Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

В березні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом ФОП [PERSON] про стягнення боргу та визнання додаткової угоди до договору оренди транспортного засобу дійсною. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем 08.04.2014 р. був укладений Договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого позивач надав в найм відповідачеві автомобіль для здійснення останнім підприємницької діяльності. Вказаний договір був посвідчений нотаріально. В подальшому сторони уклали Додаткову угоду, згідно якої деякі положення основного Договору були змінені та доповнені. Проте вказана додаткова угода була укладена у простій письмовій формі та не була посвідчена нотаріально. Орендар належним чином виконує обовязки щодо сплати орендних платежів за договором, ніяких претензій не предявляє, проте від нотаріального посвідчення додаткової угоди ухиляється. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати додаткову угоду від 29.09.2014 р. до Договору найму (оренди) транспортного засобу б/н від 08.04.2014 р. дійсною з моменту укладення; витрати, повязані з розглядом справи, покласти на відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Від нього надійшла заява, відповідно до якої він зазначає, що вважає позовні вимоги законними, однак не мав можливості нотаріально оформити додаткову угоду через матеріальні труднощі. Просив суд розглядати справу за його відсутності та розстрочити судові витрати. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 08.04.2014 р. між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений Договір найму (оренди) транспортного засобу б/н, відповідно до якого [PERSON] передав ФОП [PERSON] транспортний засіб марки VOLVO, модель F12, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) YV2H3A1C4NA367810, тип ТЗ ВАНТАЖНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний Договір найму був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до п. 4.1 Договору найму строк найму (оренди) складає 2 роки з 08.04.2014 р. по 08.04.2016 р. з дня передачі транспортного засобу орендарю. 29.09.2014 р. між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору найму (оренди) транспортного засобу № б/н від 08.04.2014 р., згідно якої сторони за спільною згодою внесли зміни та доповнення до Основного Договору. При цьому вищезазначена Додаткова угода не була посвідчена нотаріально, укладена сторонами в простій письмовій формі. З та матеріалів справи вбачається, що Додаткова угода, під час її укладання, не була посвідчена нотаріально через недостатність коштів у сторін. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно положень ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Відповідно до ст.ст. 205, 209 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. У відповідності до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З матеріалів справи вбачається, що договір найму транспортного засобу, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений у встановленому законом порядку та посвідчений нотаріально. Між тим додаткова угода до вказаного договору, складена ними, не була посвідчена нотаріально. Однак Додаткова угода, будучи окремим документом, є невідємною частиною основного договору. Відповідно додаткова повинна бути укладена у тій же формі, що і основний договір, оскільки фактично є його складовою частиною. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.\~ Згідно ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Додаткова угода до договору найму (оренди) транспортного засобу № б/н від 08.04.2014 р., укладена між [PERSON] та ФОП [PERSON] 29.09.2014 р., була складена сторонами з порушенням його форми - з неповажних причин. За таких обставин підстави для визнання даної угоди дійсною відсутні. Крім того на теперішній час строк дії договору найму (оренди) транспортного засобу сплинув, сторони особисто зазначають про те, що виконували його в повному обсязі та претензій один до одного не мають. Таким чином відсутній спір між сторонами. Зі змісту письмової заяви ФОП [PERSON], отриманої судом, вбачається, що він вважає вимоги [PERSON] цілком законними та просить розглянути справу за його відсутності, але не вказує про те, що він визнає позовні вимоги повністю або частково. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки судом встановлено, що визнання ФОП [PERSON] позову суперечить положенням діючого законодавства, воно не може бути враховано судом. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] безпідставні та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed