Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом. Просить визнати право власності на житловий будинок № 19 по вулиці Сонячній села Левківка Ізюмського району Харківської області, під літ. «А-1», загальною площею 61,9 кв.м., в тому числі житловою - 28,8 кв.м., до якого примикають господарські будівлі: Б - літня кухня, В - сарай, Г - альтанка, Д - навіс, Е - сарай, Ж - гараж, З - сарай, И - навіс, К - сарай, Л - вбиральня, М - погріб, № 1 - паркан, № 2 - ворота з хвірткою, в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері - [PERSON], померлої 03 серпня 2016 року. Витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 1914,22 грн. покласти на нього. До підготовчого судового засідання позивач не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу без його особистої участі. Відповідач у підготовче судове засідання також не з'явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи провести без його участі, проти позову не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 03 серпня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-ВЛ № 549785, виданим Виконавчим комітетом Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області 03.08.2016 року, актовий запис № 23. (а.с.9). Позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження VІ-УР № 1897063, виданим в с. Левківка Ізюмського району Харківської області 03.10.1967 року, запис № 7. (а.с.10). Згідно заповіту, посвідченого Левківською сільською радою Ізюмського району Харківської області 08 квітня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 275, [PERSON] заповідала [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом матиме право. (а.с.19). Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 лютого 2017 року, посвідчене державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори [PERSON] Спадщина складається з земельної ділянки пл. 3.8827 га, розташованої на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, кадастровий номер 6322886500:04:000:0441, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 695089, виданого Левківською сільською радою Ізюмського району Харківської області 20 березня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 239 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1133504663228. Спадкова справа № 574/2016 р., зареєстровано в реєстрі за № 3-195. (а.с.17). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями Ізюмська державна нотаріальна контора відмовила в звязку з відсутністю оригіналу та дублікату правовстановлюючого документу на житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.20). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на майно. На момент закінчення будівництва у 1960 році житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, Ізюмський район, село Левківка, вул. Сонячна, № 19, діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема Положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, про те виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинку, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п. 62 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій» державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які надавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто, записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина і на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: Харківська область, Ізюмський район, село Левківка, вулиця Сонячна № 19, належного їй на підставі Виписки з погосподарської книги № 1 за 2016-2020 роки, запис № 0065-1, наданої Левківською сільською радою Ізюмського району Харківської області від 10.12.2018 року № 02-20/729. (а.с.16). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, тому відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на майно мого померлого не може бути перешкодою в реалізації мого права на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, узагальненої в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Таким чином суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved