Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

В березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 06 вересня 2004 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване по вул. Калинівська, № 82 в с. Щербинці Новоселицького району Чернівецької області. Спадщину як спадкоємець за законом 1 черги своєчасно прийняв чоловік спадкодавці, батько позивачки - [PERSON]. 16 березня 2006 року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на все вищевказане домоволодіння. Позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті свого батька як спадкоємець 1 черги за законом, оскільки проживала з ним на день смерті, залишаючись бути зареєстрованою в іншому домоволодінні. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, вона не може оформити на себе право власності на вказане домоволодіння. Крім цього, в свідоцтві про її народження прізвище батьків вказане помилково «Гіждіван», що не співпадає із їх прізвищем вказаним у їх свідоцтвах про смерть, тому виникла необхідність для вставлення юридичного факту, що померлі були її батьками. Просила суд встановити юридичний факт родинних відносин між нею та її батьками, юридичний факт її спільного постійного проживання з батьком на час відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району [PERSON] позов визнав в повному обсязі та пояснив, що позивачка на час смерті свого батька [PERSON] проживала разом з ним. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] були батьками позивачки. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 381 від 01 жовтня 2014 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Калинівській, № 82 в с. Щербинці Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали двоє осіб подружжя [PERSON] та [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1950 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті 06 вересня 2004 року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняв як спадкоємець 1 черги за законом її чоловік [PERSON], який на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 567 від 25 листопада 2014 року. 16 березня 2006 року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на все вказане домоволодіння. Позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки на день його смерті постійно проживала разом з ним. Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, у звязку із тим, що позивачка на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем без реєстрації місця проживання у його домоволодінні, залишаючись бути зареєстрованою за місцем проживання свого чоловіка, остання просила суд встановити юридичний факт постійного проживання разом з померлим батьком, оскільки вказана обставина серед інших перешкоджає їй отримати свідоцтво про право на спадщину. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до розяснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За змістом ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно розяснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, а відповідно до п. 16 даної постанови заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до статті третьої вказаного Закону місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, із урахуванням визнання відповідачем заявлених вимог, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання позивачки з своїм батьком [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього, оскільки вказане підтверджується поясненнями представників сторін, показами свідків, довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 248 від 01 квітня 2016 року та іншими дослідженими судом доказами. Матеріалами справи також встановлено, що в свідоцтві про народження позивачки прізвище її батьків зазначено «Гіждіван», що не співпадає з прізвищем вказаним в їх свідоцтві про смерть. Той факт, що померлі [PERSON] та [PERSON] були її батьками підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії І-ЯК № 591053 від 14 листопада 1967 року, показами свідків [PERSON]О та [PERSON] та іншими матеріалами справи. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаних юридичних фактів, вони має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичних фактів має юридичне значення для позивачки. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених нею та підтверджених документами. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за законом 1 черги після смерті свого батька, спадщину прийняла своєчасно, то право власності на домоволодіння слід визнати за нею, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 29, 328, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved