Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 56 від 18.11.2010 року. Даний позов [PERSON] обґрунтував наступним. З 18 листопада 2010 року він проживає із відповідачкою у справі у зареєстрованому шлюбі, який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 56 від 18.11.2010 року. Від спільного проживання разом у сторін дітей не має. Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін не склалося спільне життя, шлюбні відносини між ними припинені з 10.09.2013 року. Позивач вважає, що подальше спільне життя є неможливим. Суперечки про поділ майна, яке є їхньою спільною власністю, немає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив їх задовольнити, доповнивши, що сімейні відносини в нього з відповідачкою не склалися через різні погляди на життя та характери, в зв'язку з чим з вересня 2013 року відповідачка виїхала від позивача, як йому відомо, на територію України, з того часу сторони проживають окремо. Щодо роз'яснень суду про збереження шлюбу шляхом надання терміну для примирення, позивач зазначив, що примирення між ним та відповідачкою не можливе, цього він не бажає та наполіг на розірванні шлюбу. В судовому засіданні адвокат позивача [PERSON] позовні вимоги, пояснення та думку позивача [PERSON] повністю підтримав, попросив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак 18 липня 2014 року подала до суду заяву, в якій просить слухання справи, яке відбудеться 18 липня 2014 року, провести у її відсутності, оскільки проживає поза межами України. Окрім того, довела до відома, що 15.07.2014 року вона знята з реєстрації місця проживання в смт Томашпіль, доказом чого є рішення Томашпільського районного суду та копія домової книги, які подала до суду її представник, просить відправити дану справу до Верховного Суду України для призначення підсудності цієї справи. Відповідно до ст. 158 ЦПК України, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача та його адвоката, розглянувши заяву відповідачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно і всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на правову підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судом встановлено, що 18 листопада 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 56. На даний час обидва з подружжя проживають у Німеччині, але із даним позовом [PERSON] звернувся до суду в України, а саме до Томашпільського районного суду Вінницької області, оскільки обоє до виїзду у Німеччину проживали саме в [ADDRESS]. У відповідності до ст. 111 ЦПК України, підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, за клопотанням позивача визначається ухвалою судді Верховного Суду України. У такому самому порядку визначається підсудність справи про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України. Крім того, у п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до ст. 111 ЦПК Верховний Суд України визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні. На підставі клопотання [PERSON] ухвалою Верховного суду України від 9 липня 2014 року визначено підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу-Томашпільському районному суду Вінницької області. Розглядаючи спір по суті суд виходив з положень Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV від 23.06.2005 року (надалі Закон № 2709-IV), а саме з положень 75 цього Закону, які передбачають, що Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. При цьому п.7 ст. 76 Закону № 2709-IV передбачає, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: ..дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Враховуючи, що шлюб було зареєстровано на території України, а саме у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, який розташований в межах території, на яку поширюється юрисдикція Томашпільського районного суду Вінницької області, суд вважає за можливе й вирішити питання про його розірвання саме в Томашпільському районному суді Вінницької області, тим паче, що це не перешкоджає легалізації рішення суду у цій справі на території Німеччини. Суду не було надано доказів того, що сторони по справі не мають паспортів громадянина України, що є підставою для відмови їм у державній реєстрації актів цивільного стану зміни імені та розірвання шлюбу на території України. Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся із даним позовом до Томашпільського районного суду Вінницької області. Що стосується вимог позивача про розірвання шлюбу, то вони є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному об`ємі, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, а саме: неможливість подальшого сумісного життя, відсутність взаєморозуміння між сторонами, їх фактичне припинення сімейно-шлюбних відносин з вересня 2013 року, а також відсутність бажання позивача примиритися, його наполягання на розірванні шлюбу, а також те, що дана справа тривалий час, а саме з 12 березня 2014 року перебуває на розгляді у суді, відповідачка на протязі вказаного періоду питання перед судом щодо надання певного періоду для примирення з метою збереження сім'ї не ставила, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересах позивача, що має істотне значення і встановлено судом, тому позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягає до задоволення, доказів зворотного суду надано не було. Також слід зауважити на тому, що згідно до законодавства України (глава 8 СК України), дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тому, сторонам по справі ні що не перешкоджає для вирішення спору про розподіл сумісно нажитого майна поза вирішенням питання про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, ст. ст. 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 104, 105, 110, 111, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved