Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

В березні місяці 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до сільської ради с.Тимченки Чорнобаївського р-ну Черкаської області зазначивши, що 07 липня 2015 року помер [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому спадкове майно в склад якого входить земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства загальною площею - 0,25 га по вул..Молодіжна № 23 в с.Тимченки Чорнобаївського р-ну Черкаської області та інше майно.. Позивач являється спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину так, як в визначений законом термін подав до нотаріальної контори заяву про її прийняття, отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва померлого, але не може реалізувати свої спадкові права на земельну ділянку для ведення особистого селянського підсобного господарства так, як за життя спадкодавця документи, що посвідчували б право приватної власності на дане майно не виготовлялись, що перешкоджає в нотаріальному порядку оформити право власності на дану нерухомість, що і спонукало його звернутись до суду з даними позовними вимогами. В судове засідання позивач не з»явився, подав заяву якою підтримав заявлений позов та просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач по справі подав до суду заяву про визнання позову та не заперечує стосовно його задоволення, просить розглядати справу без участі його представника тому суд проводив розгляд справи у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, тобто без здійснення звукозапису. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Змістом наявного в матеріалах справи свідоцтва серії 1-СР № 245384 від 10 липня 2015 року, підтверджено відкриття спадщини після смерті [PERSON]. Факт прийняття спадщини позивачем після смерті матері стверджується довідкою № 404/04-16 від 25.03.2016 року за підписом Державного нотаріуса Чорнобаївської Державної нотаріальної контори у відповідності до змісту якої позивач дійсно подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Факт наявності в померлого спадкодавця земельної ділянки по вул. .Молодіжна № 23 в с.Тимченки Чорнобаївського р-ну на яку претендує позивач, стверджується дослідженим в судовому засіданні витягом з протоколу рішення сесії сільської ради № 3 від 23.01.1995 року у відповідності до якого за життя [PERSON], останньому було передано в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства /а.с.8-11 / та довідкою № 515 від 23.02. 2016 року відділу Держгеокадастру у Чорнобаївському р-ні згідно до змісту якої грошова оцінка земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що належала [PERSON] становить- 26\~696,87 грн. Змістом п. № 1 Декрету КМ України від 26.12.1992 року (чинним до 2007 року) органи місцевого самоврядування, були зобов»язані на протязі 1993 року розпочати передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства . Пунктом № 3 даного Декрета визначено, що право власності громадян на дані земельні ділянки посвідчується даним органом місцевого самоврядування, шляхом проведення відповідного запису у земельно-кадастрових документах . Пунктом № 7 розділу Х ,,Перехідних положень,, ЗК України 2002 року визначено, що громадяни які одержали в приватну власність земельну ділянку до 01 січня 2002 року, зберігають дані права і в подальшому на дані земельні ділянки. Змістом ст.86 ЦК УРСР 2003 року закріплено поняття права власності та її види, включаючи і приватну форму власності. Судом встановлено, що сільською радою [PERSON] правовстановлюючий документ на земельну ділянку відповідачем не видався, але передача земельної ділянки сільською радою спадкодавцю в приватну власність відбулася на підставі відповідного рішення сесії сільської ради про, що органом місцевого самоврядування проведено відповідний запис до земельно-кадастрових документів, що підтверджено в судовому засіданні записом про протокол відповідного рішення № 3 (а.с.-9) та письмовим визнанням позову відповідачем, тобто тією ж сільською радою, що передавала спадкодавцю наявну земельну ділянку на підставі свого рішення від 24 травня 1995 року. Положення ст.ст.125 та 126 ЗК України, щодо підтвердженням права власності на земельну ділянку Державним актом, набули чинності лише з прийняттям нового ЗК України - 2002 року, а тому суд вважає, що для прийняття рішення по даній справі суд має враховувати і те законодавство, що було чинне на час передання сільською радою спадкодавцю земельної ділянки у приватну власність. В даному ж випадку право позивача на спадкування даної земельної ділянки та житлового будинку з господарськими спорудами, стверджується незміненим та не скасованим на час розгляду справи заповітом від 15 листопада 2013 року зареєстрованим в реєстрі за № 93, а тому наявне право підлягає підтвердженню судовим рішенням. Відповідач по справі позов визнав та не заперечує стосовно його задоволення, інших спадкоємців судом не встановлено, що являється підставою для задоволення позову.

Outcome: approved