Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору : Товарна біржа «Центральна Одеська Біржа», [PERSON], [PERSON], про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 5119 від 22.06.1999 р., зареєстрованого на Товарній біржі «Центральна Одеська Біржа», зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 12.07.1999 р. (номер запису : 261 в книзі : 307пр-8), відповідно до умов якого [PERSON] продав, а вона, діючи від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], купили в рівних частках однокімнатну квартиру під № 18, житловою площею 12,1 кв.м., загальною площею 43,2 кв.м., в будинку № 19 по вул. Пушкінській в м. Одесі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що сторони за вищевказаним договором купівлі-продажу досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально, а станом на цей час нотаріальне посвідчення цього договору є неможливим, оскільки їй невідоме місце проживання продавця. Позивач та треті особи [PERSON] і [PERSON] просили розглянути справу без їх участі та задовольнити позов, про що подали адресовані суду свої письмові заяви, які приєднані судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання ним судової повістки. Товарна біржа «Центральна Одеська Біржа» також не повідомила суду причину неявки свого представника. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність» від 1991 року, який був чинним станом на 22.06.1999 року, визначено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що 22 червня 1999 року між [PERSON] і [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 5119, зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська Біржа», зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 12.07.1999 р. (номер запису : 261 в книзі : 307пр-8), відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], купили однокімнатну квартиру під № 18, житловою площею 12,1 кв.м., загальною площею 43,2 кв.м., що знаходиться в будинку № 19 по вул. Пушкінській в м. Одесі, в рівних частках. В тексті цього біржового договору вказано, що продаж вчинено за 6134,00 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. В тексті цього біржового договору також зазначено, що цей договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, а згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладання цього біржового договору, угоди та договори, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, і саме тому сторони за цим договором не оформили його нотаріально, як цього вимагає закон. Судом не встановлено факту існування між сторонами за цим договором будь-яких спорів щодо цього договору та/або нерухомого майна, яке є предметом купівлі-продажу за цим договором. Наведені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що сторони за згаданим біржовим договором купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально. Водночас суд бере до уваги, що звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено неможливістю нотаріального посвідчення згаданого біржового договору у звязку тим, що їй невідомо місце проживання продавця [PERSON] Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. На підставі викладеного і

Outcome: approved