Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 61872,87 грн. за кредитним договором, укладеним 21.02.2012 між сторонами, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок; та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до підписаної заяви №б/н від 21.02.2012 [PERSON] отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 30.06.2019 наявна заборгованість - 80730,40 грн., яка складається з наступного: 1584,53 грн. - заборгованість за кредитом; 77345,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від вказаної суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Дергачівський районний суд Харківської області від 11.05.2018 яка складала 23894,05 грн., з яких: (1584,53 грн. - заборгованість за кредитом; 20695,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1114,00 грн. - штраф (процентна складова), різниця становить: 58450,35 грн., яка складається з наступного: 56650,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських вислуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2922,52 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 61872.87 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому представник зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору б/н від 21.02.2012 АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] грошові кошти у сумі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 11 травня 2018 року заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволені повністю, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23894,05грн (двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 05 копійок); витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).. У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що станом на 30.06.2019 відповідач має заборгованість - 80730,40 грн., яка складається з наступного: 1584,53 грн. - заборгованість за кредитом; 77345,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від вказаної суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Дергачівський районний суд Харківської області від 11.05.2018 яка складала 23894,05 грн., з яких: (1584,53 грн. - заборгованість за кредитом; 20695,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1114,00 грн. - штраф (процентна складова), різниця становить: 58450,35 грн., яка складається з наступного: 56650,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських вислуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2922,52 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 61872.87 грн. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області 11 травня 2018 року заборгованість у повному обсязі за кредитним договором б/н від 21.02.2012 вже стягнута, а тому повторне стягнення коштів всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, в зв?язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 06.02.2019 (справа № 175/4753/15-ц провадження № 61-8448св18) вказав, що оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю. Такі правові висновки, також узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у п. 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Також у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі №6-1252цс16, та звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша та друга статті 89 ЦПК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, є необґрунтованими. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України та, оскільки у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в повному обсязі, то судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed