Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 9689,92 грн.. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем електричної енергії на підставі договору № 4046089 від 12.10.2006 року, але вартість використаної електроенергії оплачує не в повному обсязі. Станом на 31.12.2018 року існує заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 9689,92 грн. 14 червня 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Ухвалою суду від 14.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в судове засідання викликано учасників справи. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справу без своєї участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно і належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи. В зв`язку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 12 жовтн2006 року між АТ «Харківобленерго» та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , укладений договір № 4046089 про користування електричною енергією, згідно з умовами якого позивач (Енергопостачальник) зобов`язався надійно постачати відповідачу (Споживачу) електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Так, з наданої позивачем довідки абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , вбачається, що станом на 31.12.2018 року відповідно до показань приладу обліку ПО 66057 сума заборгованості за спожиту електроенергію за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року складає 9689,92 грн. Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, остання оплату вартості використаної електричної енергії не здійснює. Разом з тим, будь-яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлялася від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 1 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Взаємовідносини між споживачами електричної енергії та електропостачальником регулюються Закону України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VIII від 13.04.2017 року та «Правила роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 року (далі - Правила). Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» №2019-VIII від 13.04.2017 року, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. Відповідно до п. 1.2.7 Правил, постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку. Згідно з п.п. 2 п. 5.5.5 Правил, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно п. 11 договору про користування електричною енергією № 6223 13.02.2006 року, споживач електричної енергії зобов`язується оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Беручи до уваги наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку не здійснює оплату вартості послуг за спожиту електроенергію, що у свою чергу свідчить про неналежне виконання ним зобов`язань за договором. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості та не спростував її наявності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання електричної енергії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1921 грн..

Outcome: approved