Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

в березні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, просив суд: стягнути із [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 12000 доларів США та 13 000 Євро та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2005 року року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було укладено договір позики, який сторони оформили розпискою. За договором позики відповідач отримала від позивача у борг грошові кошти в сумі 2000 доларів США. Позивач зазначає, що [PERSON] передано вказані грошові кошти в цей же день, факт отримання коштів засвідчується підписом відповідача в розписці. В позові вказано, що за домовленістю відповідач зобов`язалась повернути вказані грошові кошти за першою вимогою позивача. Окрім цього, 16.11.2010 року між сторонами було укладено договір позики, який також оформили розпискою, згідно з якою відповідач отримала від позивача в борг 10 000 доларів США та 7000 Євро, та зобов`язалась повернути ці суми за першою вимогою позивача. В позові вказано, що 04.05.2021 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з якого відповідач отримала від позивача в борг 6000 Євро та зобов`язалась повернути цю суму за першою вимогою [PERSON] . Позивач зазначає, що 07.02.2020 року направила відповідачу [PERSON] вимогу про повернення вищевказаних сум, однак 28.02.2020 року відповідач надіслала відповідь на вимогу, згідно з якої просить надати копії укладених договорів на підтвердження наявності між ними фінансово-кредитних відносин та отримання нею від позивача в борг грошових коштів. У зв`язку з зазначеним та посилаючись на положення ст.ст. 207, 526, 629, 1 047, 1 049, ЦК, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 14.04.2020 було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20.08.2010 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 18.11.2020 року на 11:30 год. 18.01.2021 року до суду надійшов від представника відповідач [PERSON] - адвоката Поліченко Олени Анатоліївни відзив позовну заяву, в якому представник відповідач, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначено, що відповідача [PERSON] заперечує позовні вимоги в повному обсязі, виходячи з того, що їй невідомо про написання розписки від 17.11.2005 року, в борг гроші в будь-якій сумі, [PERSON] не отримувала. Щодо, розписки, 16.11.2010, то у відзиві зазначено, що відповідач отримала від [PERSON] 10 000 доларів США та 7000 Євро, як і зазначено в розписці, кошти були отриманні для поповнення обігових коштів ТОВ «Хавес» (директор [PERSON] ) для передачі. У відзиві вказано, що позивач неодноразово позичала гроші [PERSON] під відсотки, за відсутності останнього відповідач отримувала кошти та передала їх саме директору [PERSON] . Відповідач, зазначає, що 16.11.2010 року на підтвердження отримання коштів у [PERSON] від [PERSON] , [PERSON] складено розписку, оригінал якої знаходиться у позивачки, про що позивача було повідомлено по телефону, по електронній пошті (вислана розписка). Щодо розписки 04.05.2011 року, у відзиві зазначено, що обставини її написання аналогічні, які було при написанні розписки від 16.11.2010 року. Відповідач, зазначає, що про внесення коштів на рахунки ТОВ «Хевес», після надання нею розписок свідчать бухгалтерські документи того часу. У зв`язку із чим, відповідач вважає, що до спірних правовідносин положення ЦК про боргові зобов`язання не застосовуються, за таких обставин існування між сторонами правовідносин за договором позики нівелюється. 28.01.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача, в якій зазначено, що посилання представника відповідача про те, що 17.11.2005 року відповідачка начебто не брала у борг грошові кошти в сумі 2000 доларів США, то представник позивача зазначає, що такі твердження не відповідають дійсності, оскільки, зазначена, розписка, написана власноруч [PERSON] . Також представник позивача вказує, що представник відповідачки, у відзиві по розписці 16.11.2020 року сама підтверджує факт отримання відповідачкою грошових коштів від позивачки, в сумі 10 000 доларів США та 7000 Євро, а посилання відповідачки, що відповідні кошти були передані [PERSON] , ніяким чином не припиняє зобов`язання відповідачки повернути повернуті кошти позивачці, і з моменту передання позивачкою коштів стала їх власником та подальше розпоряджання коштами - це виключна прерогатива відповідачки. Позивач та його представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні заперечувала, проти задоволення позову, і пояснила, що написала розписки 16.11.2010 року та 04.05.200 року на вимогу позивача для страхування та була впевнена, що вона їх знищить, а в замін у позивача буде розписка від директора ТОВ «Хевес» Козюри О.І. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. В судовому засідання, суд в порядку ч. 6 ст. 95 ЦПК України, з власної ініціативи витребував у відповідача оригінал розписки від 16.11.2010 року, копія якої долучена до відзиву на позовну заяву. Оригінал суду не надано. (а.с. 49) Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в судовому засіданні встановлено, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого 17.11.2005 року відповідач взяла у позивача борг в розмірі 2000 доларів США та прийняла на себе зобов`язання повернути вказану суму повному обсязі за вимогою позивача, що підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем [PERSON] від 17.11.2005 року, оригінал якої досліджено судом в судовому засіданні (а.с.5). При цьому, заперечуючи проти наявності вказаної розписки, відповідач не надає жодного доказу щодо її недійсності. Крім, цього встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого 16.11.2010 року відповідач взяла у позивача борг в розмірі 10 000 доларів США та 7000 євро та прийняла на себе зобов`язання повернути вказану суму повному обсязі за вимогою позивача, що підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем [PERSON] від 16.11.2010 року, оригінал якої досліджено судом в судовому засіданні (а.с.6). Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого 04.05.2011 року відповідач взяла у позивача борг в розмірі 6000 євро та прийняла на себе зобов`язання повернути вказану суму повному обсязі за вимогою позивача, що підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем [PERSON] від 04.05.2011 року, оригінал якої досліджено судом в судовому засіданні (а.с.7). Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 2000 доларів США; 10 000 доларів США, 7000 євро; 6000 євро та зобов`язалась повернути на першу вимогу позивача і будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] у встановлений строк виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В судовому засіданні судом встановлено, що 07.02.2020 року позивач [PERSON] направила відповідачу [PERSON] вимогу про повернення коштів, в якій вимагала, що протягом тридцяти днів із дня отримання відповідної вимоги повернути [PERSON] суму боргу в розмірі 2000 доларів США за договором позики від 17.11.2005 року; суму боргу в розмірі 10 000 доларів США та 7000 євро за договором від 16.11.2010 року, суму боргу в розмірі 6000 євро за договором позики від 04.05.2011. (а.с. 8) При цьому, відповідач [PERSON] , 25.02.2020 надіслала позивачу [PERSON] відповідь на зазначену вимогу, в якій зазначено, що вимога була отримана та посилаючись на положення ч. 2 ст. 1047 ЦК України, просить надати копії уладених договорів на підтвердження наявності між ними фінансово-кредитних відносин між [PERSON] та [PERSON] та отримання від останньої боргу. (а.с. 10). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року справа 373/2054/16-ц (провадження N 14-446цс18) визначено, що відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18. При цьому суд критично оцінює посилання, представника відповідача, на ту обставину, що згідно розписок від 16.11.2010 року та 04.05.2011 року, відповідач отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, 7000 євро, та 6000 євро, для поповнення обігових коштів ТОВ «Хавес» (директор [PERSON] ) для передачі, що підтверджується розпискою від 16.11.2010.(а.с.49). Згідно ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Таким чином, враховуючи, що оригінал розписки від 16.11.2010, копія якої долучена до відзиву не подано, а позивач ставить під сумнів відповідну копію поданої розписки, суд не бере до уваги відповідний доказ.(а.с.49). Крім того в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження та обставина, що вказана розписка спростовує зобов`язання відповідача перед позивачем по договору позики (розписці) від 16.11.2010. При цьому суд окремо зазначає, що наявність посилання в розписці від 16.11.2010 про отримання грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США і 7000 євро відповідачем [PERSON] для поповнення оборотних коштів фірми «Хавес», в даному випадку не впливає на суть зобов`язання і обов`язок саме [PERSON] повернути кошти по першій вимозі що прямо зазначено особисто відповідачем у вказаній розписці. (а.с. 6) Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову щодо стягнення заборгованості в сумі - 2000 доларів США за договором позики від 17.11.2005 року; суму боргу в розмірі 10 000 доларів США та 7000 євро за договором від 16.11.2010 року, суму боргу в розмірі 6000 євро за договором позики від 04.05.2011 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи достатніх та допустимих доказах, тому суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за розписками: від 17.11.2005 - в розмірі 2000,00 доларів США; від 16.11.2010 - в розмірі 10000,00 доларів США та 7000 Євро; від 04.05.2011 - в розмірі 6000 Євро. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6850 грн. 90 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved