Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

В березні позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого 12 листопада 2007 року, право власності на житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Прибузьке, вул. Толстого, 20, а також на земельну ділянку, площею 10,28 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті батька він прийняв спадщину, але оформити спадкове майно у виді зазначеного будинку та земельної ділянки не може, оскільки не представив нотаріусу належним чином оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно, оскільки оригінал державного акту був втрачений батьком за невідомих обставин, а право власності на будинок він після отримання його у власність не зареєстрував належним чином. Крім того ще однією підставою, яка перешкоджає оформленню спадщини в нотаріальному порядку є відсутність документального підтвердження його родинних відносин з померлим батьком, так як відповідно до свого паспорту та свідоцтва про народження він має повне ім'я [PERSON], а батько в цьому свідоцтві про народження на російській мові зазначений як Голымбевський Каземир Иванович, в той же час, в свідоцтві про смерть батько зазначений як [PERSON]. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину, а наданими копіями державного акту та копіями технічного паспорту, довідкою КП Миколаївське МБТІ та копією погосподарської книги підтверджується належність будинку померлому батьку, тому просив позов задовольнити і визнати за ним право власності на вказаний будинок, та земельну ділянку, встановивши при цьому їх родинні відносини як сина та батька. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому позивач в своїй заяві позов підтримав, а представник відповідача позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 12 листопада 2007 року в с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є житловий будинок, розташований по вул. Толстого, 20, в с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області, а також на земельну ділянку, площею 10,28 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовану в межах території Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців після відкриття спадщини або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] належать його діти: [PERSON] та [PERSON]. Скориставшись своїм право спадкоємців вони, в передбачений законом шестимісячний строк, подали до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області заяви щодо спадщини батька: [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] - про відмову від неї на користь брата. Відповідно до довідки Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 25 січня 2008 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON], на час відкриття спадщини (час його смерті) з ним ніхто не проживав. Таким чином, єдиним відомим суду спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], який прийняв спадщину, є його син [PERSON], тобто позивач у справі. Проте, звернувшись до нотаріуса, він отримав розяснення про неможливість оформлення спадщини на будинок та земельну ділянку, оскільки не представив відносно них належним чином оформлені правоустановлюючі документи, які б підтверджували реєстрацію права власності за спадкодавцем, а також в зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих його родинні відносини з батьком. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку або ж на будинок можлива за представлення правовстановлюючих документів, оформлених належним чином, а також за документального підтвердження родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем. Вирішуючи вимоги позивача про встановлення родинних відносин, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 ЦПК України \~в порядку окремого провадження судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 234 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до статті 235 цього ж Кодексу справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, за участю заявника і заінтересованих осіб (частини 3 та 4). При цьому, відповідно до частини 6 цієї статті якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Виходячи з того, що встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлим батьком в цій справі має значення для оформлення спадщини, тому ним вірно заявлено необхідність цього разом з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до паспорту позивача серії ЕО № 578876, виданого 3 серпня 1998 року Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області, він народився 2 серпня 1960 року в с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області, і має повне імя: [PERSON] (а.с 6). Відповідно до свідоцтва про його народження (а.с. 7). складеного на російській мові, він [PERSON], [INFO], мав батька [PERSON]. В той же час в свідоцтві про смерть спадкодавця [PERSON] зазначено його ім'я [PERSON], що відрізняється від імені батька, зазначеного в свідоцтві про народження позивача, і в звязку з цим його по-батькові також не співпадає з іменем батька, зазначеному в свідоцтві про смерть. Таким чином відмінне написання імені померлого в свідоцтві про його смерть та в свідоцтві про народження позивача не дає можливості прямо та однозначно документально підтвердити їх родинні відносини батька та сина, що необхідно останньому для оформлення спадщини. В той же час, виходячи із сукупності даних, зазначених у вказаних вище документах, в тому числі співпадання їх прізвищ, місця народження [PERSON] та місце смерті [PERSON] та ін.), вбачається, що померлий 12 листопада 2007 року [PERSON] дійсно є батьком позивача. Встановлення факту родинних відносин має юридичне значення для позивача при оформленні спадщини. Даних, які б спростовували факт цих родинних відносин під час розгляду справи не встановлено. Крім того, як зазначено вище, перепоною для нотаріального оформлення спадщини на земельну ділянку та будинок є відсутність також належним чином оформлених правустановлюючих документів, які б підтверджували зареєстроване за спадкодавцем право власності на нерухому спадщину. Так, земельна ділянка, площею 10,28 га, яка була виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована в межах території Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, належала спадкодавцю на підставі державного акту серії МК № 021793, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 19 серпня 2004 року. Однак оригінал правоустановлюючого документу був втрачений власником за невідомих обставин. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Про втрату правоустановлючого документу позивачем була надана відповідна об'ява в місцевому друкованому засобі масової інформації (а.с. 13). Проте втрата оригіналу державного акту не скасовує належність ділянки [PERSON], оскільки його право власності на землю підтверджується завіреною копією зазначеного державного акту, яка видана відділом Держгеокадастру Жовтневого району Миколаївської області, а також витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданим цим же органом 15 січня 2016 року. З цих документів вбачається, що ділянка дійсно на час смерті [PERSON] належала йому на праві приватної власності і ця власність не змінена і не скасована. Що ж стосується будинку, то суд зазначає наступне. З позову та доданих матеріалів вбачається, що померлий за свого життя належним чином не зареєстрував право власності на будинок: він не отримав свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його в державному органі. Проте довідками сільської ради, технічним паспортом на будинок та довідкою комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 2 березня 2016 року, а також копією погосподарської книги підтверджується, що будинок з господарськими та побутовими спорудами по вул. Толстого, 20 (попередній номер 22) в с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області був побудований в період 1952-1985 роках і належав [PERSON] на праві приватної власності. Так, за технічним паспортом, оформленим комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, вказаний будинок був побудований у 1952 році, літня кухня коло нього у 1972 році, інші господарчі та побутові будівлі у 1981- 85 роках. Відповідно до цього ж технічного паспорту загальна площа житлового будинку 45,10 кв.м, а житлова - 26,40 кв. м, його інвентаризаційна вартість становить 116068 грн. Із записів погосподарської книги Прибузької сільської ради (особовий рахунок №194-3) вбачається, що житловий будинок по вул. Толстого, 20 в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області рахувався на праві приватної власності за [PERSON]. Цей будинок він викупив за свого життя у радгоспу Прибузький Жовтневого району, що підтверджується довідкою цього підприємства від 26 березня 1973 року. Вищезазначені докази у своїй сукупності та взаємозв'язку свідчать про те, що спадкодавець за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва на право власності на будинок, але цього не здійснив. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. За положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповдіно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок по вул. Толстого, 20, в с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області, та земельна ділянка, площею 10,28 га на території цієї ж сільської ради, належали за життя [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому, з врахуванням відмови від спадщини іншого спадкоємця, в порядку спадкування воно повинно відійти позивачу. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved