Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього 11714,77 грн кредитної заборгованості. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 15.09.2014р. з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав заяву б/н, за умовами якої отримав кредит у розмірі 700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши дану заяву, відповідач також підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» становить договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, давши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту не виконує, станом на 17.02.2019р. виникла кредитна заборгованість в розмірі 11714,77 грн, що включає: 9,04 грн - борг по тілу кредиту, 1004,03 грн - борг за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - борг за нарахованими процентами, 7294,81 грн - нараховано пені за прострочене зобов`язання, 2372,85 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 1034,04 грн - штрафи (500 грн - фіксована частина, 534,04 грн - процентна складова), яку банк просить стягнути на свою користь. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (згідно заявки), але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалося, в поданій заяві просить розглядати справу без їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; не заперечує проти заочного розгляду справи. В задоволенні клопотання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перенесення судового засідання з метою уточнення суми позовних вимог та представлення додаткових документів судом відмовлено, оскільки позивач мав таку можливість й достатньо для цього часу, починаючи як при подачі позовної заяви до суду (25 березня 2019 року), так і після скасування заочного рішення (13 листопада 2019 року), відкладення судового засідання (02 грудня 2019 року). Відповідач, як і його представник, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково - лише щодо заборгованості по тілу кредиту в сумі 9,04 грн. Пояснив, що користувався коштами банку в межах встановленого кредитного ліміту в 700 грн, але випадків несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань не допускав й позивач не надав суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності в нього кредитної заборгованості з урахуванням всіх її складових елементів (простроченого тіла кредиту, процентів, пені, штрафів). З посиланням на правові позиції Верховного Суду зазначає, що підписана ним анкета-заява від 15.09.2014р. не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на банківському сайті, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», на підставі яких банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування, що є невід`ємною частиною договору, він не підписував й з ними не ознайомлювався, а тому вони не можуть бути складовими кредитного договору; матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву; роздруківка із сайту позивача не може бути належними доказом, так як повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Приписами ч.1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом положень ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В основному застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному конкретному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент за договором (споживач банківських послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом положень ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Приписами ч.1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2014 року [PERSON] подав до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за умовами якої отримав кредит у розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з можливістю користуватися платіжною карткою. У цій анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. До анкети-заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архив Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунком заборгованість за кредитним договором [PERSON] перед установою банку станом на 17 лютого 2019 року становить 11714,77 грн, що включає: 9,04 грн - борг по тілу кредиту, 1004,03 грн - борг за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн - борг за нарахованими процентами, 7294,81 грн - нараховано пені за прострочене зобов`язання, 2372,85 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 1034,04 грн - штрафи (500 грн - фіксована частина, 534,04 грн - процентна складова). Водночас, в підписаній сторонами анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15.09.2014р. процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про строки виконання зобов`язання, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Натомість, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просило окрім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав у борг відповідач), стягнути й інші складові його повної вартості, зокрема, борг по простроченому тілу кредиту пені і штрафам за прострочення зобов`язання. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ті витяги зТарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» й Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архив Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, які додані позивачем до позовної заяви в якості невід`ємних частин спірного договору на обгрунтування заявлених вимог, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Таким чином, враховуючи викладені обставини та з огляду на проаналізовані положення чинного законодавства, суд вважає, що позивач не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, зважаючи на їх мінливий характер та невизнання відповідачем, у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, в зв`язку з чим надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Водночас, у відповідності до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Крім того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималось вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший підхід не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності й уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Отже, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують договір приєднання й на які посилається АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в обгрунтування своїх позовних вимог. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Водночас, безпосередньо укладений та підписаний між сторонами кредитний договір від 15 вересня 2014 року у вигляді анкети-заяви не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі не повернуті, з огляду на вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, зважаючи на викладені обставини, в судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача непогашеної суми тіла кредиту в розмірі 9,04 грн,тобто фактично отриманих в користування відповідачем від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позикових коштів, які ним не повернуті та не оспорюються. Вищевказані висновки суду також узгоджуються з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17. Наведений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в позовній заяві такий складовий елемент кредитного боргу як заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 1004,03 грн з огляду на незазначення в анкеті-заяві строку повернення кредиту та мізерний боргу по тілу кредиту не свідчить беззаперечно про фактичне існування такої заборгованості. При цьому, суд зважує на ту обставину, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в позовній заяві не навело обгрунтувань з посиланням на докази механізм виникнення вищезазначеного складового елементу кредитного боргу відповідача. Не вбачається підстав виникнення у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 1004,03 грн й з доданого установою банку до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором, який до того ж є одностороннім документом самого позивача.Натомість виписки по рахунку клієнта, яка б могла бути належним та допустимим доказом на підтвердження виниклої заборгованості, оскільки відповідно до «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №678/5, має статус первинного документа, містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку, всі операції за картковим рахунком, позивач суду не надав, прийняти участь в судовому засіданні не побажав (хоча суд задовольнив його клопотання про участь в режимі відеоконференції). Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в розмірі 9,04 грн - борг по тілу кредиту. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1,48 грн (9,04 : 11714,77 х 1921,00). На підставі викладеного,

Outcome: partial