, оскільки на час прийняття спірного рішення не існувало тих обставин, на які посилається прокурор. Також з матеріалів справи вбачається, що Бердянський міжрайонний прокурор з підстав порушення Бердянською міською радою вимог містобудівного законодавства при передачі у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального дачного будівництва звертався з протестом до Бердянської міської ради, який рішенням ради №43 від 30.12.2010 року був задоволений. Проте постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2011 року рішення Бердянської міської ради №43 від 30.12.2011 року про задоволення протесту прокурора скасовано, зокрема й через відповідність рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року вимогам містобудівного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, у суду відсутні законні підстави для визнання незаконними та скасування пунктів оскарженого рішення Бердянської міської ради та задоволення позову в цілому.

Outcome: dismissed