Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], посилається на те, що шлюбні стосунки припинились, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 27 квітня 2012 року, Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області. Від шлюбу дітей не мають. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім»ю. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання як подружжя припинено та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Подальше спільне життя суперечить її інтересам. В судове засідання 31.05.2016 р. позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання 31.05.2016 р. не зявилися. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, з»ясувавши фактичні взаємини подружжя, вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2012 року, про що свідчить актовий запис № 97, Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області. Прийняті судом заходи щодо примирення сторін, позитивних наслідків не мали, позивач наполягає на розірванні шлюбу, в звязку з чим суд дійшов висновку, що надання в подальшому строку на примирення подружжя неможливе, оскільки позивач не бажає обговорювати питання примирення з відповідачем. Розриваючи шлюб, суд виходив з наступного. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у позивача немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім'ї буде суперечити інтересам позивача у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved