overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2016 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасованим з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2015 року позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину, а саме 1/2 частку майна - грошових вкладів померлого [PERSON], яка складається з 14 707,64 грн. на картковому рахунку [NUMBER], 1 521,79 грн. на картковому рахунку [NUMBER] та 50 467,39 грн. на картковому рахунку [NUMBER]. Загальна сума його спадку згідно Свідоцтва складає 33 348,41грн. Звернувшись 06.08.2015. письмово до відповідача- ПриватБанку- з проханням виплатити грошові кошти, позивач отримав відповідь, в якій зазначалось про наявну у нього кредитну заборгованість, в зв*язку з якою частину спадкових коштів буде списано, а іншу частину Банк перерахує на його кредитну картку. Вважаючи такі дії Банку незаконними, позивач просив стягнути вказану суму та відсотки у сумі 1 234,75грн. Відмовляючи у позові, суд 1-ї інстанції в основу своїх висновків та рішення поклав правовідносини з кредитного договору, виходив з того, що по кредитному договору від 17.01.2003 позивач отримав кредит у розмірі 2 273.01 грн.., зобов'язання по поверненню коштів не виконав, утворилась кредитна заборгованість, а тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,\~ невірне встановлення фактичних обставин справи, не дослідження доказів по справі. Апеляційний суд, вивчивши скаргу, матеріали справи,\~ вважає, що рішення підлягає частковому скасуванню, а саме, в частині відмови у визнанні наказів незаконними та в частині стягнення моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення,\~ виходячи\~\~ із наступного. Матеріалами справи та судом першої інстанції\~ встановлено, що [PERSON] працювала\~ у відповідача касиром в аптечному пункті\~ № 3 аптеки\~\~ № 6\~\~ Наказами\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 17 - К від 31 січня 2014 року та № 22 - К від 12 лютого 2014 року їй було оголошено догани відповідно за невиконання норм субординації з керівництвом та\~ за неввічливе,\~ некоректне ставлення до нового співробітника. Залишаючи без\~ задоволення вимоги позивачки про визнання незаконними даних наказів, райсуд у порушення вимог п.3ч.1 ст.215 ЦПК\~ не навів мотивів, з яких\~ ухвалив таке рішення. Між тим,\~ апеляційний суд, перевіривши доводи скарги у цій частині,\~ вважає, що\~ накази є незаконними,\~\~ оскільки питання\~ культури,\~ моральної поведінки\~ не відносяться до\~ трудових\~ обов*язків працівника,\~ якими згідно ст.139 КЗпПУ є зобов*язання працювати чесно і сумлінно,\~ своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Із зазначених підстав рішення\~ у наведеній частині підлягає скасуванню із задоволенням новим рішенням позову\~ про визнання наказів незаконними. Враховуючи встановлення факту порушення законних прав позивачки прийняттям відносно неї незаконних наказів, що призвело її до моральних переживань,\~ а також

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2014 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Апеляційний суд вважає скаргу обґрунтованою, а рішення законним, таким, що підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 червня 2010 року,. від шлюбу мають двох дітей, які проживають з відповідачкою. Шлюбно-сімейні відносини припинили з липня 2013року. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд у повній мірі не врахував зазначені вимоги закону та не з*ясував у повній мірі всі обставини по справі, а саме : дана сім*я є молодою сім*єю, шлюб укладено лише у 2010році, за короткий шлюбний час народилося двоє дітей, що призвело до обтяження побутом та вплинуло на взаємовідносини. Посилаючись на те, що судом надавався сторонам строк для примирення, протягом якого вони не примирились, - суд залишив без уваги, що наданий строк був вкрай нетривалим: з 23.06.2014. до 7.08.2014. Відповідачка намагалась відновити подружні стосунки, вважає, що сім*я не розпалась остаточно та бажає її зберегти і в своїх, і в інтересах дітей. З огляду на викладене суд не мав законних підстав робити висновок, що сім*я розпалась остаточно. Крім того, по матеріалам справи не встановлено, як того вимагає ст.112 СК, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя. Враховуючи порушення судом вимог матеріального закону та невідповідність висновків суду обставинам справи, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 6 серпня 2014р., посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального законів. Апеляційний суд, розглянувши скаргу, справу, вважає, що рішення підлягає зміні в частині його обґрунтування, оскільки свої висновки суд зробив без врахування слідуючих обставин. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням зборів учасників ТОВ «Енергія» від 1 липня 1998року позивач був призначений директором зазначеного Товариства. Тривалий час виконував обов*язки директора Товариства. У березні 2014р. вирішив звільнитись за власним бажанням, а тому надіслав заяву про звільнення за ст.38 КЗпПУ на адресу засновників ТОВ- відповідачів по справі, які заяву не розглядають та рішення щодо його звільнення не приймають. Звертаючись до суду з позовною заявою про визнання припиненими за власним бажанням повноважень [PERSON] на посаді директора Товариства, позивач не зазначив у позовній заяві в якості належного відповідача саме Товариство, директором якого він був, та яке до цього часу не ліквідоване, а вказав відповідачами фізичних осіб- засновників товариства. Районний суд, розглядаючи спір, та обґрунтовуючи свої висновки щодо правовідносин, де стороною є Товариство, не звернув увагу, що ТОВ «Енергія» до справи не залучене, усі питання відносно цього Товариства залишились нез*ясованим, а тому висновки суду не можна визнати такими, що відповідають обставинам справи.. Крім того, посилаючись на норми Закону «Про акціонерні товариства», суд з огляду на те, що Товариство не залучалось до участі у справі, а матеріали останньої не містять повного тексту його Статуту, - не з*ясував та необґрунтовано вважав, що Товариство, директором якого був позивач, є акціонерним, а тому невірно посилався на норми матеріального права. Не можна погодитись з висновком суду про те, що судом не вирішуються питання про розірвання трудового договору, оскільки позовні вимоги таке не містять, у резолютивній частині рішення йдеться про визнання повноважень припиненими з тих підстав, що питання про розгляд заяви та звільнення позивача за власним бажанням взагалі не вирішується. На підставі наведеного, враховуючи, що вимоги до належного відповідача не пред*явлені (і у позивача залишається право на їх пред*явлення), - висновки суду по суті спору не можуть визнаватись обґрунтованими та підлягають зміні. Позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав порушення вимог процесуального закону, а саме, з підстав незалучення належного відповідача по справі. Таким чином, рішення суду підлягає зміні в частині його обґрунтування.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року, посилаючись на його незаконність, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення частково незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер троюрідний дядько позивачки - [PERSON]. На момент смерті в нього були два спадкоємці першої черги: його дружина -[PERSON], яка померла [INFO], та син [PERSON], який помер [INFO], та який до смерті прийняв спадщину після померлих батьків, але належним чином не встиг переоформити всі необхідні документи, зокрема, на гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є по даній справі спірним. Рішенням Заводського районного суду від 12.03.2014 року встановлений факт, що [PERSON] є троюрідною сестрою, померлого [INFO] [PERSON]. На даний час мається двоє найближчих родичів [PERSON]. - позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON]. Звернувшись до нотаріуса за встановленням права на спадщину з наявними у позивачки документами, їй в усній формі було відмовлено з підстав відсутності документів, що підтверджують право власності померлого [PERSON] на гараж та рекомендовано звернутись до суду за вирішенням цього питання по суті. Розглядаючи спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності за [PERSON] на гараж у дворі будинку, суд 1-ї інстанції,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року, посилаюсь на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недослідження доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення в частинні відмови у стягненні матеріальної шкоди незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, виходячи з наступного. Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] проживає в квартирі № [ADDRESS]. [PERSON] є власником квартири № 25 за вказаною адресою. 31 грудня 2013 року відбулося залиття належної позивачці квартири, що підтвердила відповідачка. Вказаним залиттям квартири позивачка понесла матеріальні витрати та зазнала моральної шкоди, які вона оцінює в 3500,00 грн. та 6500,00 грн.. відповідно. Враховуючи визнання відповідачкою факту залиття квартири позивачки, однак, відсутності доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2015 року, посилаючись на його незаконність. Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, доводи скарги, вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], районний суд прийшов до висновку, що подальше збереження родини неможливе, а тому шлюб необхідно розірвати. Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки він зроблений без належного зясування дійсних обставин по справі. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з\~29 вересня 1984 року, мають двох спільних повнолітніх дітей. Шлюбно-сімейні відносини припинені у жовтні 2010 року за ініціативою позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~\~суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позов про розірвання шлюбу позивач подав після більше як 25 років подружнього життя. Відповідачка, не дивлячись на те, що з 2010 року вони не проживають разом, - до теперішнього часу не втратила добрих, теплих почуттів до чоловіка, вважає за можливе відновлення сімейних стосунків та збереження сімї в інтересах і самих сторін і їхніх дітей та внуків, які дуже цього бажають. Крім того,\~ згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. Однак, в порушення\~ зазначених норм закону, суд безпідставно залишив без задоволення клопотання відповідачки про надання строку на примирення. Таким чином, зважаючи на викладені обставини, порушення судом вимог закону при ухваленні рішення, а також на те, що відповідачка бажає зберегти\~ сімю, яка існує понад 25 років, в звязку з чим готова робити все можливе для відновлення стосунків та збереження сімї, те, що розірвання шлюбу можливе лише за відсутності обставин для його збереження, чого судом першої інстанції належним чином не було враховано, рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON].

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає, що\~ оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 000,00 грн.. та стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судового збору в розмірі 243,60 грн., виходячи з наступного. Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 23 липня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким, останній отримав кредит у розмірі 961065 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 9,00% на рік з кінцевим терміном повернення 23.07.2012 року. В звязку з неналежним виконанням [PERSON] обовязків щодо повернення кредитних коштів у останнього станом на 11.05.2011 року виникла заборгованість у розмірі 2464599,69 грн., що складається з: 961065 грн. - заборгованість за кредитом, 49019,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1336915,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 250 грн. штраф (фіксована частина), 117349,99 грн. штраф (процентна складова). Встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції, надавши належну оцінку зібраним доказам,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON], посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків матеріалам справи. Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, вважає скаргу обґрунтованою, а рішення в оскаржуваній частині таким, що підлягає зміні, виходячи з наступного. Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що сторони з 2011 року до серпня 2012 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO], є батько [PERSON] та мати [PERSON]. Під час розгляду справи в частині позову [PERSON] про встановлення батьківства [PERSON] суд 1-ї інстанції встановив, що відповідач є батьком дитини [PERSON], а тому задовольнив позовні вимоги. У цій часині рішення вступило в законну силу. Відповідно до Довідки № 229/1 від 12.03.2014 року [PERSON], яка мешкає за адресою [ADDRESS], перебуває на обліку в Індустріальному районі управління праці та соціального захисту населення і отримує допомогу на дітей одиноким матерям, а саме на доньку [PERSON]. , На підставі ст.ст. 180, 182, 183 СК України щодо обов'язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про обов*язок відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В цій частині рішення не оскаржене, також вступило в силу. Стягуючи аліменти на утримання позивачки на підставі ст.91,84ч.2 СК в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, районний суд не в повній мірі з*ясував усі обставини щодо можливості надання відповідачем допомоги в такому розмірі. Так, відповідач, заперечуючи проти утримання позивачки, серед іншого, посилався на те, що в результаті усих виплат його заробітна плата залишається занадто малою для підтримання його життєдіяльності. Ці твердження судом не були перевірені, докази щодо заробітної плати відповідача у справі відсутні. А, значить, допущена неповнота у з*ясуванні обставини, що має значення для правильного вирішення спору, що дає підстави в порядку ст.309 ЦПК для зміни рішення. Апеляційним судом зазначені доводи перевірені, у відповідача витребувано та оглянуто розрахункові листи по нарахуванню заробітної плати, якими його доводи щодо мізерного остатку заробітної плати підтверджено після всих відрахувань, а тому апеляційний суд вважає за можливе, з врахуванням усих обставин, що стосуються обох сторін, матеріального стану відповідача, зокрема, того, що він вже сплачує аліменти на сина він першого шлюбу, на дочку [PERSON], - зменшити розмір аліментів на користь позивачки до 1/10 частини, змінивши в цій частині рішення. В іншій частині, що оскаржується,- рішення слід залишити без змін.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2017 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, - районний суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження родини неможливе, оскільки суперечить інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки він зроблений без належного з'ясування дійсних обставин по справі. З матеріалів справи вбачається, що сторони з грудня 2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позов про розірвання шлюбу позивач подав після майже 17 років подружнього життя. Відповідачка вважає за можливе відновлення сімейних стосунків та збереження сім'ї в інтересах сторін, оскільки вони з позивачем продовжують проживати однією сім'єю, ведуть спільне господарство, спільно харчуються, позивач щомісячно надає в сімейний бюджет частину заробітної плати. Крім того, згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. Однак, в порушення зазначених норм закону, суд безпідставно залишив без задоволення клопотання відповідачки про надання строку на примирення, хоча остання категорично заперечувала про розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи на викладені обставини, порушення судом вимог закону при ухваленні рішення, а також на те, що відповідачка бажає зберегти сім'ю, яка існує 17 років, те, що розірвання шлюбу можливе лише за відсутності обставин для його збереження, чого судом першої інстанції належним чином не було враховано, рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року, посилаючись на неповне дослідження судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення, а в іншій частині залишенню без змін, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 12.10.2007 року між\~ЗАТ КБ\~«ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким Банк надав йому споживчий кредит у сумі 41003,91 дол. США зі сплатою за користування\~ 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.10.2017 р. З метою забезпечення виконання за даним кредитним договором, 12 жовтня 2007 року\~між Банком та [PERSON] укладений договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, предметом яких виступила квартира, розташована за адресою:\~ [ADDRESS], вартість якої згідно п. 33.4 Договору іпотеки складає 266 928,00 грн. В звязку з порушенням\~ [PERSON] зобовязання за кредитним договором у нього утворилась заборгованість, яка станом на 27.01.2014 року становила 117 444,34 дол. США, з яких: 36 602,63 дол. США заборгованість за кредитом; 16 406,19 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 579,60 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 54 233,53 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 31,29 дол. США штраф (фіксована частина); 5 591,10 дол. США штраф (процентна складова). Заперечуючи проти позовних вимог банку, [PERSON] надала суду заяву, в якій просила суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який Банком був пропущений. Крім того, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали суду зустрічні позовні заяви, в яких кожен із них просив визнати недійсними договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя,\~ кредитний договір, з наведених районним судом підстав. Задовольняючи позовні вимоги Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки,\~ районний суд,

Outcome: approved