Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В апеляційній скарзі Дніпропетровська місцева прокуратура № 3 в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Дніпропетровської міської ради просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від\~ 21 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ПрАТ «Виробниче підприємство «ТЕХМАШ», посилаючись на його незаконність, неповне зясування судом обставин, що мають значення для\~ справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням в цій частині нового про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 01.07.2014 року Товариство уклало з відповідачкою договір підряду (будівельних робіт) за яким передбачалося як безпосередньо здійснення самих будівельних робіт з переобладнання, реконструювання будівель та споруд, пов'язаним зі збільшенням площі та будівництво нових будівель та споруд, так їх подальше «узаконення» реконструювань та будівель, а саме: введення в експлуатацію, зміна призначення будівель та їх узаконення. На виконання зазначеного договору діючи від імені Підприємства, [PERSON], передав [PERSON], авансовий платіж в сумі 80 000 гривень. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Товариства в частині стягнення з [PERSON] коштів, районний суд виходив з недоведеності вказаних вимог, оскільки з матеріалів справи не вбачається факт надання їй авансового платежу в сумі 80 000 гривень. Рішення в цій частині не оскаржується. Задовольняючи позовні вимоги Товариства в іншій частині, районний суд\~ виходив з повної готовності до безпечної експлуатації самовільно побудованого та реконструйованого нерухомого майна, що підтверджується відповідним звітом про проведення його інструментального обстеження, а тому, оскільки позивач позбавлений можливості надати суду декларацію про готовність до експлуатації будівель та споруд, у зв'язку з відсутністю на даний час «нового» Порядку введення в експлуатацію, вважав можливим визнати право власності на самовільно побудовану та реконструйовану нерухомість. З вказаним висновком районного суду погодитись не можна, оскільки він зроблений на підставі грубого порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка на якій розташоване нерухоме майно належить ПрАТ «Виробниче підприємство «ТЕХМАШ» на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.03.2001 року. Згідно Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3350 від 21.12.2000р. «Про надання земельної ділянки» по вул. Повітряній, 5 в оренду Акціонерному товариству закритого типу виробничому підприємству «ТЕХМАШ», для фактичного розміщення виробничо-складських будівель. Відповідно до п. 4.1 Договору оренди земельної ділянки укладеного між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та Акціонерним товариством закритого типу виробничим підприємством «ТЕХМАШ» від 15.03.2001р. цільове призначення земельної ділянки: фактичне розміщення виробничо-складських будівель. Тобто, земельну ділянку надано по фактичному розміщенню виробничо - складських будівель, а не для будівництва нових. Згідно з п. 7.3.2 вказаного Договору оренди Орендар має право лише за згодою Орендодавця зводити у встановленому законодавством порядку промислові, виробничі, культурно-побутові та інші будинки та спорудження. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» від 30.03.2012 року, визначено, що «У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України). \~ Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними». Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461, експлуатація обєктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Отже, до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. Визнаючи право власності на обєкти самочинного будівництва, судом помилково зроблено висновок щодо відсутності діючого Порядку прийняття обєктів нерухомого майна в експлуатацію, не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Вказане унеможливлює визнання права власності на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України. Крім того, позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. У разі пред'явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості до неналежного відповідача, суд залежно від предмета позову та обставин справи у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК, має вирішити питання про його заміну на належного відповідача або із власної ініціативи у порядку, передбаченому частиною другою статті 35 ЦПК, залучає відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, також відповідно до частини третьої статті 45 ЦПК залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно- будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень. Районний суд в порушення вимог чинного законодавства вирішив спір без залучення до розгляду справи в якості відповідача власника земельної ділянки Дніпропетровську міську раду та за заявленими вимогами про визнання права власності на самочинно побудовані споруди Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, на яку покладено повноваження прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, тобто, вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до розгляду справи, не перевірив докази звернення позивача до компетентних органів державної влади. Враховуючи зазначене, визнання за ПрАТ «Виробниче підприємство «ТЕХМАШ» право власності на самочинно побудовані будівлі та споруди призвело до порушення встановленого чинним законодавством порядку введення нерухомого майна в експлуатацію, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, ненадходження коштів до бюджету для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, а тому апеляційний суд вважає, що підстав для визнання права власності на самовільно побудовані та реконструйовані будівлі та споруди за Приватним акціонером товариством «Виробниче підприємство «ТЕХМАШ» у районного суду не було в силу зазначених норм закону. Зважаючи на викладене, висновки, зазначені в оскаржуваному рішенні, зроблені без повного та всебічного зясування обставин справи, протирічать дійсним обставинам справи, а тому, апеляційний суд вважає, що районний суд ухвалив незаконне рішення в оскаржуваній частині, є підстави для його скасування з відмовою у позові.

Outcome: dismissed