Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

В березні 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Національного інституту раку про визнання незаконним та скасування наказу директора Національного інституту раку [PERSON] «Про призначення стягнення [PERSON] » від 04.02.2019 року № 15-А. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.01.2019 року Головним лікарем Національного інституту раку [PERSON] подано в.о. директору Національного інституту раку [PERSON]. рапорт про призначення службового розслідування щодо позивача. 18.01.2019 року наказом Національного інституту раку № 07 (за підписом в.о. директора [PERSON].) створено комісію для проведення службового розслідування професійної лікарської діяльності провідного наукового співробітника науково-дослідного відділу хіміотерапії солідних пухлин, доктора медичних наук [PERSON]. Актом по результатах роботи комісії, створеної Наказом № 07 встановлено факти: 1) системних порушень [PERSON] ведення медичної документації щодо відповідності Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003/о «Медична карта стаціонарного хворого», затвердженої наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року; 2) недотримання клінічного протоколу медичної допомоги «Рак грудної залози», пацієнтки [PERSON] , 1957 р.н. На підставі таких висновків, комісією у Акті висловлено пропозицію накласти дисциплінарне стягнення на провідного наукового співробітника науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин, доктора медичних наук [PERSON]. і відсторонити від лікувальної та консультативної діяльності у клініці інституту з внесенням відповідних змін у посадову інструкцію, а саме - виключити п. 2.1.9, 2.1.11. 04.02.2019 року наказом Національного інституту раку № 15-А (за підписом директора [PERSON].) оголошено догану [PERSON] , провідному науковому співробітнику науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин, доктору медичних наук. Вважає, що Наказ № 15-А прийнятий за відсутності підстав та з порушення Кодексу законів про працю України, є незаконним та підлягає скасуванню. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. 11.04.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому зазначено, що в діях позивача встановлено наявність складових дисциплінарного проступку, відповідно до останнього правомірно та співмірно до ступеню тяжкості вчиненого порушення притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану з наступних підстав. Так, головний лікар Національного інституту раку [PERSON] на підставі інформації, що міститься у відкритому доступі в мережі Інтернет необмеженому колу осіб, встановив можливість порушення позивачем своїх посадових обов`язків під час лікування пацієнтки [PERSON] , та направив 18.01.2019 року на ім`я в.о. директора Національного інституту раку відповідний Рапорт. У Рапорті від 18.01.2019 року викладено прохання у зв`язку з неодноразовими зверненнями пацієнтів та їх родичів, яким проводила лікування [PERSON] , призначити комісію для проведення детального службового розслідування її лікарської діяльності. 18.01.2019 року в.о. директора Національного інституту раку видано Наказ № 07 «Про створення комісії для проведення службового розслідування лікарської діяльності [PERSON] », на підставі якого створено комісію. Комісії наказано провести детальний аналіз лікарської діяльності [PERSON] та надати Акт службового розслідування. Згідно Акту по результатах роботи комісії створеної згідно Наказу по НІР №07 від 18.01.2019 року «Про створення комісії для проведення службового розслідування лікарської діяльності [PERSON] », в результаті службового розслідування комісія дійшла наступних висновків: - наявний факт системних порушень ведення медичної документації щодо відповідності документації № 003/о «Медична картка стаціонарного хворого», затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 року № 110, провідним науковим співробітником науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин доктора медичних наук [PERSON].; - виявлено недотримання клінічного протоколу медичної допомоги «Рак грудної залози», затвердженого у НІР04.10.2018 року, під час лікування пацієнтки [PERSON] , медична картка стаціонарного хворого № 19324. Також Комісією встановлено інші порушення вимог чинного законодавства. Враховуючи зазначене, вважає викладені в позовній заяві доводи безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні 19.08.2019 року позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково пояснила, що має право направити пацієнта на госпіталізацію, а на підписання хвороби права не має. Додала, що завідувач відділенням мав перевірити епікриз. Пацієнтка [PERSON] чекала її під кабінетом, тому на підставі діагнозу позивач госпіталізувала її, але первинну картку не заповнювала. Позивач пояснила, що підписувала тільки амбулаторну картку, а історія хвороби, за яку було винесено догану, вона не підписувала. Представник відповідача в судовому засіданні 19.08.2019 року зазначив, що позивач дійсно лікувала хвору [PERSON]. Догану позивачу було винесено через неналежне заповнення амбулаторної картки. Враховуючи зазначене просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України, проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Судом встановлено, що 18.01.2019 року Головним лікарем Національного інституту раку [PERSON] написано рапорт, в якому зазначено факт виявлення у мережі інтернет інформації щодо професійної діяльності провідного наукового співробітника науково-дослідного відділу хіміотерапії солідних пухлин, доктора медичних наук [PERSON]., під час лікування пацієнтки [PERSON] (а.с. 11). Наказом Національного інституту раку № 07 (за підписом в.о. директора [PERSON].) створено комісію для проведення службового розслідування професійної лікарської діяльності провідного наукового співробітника науково-дослідного відділу хіміотерапії солідних пухлин, доктора медичних наук [PERSON] у складі: [PERSON]. (головний лікар), [PERSON] (завідувач відділення пухлин грудної залози та її реконструктивної хірургії), [PERSON] (заступник головного лікаря з медичної частини), [PERSON]. (завідувач відділення онкогематології), [PERSON] (завідувач відділення дистанційної променевої терапії). Крім зазначеного, Наказом № 07 від 18.01.2019 року доручено комісії провести детальний аналіз лікарської діяльності [PERSON] та надати Акт службового розслідування до 24.01.2019 року, на час роботи комісії [PERSON] відсторонено від лікувальної та консультативної роботи. Комісії наказано провести детальний аналіз лікарської діяльності [PERSON] та надати Акт службового розслідування (а.с. 12-15). Відповідно до Протоколу № 1 від 18.01.2019 року вищевказаної Комісії вирішено провести рецензію медичної картки стаціонарного хворого № 19324, пацієнтки [PERSON] щодо відповідності «Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003/о «Медична картка стаціонарного хворого», затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 року № 110 та Наказу МОЗ України № 1422 від 29.12.2016 року та провести аналіз якості ведення медичної документації [PERSON] (а.с. 64). Актом по результатах роботи комісії створеної згідно з Наказом по НІР № 07 від 18.01.2019 року «про створення комісії для проведення службового розслідування лікарської діяльності [PERSON] » виявлено наступні недоліки, а саме в результаті службового розслідування комісія дійшла наступних висновків: наявний факт системних порушень ведення медичної документації щодо відповідності документації № 003/о «Медична картка стаціонарного хворого», затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 року № 110, провідним науковим співробітником науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин доктора медичних наук [PERSON]. та відсутність контролю за веденням медичної документації з боку завідувача відділення хіміотерапії солідних пухлин [PERSON]»; - виявлено недотримання клінічного протоколу медичної допомоги «Рак грудної залози», затвердженого у НІР 04.10.2018 року, під час лікування пацієнтки [PERSON] , медична картка стаціонарного хворого № 19324. На підставі п. 1 висновків комісії запропоновано провідному науковому співробітнику науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин, доктору медичних наук [PERSON]. накласти дисциплінарне стягнення та відсторонити від лікувальної та консультативної діяльності у клініці інституту з внесенням відповідних змін у посадову інструкцію, а саме виключити пп. 2.1.9, 2.1.10 та 2.1.11 (а.с. 13-15). Посадовою інструкцію провідного наукового співробітника науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин п. 2.1.9. передбачено «Надає консультативну та методичну допомогу в онкодиспансерах України з питань лікування злоякісних пухлин різних локалізацій». Пунком 2.1.10 передбачено, що «Надає лікувально-консультативну медичну допомогу пацієнтам у клініці та поліклінічному відділенні Клініки НІР, а також в інших медичних закладах, проводить вибір тематичних хворих для госпіталізації у Відділення, проводить лікування пацієнтів». Згідно п. 2.1.11 «проводить консультативну роботу в поліклінічному відділенні Клініки НІР». (а.с. 59) 18.01.2019 року позивач звернулась до Голови Первинної профспілкової організації Національного інституту раку [PERSON] із заявою, в якій просила роз`яснити чи є інформація у соціальних мережах підставою для проведення службового розслідування, та вказати підстави відсторонення від посади (а.с. 18). Відповідно до Протоколу № 2 від 22.01.2019 року Комісія заслухала звіти службового розслідування лікарської діяльності провідного наукового співробітника науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин Національного інституту раку (а.с. 63). Відповідно до Протоколу № 3 від 25.01.2019 року Комісією встановлено ряд порушень норм чинного законодавства та посадових обов`язків позивачем та складено Акт по результатам роботи комісії. Цим протоколом також встановлено, що у [PERSON] відібрано письмові пояснення, проте зазначено, що вона не надала обґрунтованих відповідей на поставлені запитання (а.с. 67-69). Наказом Національного інституту раку від 04.02.2019 року № 15-А (за підписом директора [PERSON].) оголошено додгану [PERSON] , провідному науковому співробітнику науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин Національного інституту раку (а.с. 16). Листом № 10 від 25.02.2019 року Первинна профспілкова організація Національного інституту раку повідомила позивачу, що розгляд питання передано до корпоративно-дисциплінарної комісії Інституту, про результати засідання буде повідомлено (а.с. 19). Листом від 04.04.2019 року № 16 Первинна профспілкова організація Національного інституту раку повідомили, що позивач до виборного профспілкового органу Первинної профспілкової організації Національного інституту раку не обиралась та не входить до складу Профспілкового комітету (а.с. 66). З метою ефективного управління якістю медичної допомоги та забезпечення підвищення рівня контролю за якістю медичної допомоги наказом МОЗ України від 28 вересня 2012 року № 752, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012 року за № 1996/22308, затверджено Порядок контролю якості медичної допомоги. (а.с. 94; 95; 96-100) Згідно положень Порядку, контроль якості надання медичної допомоги здійснюється шляхом застосування методів зовнішнього та внутрішнього контролю якості медичної допомоги, самооцінки медичних працівників, експертної оцінки, клінічного аудиту, моніторингу системи індикаторів якості, атестації/сертифікації відповідно до вимог чинного законодавства України та законодавства Європейського Союзу. Внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров`я та/або медичними радами закладів охорони здоров`я в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за кваліфікацією лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою та професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у закладі охорони здоров`я; самооцінки медичних працівників; організації надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я; моніторингу реалізації управлінських рішень; моніторингу дотримання структурними підрозділами закладу охорони здоров`я стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів; моніторингу системи індикаторів якості медичної допомоги; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги. Зовнішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється органами державної виконавчої влади в межах повноважень, визначених законодавством, зокрема шляхом контролю за дотриманням ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, проведення акредитації закладів охорони здоров`я, атестації лікарів, молодших спеціалістів з медичною освітою, професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють у системі охорони здоров`я, проведення клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги. Контроль якості надання медичної допомоги здійснюється за такими складовими: структура, процес та результати медичної допомоги; організація надання медичної допомоги; контроль за реалізацією управлінських рішень; відповідність кваліфікаційним вимогам медичних працівників, у тому числі керівників закладів охорони здоров`я; вивчення думки пацієнтів щодо наданої медичної допомоги; забезпечення прав та безпеки пацієнтів під час надання їм медичної допомоги. Контроль якості наданої медичної допомоги проводиться у випадках смерті пацієнтів, первинного виходу на інвалідність осіб працездатного віку, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання закладами охорони здоров`я стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжувалися скаргами пацієнтів та/або близьких осіб, які доглядають за пацієнтами, шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги. Відповідно до ст. 139 Кодексу законів про працю України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 147 ст. 139 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Згідно норм чинного трудового законодавства діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості випливає із змісту ст. 138 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності. Перед тим як ухвалювати рішення про застосування до працівника догани, роботодавець має провести розслідування та зібрати достатньо доказів, які свідчили б про факт вчинення працівником дисциплінарного проступку. Такими доказами можуть слугувати різноманітні документи: доповідні записки інших працівників; письмові свідчення свідків; повідомлення державних органів, що здійснюють контроль і нагляд за додержанням законодавства, зокрема у сфері використання найманої праці; висновки фахівців; письмові пояснення самих порушників тощо. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника (керівника), якщо вони мають законний характер. У цих спірних правовідносинах суд виходить із важливості дотримання принципів належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, які систематизовано в Рекомендаціях СМ /Rec (2007) 7 щодо належного управління. Отже, керівник як посадова особа, яка наділена відповідно до законодавства повноваженнями, що мають вплив на права та інтереси людей, має діяти відповідно до закону в межах норм, що окреслює його повноваження. Роботодавець не повинен діяти свавільно (Рекомендація щодо належного управління СМ /Rec (2007) (стаття 2). Залежно від змісту і характеру прав і обов`язків, що належать роботодавцю (керівнику), його правове становище визначається наявністю нормотворчої влади (прийняття локальних нормативних актів), адміністративно-диспозитивної влади (видання обов`язкових для виконання розпоряджень з приводу виконання трудових обов`язків), дисциплінарної влади (застосування заохочень, заходів дисциплінарної та матеріальної відповідальності). Зміст рішень, прийнятих відповідною посадовою особою, а також порядок їх ухвалення мають ґрунтуватися на законі. Роботодавець при виконанні адміністративних повноважень повинен діяти лише в чітко окреслених межах. Він не має діяти упереджено або його дії не мають сприйматися як такі. (Рекомендації СМ /Rec (2007)7 щодо належного управління (стаття 4), Рекомендація № R (2000) 6 щодо статусу посадових осіб в Європі (Принцип 13). Під час ухвалення відповідного рішення роботодавець має враховувати всі фактори, що стосуються цього рішення, при чому кожен фактор підлягає ретельному аналізу. Фактори, що не є ревалентними, повинно виключити з розгляду. На процес ухвалення адміністративного рішення не мають впливати особисті інтереси або упереджене ставлення посадової особи, яка ухвалює рішення. Слід уникати будь-яких проявів упередженості. Частиною 14 ст. 149 ст. 139 Кодексу законів про працю України, передбачено, що перед застосуванням дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни роботодавцем вимагається письмове пояснення. Це є доконечною процедурою. Якщо її не дотримано, в органа, що розглядатиме трудовий спір, будуть підстави для скасування наказу роботодавця про накладення дисциплінарного стягнення на порушника. Відмова порушника трудової дисципліни надати письмове пояснення не є перешкодою для застосування до нього дисциплінарного стягнення. Якщо порушник трудової дисципліни відмовляється надати письмове пояснення, складається відповідний акт у довільній формі, в якому зазвичай указуються обставини порушення, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка вчинила його, де, коли та за яких обставин його вчинено, які наслідки воно мало. Зазначається також, що порушникові було запропоновано надати письмове пояснення, але він відмовився його надати. Акт підписує посадова особа, яка склала цей акт, та не менше ніж два інших працівники (інші особи), які є свідками порушення і відмови порушника дати вказане пояснення. Таким чином фіксується як факт вчинення конкретним працівником дисциплінарного проступку, так і факт відмови надання ним письмового пояснення. Якщо ж факт дисциплінарного проступку підтверджено іншими доказами, зокрема поясненнями інших свідків, а також відповідними документами, а потребується лише зафіксувати факт відмови порушника надати письмове пояснення з приводу вчинення ним цього проступку, складається відповідний акт про таку відмову, який підписують особи, що є свідками такої відмови. Так, статтею 147 Кодексу законів про працю України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Отже, чинним законодавством роботодавцю (керівнику) при обранні виду стягнення до працівника надано певний ступінь дискреційності щодо суті рішень, котрі він має ухвалювати, даючи йому змогу обирати з кількох юридично прийнятних рішень найбільш відповідне на його думку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 Кодексу законів про працю України). Таким чином, в силу ст.ст. 147-149 Кодексу законів про працю України, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. За кожний проступок до працівника може бути застосоване тільки одне дисциплінарне стягнення. Поряд з дисциплінарним стягненням до порушника трудової дисципліни можуть бути застосовані інші заходи правового впливу, наприклад, попередження, повне або часткове позбавлення премії чи винагороди за результатами роботи за рік. Якщо невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків продовжувалось, не дивлячись на накладення дисциплінарного стягнення, допускається застосування до нього нового дисциплінарного стягнення, у тому числі догана, звільнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Трудові спори з питань накладення дисциплінарних стягнень вирішуються в установленому законодавством порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи положення норм діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу Національного інституту раку від 04.02.2019 року № 15-А (за підписом директора [PERSON].) про оголошення догани [PERSON] , провідному науковому співробітнику науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин, доктору медичних наук, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Кодексу законів про працю України, при обранні виду стягнення власник або уповноваждений ним орган повинен врахровувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Так, зі змісту Акта службового розслідування та зі змісту Наказу № 15-А від 04.02.2019 року не вбачається формулювань, які б вказували на проведення оцінки ступеня тяжкості проступку, заподіяної ним шкоди. Отже притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не може вважатись пропорційним, оскільки здійснене з порушенням ч. 3 ст. 49 Кодексу законів про працю України. Як вбачається зі змісту Акта службового розслідування, комісією встановлено факт порушень ведення медичної документації та недотримання клінічного протоколу медичної допомоги. Так, на у Акті службового розслідування, ні у Наказі № 15-А не вказано які з зазначених фактів є порушенням трудової дисципліни саме [PERSON] , не встановлено чи допущено такі порушення безпосередньо [PERSON] .. Зокрема, у поясненнях, які надавались позивачем у ході слуджбового розслідування, остання вказала, що історія хвороби пацієнта [PERSON] до закінчення лікування була передана завідуючому відділення [PERSON] . Проте, при проведенні службового розслідування даний факт жрдним чином не досліджувався, оцінка йому не надавалась. Так, комісією не встановлено яка особа здійснювала заповнення історії хвороби пацієнта та на якій стадії. Так, судом встановлено, що оспорюваним Наказом № 15-А від 04.02.2019 року в межах дискреційних повноважень Директором інституту притягнуто позивача, яка займає посаду провідного наукового співробітника науково-дослідного відділення хіміотерапії солідних пухлин, до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді догани, мотивуючи Наказ наступними підставами: Наказ № 08 від 18.01.2019 року «Про створення комісії для проведення службового розслідування лікарської діяльності [PERSON] ; поясювальна записка [PERSON] від 24.01.2019 року; пояснювальна записка завідувача відділенням хіміотерапії солідних пухлин [PERSON] від 25.01.2019 року; рапорт головного лікаря [PERSON] та Акт по результатах роботи комісії для проведення службового розслідування лікарської діяльності [PERSON] ». Як вбачається зі змісту Акта службового розслідування, комісією встановлено факт порушень ведення медичної документації та недотримання клінічного протоколу медичної допомоги. Так ні у Акті службового розслідування, ні у Наказі № 15-А не вказано які з зазначених фактів є порушенням трудової дисципліни саме [PERSON] , не встановлено чи допущено такі порушення безпосередньо [PERSON] .. Зокрема, у поясненнях, які надавались позивачем у ході слуджбового розслідування, остання вказала, що історія хвороби пацієнта [PERSON] до закінчення лікування була передана завідуючому відділення [PERSON] .. Проте, при проведенні службового розслідування даний факт жодним чином не досліджувався, оцінка йому не надавалась. Так, комісією не встановлено яка особа здійснювала заповнення історії хвороби пацієнта та на якій стадії. Таким чином, аналіз оскарженого Наказу свідчить про те, що проступком позивача, за який її притягнуто до дисциплінарної відповідальності, є порушення організації надання медичної допомоги та неналежний контроль за роботою підпорядкованих структурних підрозділів, які полягають у порушенні трудової дисципліни (системне порушення ведення медичної документації). Таким чином, відповідачем не доведено факту порушення позивачем трудової дисципліни, не зазначено, які дії та/або бездіяльність позивача порівняно із діями інших працівників/адміністрації Лікарні призвели до порушення та в чому полягає таке порушення, що позбавляє суд можливості встановлення причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням, за наявності останніх. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Національного інституту раку про визнання незаконним та скасування наказу директора Національного інституту раку [PERSON] «Про призначення стягнення [PERSON] » від 04.02.2019 року № 15-А, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved