Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

В березні 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом до 24.08.1991 року звернувся [PERSON] .. В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] народився м. Ґавар, Вірменської РСР, у 1989 році переїхав на постійне проживання до України (на той час Української РСР). З того часу заявник постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , а саме з 30.01.1989 року по 04.07.1990 року. 04.07.1990 року [PERSON] вибув на проживання до села Кобелячок , Кременчуцького району, Полтавської області, де постійно проживав без реєстрації у період з 05.07.1990 року по 15.08.1992 року. З серпня 1992 року по 1993 року тимчасово проживав без реєстрації у містах Дніпропетровськ, Костянтинівка, Кременчук. У 1993 році заявник переїхав на постійне проживання до с. Червона Знам`янка (станом на сьогоднішній день Нова Знам`янка). З 29.09.1999 року і по теперішній час зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . З метою набуття громадянства України відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, [PERSON] , у 2005 році звернувся до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області. Листом за вих. № 891 відмовлено [PERSON] у видачі паспорта у зв`язку із тим, що відповідно ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року, проживали на території України. Громадяни, котрі не мають відмітки в паспорті про реєстрацію станом на 24.08.1991 року, що підтверджує факт їхнього проживання на території України, повинні пройти процедуру встановлення їх належності до громадянства України, для чого необхідно подати рішення суду, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підставі вищевикладеного [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт постійного проживання на території України [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ґавар, Вірменської РСР станом до 24.08.1991 року. Представник заявника - [PERSON] надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, заяву підтримав із підстав зазначених у ній. Представник заінтересованої особи Управління ДМС у Полтавській області проти задоволення заяви не заперечувала, суду пояснила, що заявником надані всі належні докази для встановлення вказаного факту. Суд, давши повну оцінку наданим по справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ґавар, Вірменської РСР, у 1989 році переїхав на постійне проживання до України (на той час Української РСР). З того часу постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , а саме з 30.01.1989 року по 04.07.1990 року, що підтверджується довідкою 15.03.2019 року №150 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Омельницької сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області від №166 від 27.03.2019 року (ф.13). 04.07.1990 вибув на проживання до села Кобелячок Кременчуцького району Полтавської області, де постійно проживав без реєстрації у період з 05.07.1990 року по 15.08.1992 року, що підтверджується довідкою Кобелячківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 11.02.2005 року №40. З серпня 1992 року по 1993 рік тимчасово проживав без реєстрації у містах Дніпропетровськ, Костянтинівка, Кременчук. У 1993 році я переїхав на постійне проживання до с. Червона Знам`янка. З 29.09.1999 року і по теперішній час зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з домової книги №55 Червоно-Знам`янської сільської Ради №194. Вказане також підтверджується довідкою Кременчуцької міської стоматологічної поліклініки №2 №77. З метою набуття громадянства України відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, [PERSON] , у 2005 році звернувся до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області. Листом за вих. №891 відмовлено [PERSON] у видачі паспорта у зв`язку із тим, що відповідно ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року, проживали на території України. Громадяни, котрі не мають відмітки в паспорті про реєстрацію станом на 24.08.1991, що підтверджує факт їхнього проживання на території України, повинні пройти процедуру встановлення їх належності до громадянства України, для чого необхідно подати рішення суду, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Частиною другою статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Згідно статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року, проживали на території України. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 встановлено, що уразі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. Аналізуючи надані по справі докази, суд вважає, що вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки останнім доведено факт його постійного проживання на території України станом до 24.08.1991 року на законних підставах.

Outcome: approved