Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

В березні 2020 року представник позивача [PERSON] , в інтересах [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 188 920 грн. В обґрунтування позову вказав, що позивач в період часу з 25.09.1992 року по 01.07.2002 року, перебуваючи в трудових відносинах з ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комібанат», правонаступником, якого є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», в межах покладених на нього трудових обов`язків, виконував маркшейдерські роботи, зйомки і заміри гірничих робіт, вів облік виробленого простору та під час завдань в умовах кар`єру наражався на дію підвищених концентрацій пилу через недосконалість робочих місць. Зазначив, що внаслідок тривалої дії на організм позивача шкідливих чинників пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного в повітрі робочої зони, концентрація якого перевищувала гранично-допустиму, позивачем отримано професійне захворювання «хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст.». Поряд з цим, вказав, що зазначені шкідливі фактори мали місце з вини відповідача, який порушив законодавство в сфері охорони праці - не створив безпечні і нешкідливі умови праці для своїх працівників. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням 11.08.2009 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому встановлено ступінь втрати працездатності - 25 %. При повторних переоглядах позивачу неодноразово встановлювалась ступінь втрати професійної працездатності 40% та третя група інвалідності, в останній раз 04.10.2011 року, позивачу визначено 40% втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. Вказав, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в неможливості повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, реалізовувати свої звички та бажання, професійне захворювання супроводжується постійними відчуттями задишки при незначному фізичному навантаженні, частим сухим приступоподібним кашлем протягом дня, в ранкові часи з виділенням слизу, важкістю у грудях, загальною слабкістю, головним болем, болем у серці. Зазначив, що вказані негативні явища призводять до зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати працездатності. Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду з огляду на вимоги виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обсягу, характеру та тривалості перенесених страждань в сумі 188 920 грн., вважаючи, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок роботодавця, який не виконав покладений на нього законодавством обов`язок по створенню нешкідливих умов праці. 01 квітня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року відкладено розгляд справи на 18.05.2020 року. Відповідач скористався правом надання відзиву в якому представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Вказує, що виникнення професійного захворювання у відповідача обумовлене тривалою роботою позивача в шкідливих умовах, що залежало безпосередньо від бажання самого позивача. Також зазначив, що позивачем не доведено наявність причинного моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянні заподіювача та вини відповідача в її заподіянні. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавалась Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] , [INFO] , працювала в кар`єрі № 3-4 Петрівського рудоуправління ВАТ «ЦГЗК», правонаступником прав та обов`язків якого є відповідач, з 25.09.1992 року по 29.12.1994 року гірничим робітником на маркшейдерських роботах, з 29.12.1994 року по 01.07.2002 року дільничним маркшейдером, що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки позивача, а також підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 9 від 27.05.2009 року. Позивач, в період перебування на вказаних посадах виконувала маркшейдерські роботи, зйомки і заміри гірничих виробок, готувала обґрунтування по схемам ведення і розвитку гірничих робіт, вела облік виробленого простору. Під час виконання відповідних завдань в умовах кар`єру, позивач підпадала під дію підвищених концентрацій пилу, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 9 від 27.05.2009 року. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 9 від 27.05.2009 року (п.14) встановлено, що позивачу поставлено діагноз «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) ЛН першого-другого ступеня». Згідно п. 16 даного акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: «Працюючи в кар`єрі № 3-4 Петрівського рудоуправління ВАТ «ЦГЗК», з 25.09.1992р. по 29.12.1994р. гірничим робітником на маркшейдерських роботах, з 29.12.1994р. по 01.07.2002р. дільничним маркшейдером, виконувала маркшейдерські роботи, зйомки і заміри гірничих виробок, готувала обґрунтування по схемам ведення і розвитку гірничих робіт, вела облік виробленого простору. Під час виконання завдань в умовах кар`єру наражалася на дію підвищених концентрацій пилу, через недосконалість робочих місць». Причиною виникнення професійного захворювання відповідно до п.17 акту визначено: «Праця протягом 09 років 09 місяців в умовах підвищеної концентрації пилу в повітрі робочої зони: -пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% в концентрації від 2,5 3,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3». Пунктом 19 Акту визначено, що керівництво ВАТ «ЦГЗК» порушило вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» в період роботи позивача на даному підприємстві. Згідно п. 7 Акту вбачається, що під час його складання в склад комісії входили представники адміністрації ВАТ «ЦГЗК». 11.08.2009 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з виписки з акта огляду МСЕК серії 2-16 ПК № 003416. За результатами огляду позивачу визначено втрату професійної працездатності в ступені 25 % внаслідок професійного захворювання, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні та лікування в ЛПЗ. 08.09.2010 року [PERSON] повторно пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами огляду позивачу встановлено втрату професійної працездатності в ступені 40 %, третю групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному лікуванні, лікуванні в ЛПЗ, санаторно-курортному лікуванні. Відповідні відомості знайшли своє відображення у виписці із акта огляду МСЕК № 049560 серії 10 ААА. 04.10.2011 року [PERSON] повторно пройшла огляд МСЕК, за результатами якого, їй визначено ступінь втрати професійної працездатності 40%, встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено потребу в медикаментозному лікуванні, лікуванні в ЛПЗ, санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 062088. Згідно виписок з історії хвороби виданих на ім`я [PERSON] анамнез її захворювання характеризується наступним: «Багаторазово отримувала лікування з приводу загострення хронічного бронхіту за місцем мешкання, стаціонарне лікування в терапевтичному відділенні за місцем мешкання, у т.ч. у пульмонологічному відділенні Кіровоградської обласної клінічної лікарні з приводу загострення хронічного обструктивного бронхіту (2006 р.), у грудні 2007 року отримала стаціонарне обстеження та лікування в терапевтичному відділенні клініки інституту, виписана з діагнозом: ХОЗЛ 1-2 ст., ЛН 1-2 ст., рекомендовано контроль в клініці інституту у травні 2009 року. З 05.02.2009 року по 16.02.2009 року отримувала стаціонарне лікування в терапевтичному відділенні Петрівської ЦМЛ з діагнозом ХОЗЛ, фаза загострення». Згідно\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст. ст.\~23,\~1167 ЦК України\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із отриманим професійним захворюванням, що призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 40% та третьої групи інвалідності, погіршення функцій органів дихання, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) Отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в медикаментозному лікуванні, час роботи позивача в шкідливих умовах, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 80\~000 (вісімдесят тис.) грн. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial