Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що 25 грудня 2007 року між ними та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати кредит в сумі 10000 дол. США на строк до 20 грудня 2007 року , а відповідач зобовязався сплатити кредит та відсотки. Свої зобовязання він не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 17 лютого 2016 року в сумі 27204 дол. США. В забезпечення виконання зобовязань за договором з [PERSON] укладено договір поруки. Просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 272045 дол. США, що за курсом НБУ складає 734780,14 грн. та судові витрати. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № 819 М-07 від 25 грудня 2007 року станом на 17 лютого 2016 в сумі 15654,34 дол. США, що за курсом 27.01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 лютого 2016 року складає в сумі 422823,72 грн.; та витрати по сплаті судового збору в рівних частках з кожного; в іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просили скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості з пені, яка нарахована станом на 13 квітня 2014 року та ухвалити в цій частині нове рішення, оскільки порушено норми процесуального і матеріального права, суд зробив помилковий висновок, щодо відмови у стягнення заборгованості пені за весь період її нарахування з посиланням на Закон України № 1669-VII від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та не взяв до уваги, той факт, що нарахування пені забороняється лише з 14 квітня 2014 року та не перевірив наявність пені, нарахованої станом на 14 квітня 2014 року, яка підтверджувалась розрахунком заборгованості та підлягала стягненню. В судове засіданні апеляційного суду сторони не зявились. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідачі повідомлені належним чином в порядку ч.3, 4 ст.76 ЦПК України через житлово-експлуатаційну організацію (арк..спр.80-82). Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, яка нарахована станом на 13 квітня 2014 року, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині. Апеляційний суд вважає що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за вказаний період не в повній мірі відповідає вимогам закону. Відмовляючи у стягненні заборгованості по пені, в тому числі, яка утворилась станом на 13 квітня 2014 року, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за яким забороняється стягувати заборгованість по пені, яка утворилась із 14 квітня 2014 року, а штрафні санкції відповідачам, які зареєстровані в населеному пункту, в якому проводилась антитерористична операція, нараховані після 14 квітня 2014 року. Але з такими висновками погодитися неможливо. Судом при розгляді справи було встановлено, що 25 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 10 000, 00 дол. США на строк до 20 грудня 2017 року, 25 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, станом на 17 лютого 2016 року заборгованість за кредитним договором склала 27 204, 00 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом 6294,57 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 9359,77 дол. США, заборгованість за пенею 10245,42 дол. США, а також штрафи 9,26 дол. США (фіксована частина), 1294,99 дол. США (процентна складова). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» N 1669-VII від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Краматорськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 16 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Краматорськ. З копій паспортів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони зареєстровані в м. Краматорську б-р. Краматорський, 18/34 (арк..спр.16-18). Дана обставина також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу (арк..спр.30, 31). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] нарахована пеня, починаючи з 22 жовтня 2009 року та станом на 17 лютого 2016 року заборгованість по пені склала 10257,35 дол. США (арк..спр.4-6). Отже висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в повному обсязі з посиланням на ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не відповідають вимогам закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. З розрахунку заборгованості за спірним договором станом на 13 квітня 2014 року виходить, що загальна сума нарахованої пені станом на 13 квітня 2014 року складає 4381,58 дол. США (арк..спр.48-53), що за курсом Національного банку України станом на 31 серпня 2016 року (час ухвалення рішення у справі) складає 112387,53 грн. (арк..спр.89) і підлягає стягненню з відповідачів. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. З умов договору поруки від 25 грудня 2007 року, укладеним між позивачем та [PERSON] п.11 виходить, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за Кредитним договором, а за п.1 предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] своїх обовязків за кредитним договором № 819М-07 від 25 грудня 2007 року, згідно якому кредитор надав боржнику кредит в сумі 10000 дол. США, а боржник зобовязаний повернути кредит в строк до 20 грудня 2017 року (арк..спр.15), тобто порука не припинилась. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Виходячи зі змісту ч.1 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності, ч. 3 - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В матеріалах справи відсутня заява відповідачів щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Отже відсутні підстави для застосування позовної давності. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. На підставі викладеного судом першої інстанції не повно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що є підставами для скасування рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, яка нарахована станом на 13 квітня 2014 року та зміни рішення в частині розміру судового збору. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 11021,70 грн. (арк..спр.1), що складає 1,5 відсотки ціни позову відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» 8 липня 2011 року № 3674-VI. Враховуючи, що апеляційний суд скасовує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, нарахованої станом на 13 квітня 2014 року та ухвалює нове рішення про стягнення пені в сумі 4381,58 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 31 серпня 2016 року складає 112387,53 грн., загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідачів складе 535211,25 грн.. Отже, розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог складе 8028,17 грн., тобто з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі по 4014,08 грн. з кожного.

Outcome: approved