Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

В березні 2018 року до суду надійшов вищезазначений позов, в якому позивачі просили: 1) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку садового будинку літера А-1 з господарськими спорудами літера «Б-1», огорожі «1,2», що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; 2) визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку садового будинку літера А-1 з господарськими спорудами літера «Б-1», огорожі «1,2», що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. В обгрунтування позову зазначали, що [INFO] помер [PERSON]. Після нього залишилась спадщина, що складається, зокрема, але не виключно із садового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Вони прийняли спадщину, однак оформити право власності на спірний садовий будинок в нотаріальному порядку не мають можливості,через відсутність правовстановлюючих документів та відсутність державної реєстрації на нього. Відповідач при вирішенні спору покладався на розсуд суду. 12.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судові засідання 05.04.2018 року, 18.04.2018 року, 07.05.2018 не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, із заявами до суду не звертались. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підтримала у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Білоцерківська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала на адресу суду письмові пояснення, в яких просив справу слухати без їх участі. Врахувавши пояснення представника позивачів, письмові пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 24.02.2015 року, [PERSON] помер [INFO]. 26.05.2015 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кравець А.В. із заявою № 391 про прийняття спадщини за законом. 10.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кравець А.В. із заявою № 519 про прийняття спадщини за законом. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.09.2016 року № 1819/02-31, виданої державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кравець А.В. відмовлено [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок розташований в [ADDRESS]. Постанова обґрунтована тим, що належність вказаного майна [PERSON] встановити неможливо, оскільки, спадкоємцями не пред'явлений правовстановлюючий документ, а саме: документ, що підтверджує право власності на зазначений садовий будинок та відсутність державної реєстрації права власності на нього. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеному, позивачами до суду не надано жодного доказу що вони дійсно є племінниками [PERSON] В судових засідання представнику позивача судом роз'яснювались права та обов'язки сторін, у тому числі щодо предмету доказування. Всупереч зазначеному, представником позивача не надано суду жодних клопотань про витребування, забезпечення доказів по справі. Крім того, відповідно до діючого законодавства, суд не має можливості із власної ініціативи витребовувати потрібні йому докази. Відповідно до чого, вирішує спір за наявними в матеріалах справи доказами, наданими сторонами по справі. Отже, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні, документи додані до справи у якості доказів та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані із розглядом справи, покласти на позивачів.

Outcome: dismissed