Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В березні 2016 року заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просив встановити факт смерті [PERSON], [INFO], що народився в м. Кіров, який помер [INFO] року в м. Луганську Луганської області. В обґрунтування своєї заяви вказав на те, що [PERSON] був його дідом. [INFO] року його дід [PERSON] помер, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Луганську Луганської області. Документом, що підтверджує факт смерті його діда є лікарське свідоцтво про смерть № [NUMBER] від [INFO] року. Заявник вказав, що він не може отримати свідоцтво про смерть [PERSON] через відсутність установ РАЦС у м. Луганську. Крім того, про неможливість зареєструвати смерть [PERSON] надав відповідь Красногвардійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Встановлення факту смерті йому необхідно для оформлення спадщини. В судовому засіданні заявник підтримав свою заяву та просив задовольнити її в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в його заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню по наступним підставам. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник є онуком [PERSON], [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № [NUMBER] від [INFO] року, складеного за формою первинної облікової документації № 106/о, затвердженої Наказом «Міністерства охорони здоров'я» України, та виданого поліклінікою № 8 так званої Луганської народної республіки, [PERSON], [INFO], помер [INFO] року в м. Луганську Луганської області внаслідок злоякісного утворення печінкового кута ободової кишки (а.с.7-8). Факт смерті [PERSON] [INFO] року у м. Луганську Луганської області підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є дружиною заявника, і яка вказала, що дід її чоловіка [PERSON] дійсно хворів та помер, вона (свідок) була присутня, коли подзвонила матір заявника та повідомила про смерть діда. В травні 2016 року заявник їздив в Луганську область для встановлення пам'ятника померлому діду. При цьому, форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров'я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому, видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. При цьому, 30 вересня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції було видане свідоцтво про смерть (Серії [NUMBER]) [PERSON], померлого [INFO] року у м. Луганську Луганської області, про що складений відповідний актовий запис за № 1258, але вказане свідоцтво не внесене в реєстр України, оскільки територія м. Луганська Луганської області на теперішній час непідконтрольна Україні, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З відмови начальника Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22.03.2016 року за № 32/10.6-25, наданої заявнику, вбачається, що наданий заявником документ підтвердження факту смерті [PERSON], виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у зв'язку з чим, йому відмовлено у державній реєстрації смерті. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Однак, місто Луганськ Луганської області, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року за № 1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з тим, що смерть [PERSON] настала на території міста Луганськ Луганської області, на території якої нині жодний орган державної влади України не працює та відбувається антитерористична операція, суд погоджується з тим, що отримати свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України - є неможливим. Оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті [PERSON] неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими. При цьому, судом встановлено, що виниклі правовідносини не є спірними, той факт, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року в м. Луганську Луганської області не оспорюється, а заявлена його онуком заява покликана на підтвердження наявності факту смерті його діда. Встановленням даного факту права та інтереси третіх осіб порушені не будуть, а тому, суд вважає можливим задовольнити дану заяву. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт смерті [PERSON], [INFO], що народився в м. Кіров, який помер [INFO] року в м. Луганську Луганської області, допустивши по справі негайне виконання рішення суду в порядку ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved