Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

В березні 2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до АФ ПСП «Ташлик» с.Веселівка Теплицького району про визнання недійсними змін від 25 серпня 2010 року до договору оренди землі від 30 грудня 2006 року, укладених між [PERSON] та відповідачем. Вказала, що вона успадкувала земельну ділянку після смерті [PERSON], який був власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 04 лютого 2016 року вона одержала свідоцтво про право на спадщину за законом і звернулась до АФ ПСП «Ташлик» про звільнення земельної ділянки у зв'язку з закінченням дії договору. Однак, їй у цьому було відмовлено з посиланням на те, що відповідно укладених 25 серпня 2010 року між [PERSON] та АФ ПСП «Ташлик» змін до договору строк дії договору було збільшено. Враховуючи, що зміни до договору оренди [PERSON] не підписував, нікого не уповноважував це зробити, просить визнати недійсними зміни до договору оренди. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, пояснила, що батько [PERSON], спадкоємцем після смерті якого є вона, змін до договору оренди в серпні 2010 року не підписував і нікого не уповноважував це робити. Батько хворів на ноги, за межі господарства не виходив, тому за станом здоров'я він не міг піти в контору для підписання якихось документів. Вказала, що вона не знала про існування таких змін до договору, аж поки в 2016 році відповідач відмовився звільняти земельну ділянку. Після спадкування земельної ділянки вона не отримувала орендної плати від АФ ПСП «Ташлик». Представник відповідача Горовий С.І., який діє на підставі довіреності від 24 травня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що в 2006 році між АФ ПСП «Ташлик» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 4 роки 11 місяців, тобто до 30 листопада 2011 року. В 2010 році відповідач запропонував укласти додаткову угоду, якою збільшувався розмір орендних платежів та строк дії договору. [PERSON] особисто підписав цю угоду, а також видав на ім'я [PERSON] довіреність на оформлення цієї угоди, яка була посвідчена нотаріально в сільській раді. Оскільки, договір закінчував свою дію 30 листопада 2011 року, а [PERSON] помер [INFO], то у нього був час дізнатись на підставі чого йому виплачується орендна плата в збільшеному розмірі. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання змін до договору оренди пройшло більше трьох років, вважає, що початок строку позовної давності необхідно відраховувати з 30 листопада 2011 року, тобто після спливу 4 років 11 місяців строку договору, який був визначений під час підписання договору 30 грудня 2006 року, оскільки [PERSON] особисто не проводив реєстрації договору оренди. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що працює бухгалтером в ТОВ «Теплик-Агро». В серпні 2010 року вона працювала бухгалтером в АФ ПСП «Ташлик», працювала там до 2013 року. В серпні 2010 року додатковими угодами займались працівники бухгалтерії, людей приходило багато, їх повідомляли про необхідність прийти і підписати додаткові угоди. Зміни стосувались збільшення розміру орендної плати та строку договорів. Вона особисто бачила, що [PERSON] особисто підписував таку угоду в приміщенні бухгалтерії контори підприємства, але хто конкретно з працівників бухгалтерії займався [PERSON] вона не знає. Вона допомагала робити копії паспортів і кодів на ксероксі. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснив суду, що він працює бухгалтером в ТОВ «Теплик-Агро». В 2010 році він працював в АФ ПСП «Ташлик», вів документацію по оплаті праці та виплаті орендної плати за паї. Під час укладення додаткових угод роз'яснювали людям, що збільшується строк дії договорів і збільшується орендна плата до 3%. Працівники вписували в підготовлені бланки прізвища та іншу необхідну інформацію. Це відбувалось протягом кількох днів під час видачі орендної плати. [PERSON] приходив в серпні, підійшов до працівника бухгалтерії [PERSON]. Потім він бачив, що [PERSON] підписав зміни до договору в трьох примірниках. [PERSON] видав на його ім'я доручення в сільській раді і він на підставі цього доручення займався реєстрацією змін. Після проведеної реєстрації [PERSON] видавала примірники договорів людям. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що вона працює в Веселівській сільській раді секретарем з 2000 року, а з 2015 року - секретарем виконкому. Вона друкувала текст доручення, сама записувала рукописний текст. [PERSON] особисто підписав в її присутності довіреність на ім'я [PERSON], але де це відбувалось: в сільській раді чи у нього вдома, вона не пам'ятає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що між [PERSON] та АФ ПСП «Ташлик» - 2 - с.Веселівка Теплицького району 30 грудня 2006 року було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 2,1480га, строком дії 4 роки 11 місяців (а.с. 15-16). Вказаний договір був зареєстрований в Теплицькому державному відділі департаменту державної реєстрації Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 19 березня 2008 року за № 040881600482. 25 серпня 2010 року до вказаного договору були внесені зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору - з 4 років 11 місяців на 15 років, та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Держкомзему 16 травня 2011 року за № 052370004001132 (а.с.17). [INFO] [PERSON] помер, позивач [PERSON] прийняла спадщину після його смерті за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, відповідно якого успадкувала земельну ділянки площею 2,1480га на території Веселівської сільської ради Теплицького району(а.с.18). На підставі свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] 04 лютого 2016 року було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,1480га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.20). Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №312-П від 26 вересня 2016 року підпис від імені [PERSON] на змінах(доповненнях) від 25 серпня 2010 року до договору оренди землі, які зареєстровані 16 травня 2011 року за №052370004001132, які було укладено між [PERSON] та АФ ПСП «Ташлик», виконаний не [PERSON], а іншою особою; підпис від імені [PERSON] в дорученні від 27 липня 2010 року, яке посвідчено секретарем Веселівської сільської ради Теплицького району, виконаний не [PERSON], а іншою особою(а.с.138-143). За клопотанням відповідача у справі було проведено додаткову судово-почеркознавчу експертизу(висновок №4071/4072/17-32 від 13 червня 2017 року), яка підтвердила, що підписи від імені [PERSON] у рядку «Орендодавець» в оригіналах трьох примірників змін від 25 серпня 2010 року до договору оренди землі, які зареєстровані 16 травня 2011 року за №052370004001132, які було укладено між [PERSON] та АФ ПСП «Ташлик», виконані не [PERSON], а іншю особою(а.с.224-232). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення [PERSON], спадкоємцем після смерті якого є позивач [PERSON], на встановлення його цивільних прав та обов'язків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебувала у його власності, на умовах, що були визначені в змінах до договору оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що [PERSON] 25 серпня 2010 року не підписував змін до договору оренди землі та не надавав відповідних повноважень іншій особі на їх підписання. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Пунктом 12 постанови №9 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано докази позивача, які підтверджують, що в серпні 2010 року [PERSON] не укладав з АФ ПСП «Ташлик» спірної угоди, а покази свідків [PERSON] та [PERSON] в частині підтвердження цими свідками підписання [PERSON] примірників змін до договору оренди, є недопустимими з огляду на вищевикладене. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем [PERSON] не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, зміни до договору оренди ні [PERSON], ні позивачем не підписувались, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в - 3 - зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач [PERSON] дізналась про порушення свого права, тобто про існування змін до договору оренди зі строком дії договору до 2023 року, лише в лютому 2016 року коли звернулась до відповідача з проханням звільнити земельну ділянку у зв'язку із закінченням строку дії договору, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, та відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року. Причини пропуску строку позовної давності відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України входять до предмета доказування. Відповідач вказує, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту закінчення строку дії договору оренди землі, а саме з 30 листопада 2011 року, при цьому вважаючи, що строк дії необхідно відраховувати з моменту укладення договору оренди(30 грудня 2006 року), а не з моменту його державної реєстрації(19 березня 2008року). Однак, суд вважає, що строк дії договору оренди землі між [PERSON] та АФ ПСП «Ташлик» необхідно відраховувати з моменту реєстрації договору, оскільки, виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 Земельного кодексу України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації, що висловлено Верховним Судом України у правовому висновку у справі №6-643цс16. Тому, в даному випадку строк дії договору оренди мав закінчитись 19 лютого 2013 року, і саме з цього моменту для [PERSON] почав текти строк позовної давності, оскільки після цієї дати він повинен був дізнатися, що строк дії договору було збільшено. Однак, [INFO] [PERSON] помер, так і не довідавшись про існування змін до договору оренди землі. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок строку позовної давності необхідно відраховувати з 30 листопада 2011 року. Також, відповідачем не надано доказів отримання [PERSON] чи позивачем [PERSON] зареєстрованих змін до договору оренди або отримання ними інформації щодо цих змін з будь-яких джерел. В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі за №6-17цс17 від 22 лютого 2017 року, вказано, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Позивач [PERSON], ставши власником земельної ділянки в лютому 2016 року, звернулась до суду у березні 2016 року в межах строку позовної давності. Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 900 грн. 48 коп.(а.с.132) та сплату судового збору в сумі 276 грн. 00 коп. та 552 грн.(а.с.1,2), та витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн. за підготовку позовної заяви до суду(а.с.8,9), які документально підтверджені, а всього 2 228 грн. 48 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved