Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 12\~409,52 грн. Позовна заява мотивована тим, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання заяви від 27.03.2013 року, згідно якої відповідачка отримала кредит у сумі 3\~300 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушив умови кредитного договору. Відповідно утворилася заборгованість, яка становить 12\~409,52 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь. Позивач направив до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі свого повноважного представника, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Повноважний представник відповідачки подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечувала та вказувала на безпідставність позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову виходячи з наступного. Суд установив, що звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання заяви від 27.03.2013 року, згідно якої відповідачка отримала кредит у сумі 3\~300 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на момент позову утворилась заборгованість, яка становить 12\~409,52 яку позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами частини другої, шостої статті 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. З матеріалів справи випливає, що належних доказів про укладення кредитного договору між сторонами із погодженням умов та правил надання кредитних коштів не надано. Судом враховується, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. На думку суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів про факт запропонування відповідачці конкретних умов і правил банківських послуг. Враховується також відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування коштами, пені та штрафів. Натомість Витяг з тарифів та Витяг з умов розцінюються судом як внутрішні банківські документи. Відтак, банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed