Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Берегівський міський голова [PERSON] звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до виконавчого комітету Берегівської міської ради, підприємства обєднання громадян [PERSON] підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України та Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради №159 від 24 квітня 1997 року Про надання земель та визнання незаконним та скасувати державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №002129 від 05 травня 1997 року, зазначивши наступне. Рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради Берегівського району Закарпатської області від 24 квітня 1997 року № 159 «Про надання земель» (далі оскаржуване рішення) надано в постійне користування [PERSON] «Колос» для Учбово-спортивної бази «Закарпаття» існуючу земельну площу по вулиці Корятовича, 1 (далі спірна земельна ділянка). 05 травня 1997 року на підставі зазначеного рішення виконавчий комітет Берегівської міської ради видав [PERSON] «Колос» Учбово-спортивній базі «Закарпаття» державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 002129, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 61-97 (далі оскаржуваний державний акт). На момент прийняття оскаржуваного рішення діяв Земельний кодекс України 1990 року, частина третя статті 3 якого давала право місцевим [PERSON] народних депутатів передавати свої повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Разом з тим, Берегівська міська рада делегувала свої повноваження у галузі земельних відносин своєму виконавчому комітету лише 30 вересня 1998 року на підставі рішення «Про передачу повноважень щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок виконавчому комітету Берегівської міської ради Закарпатської області», тобто через один рік і пять місяців після прийняття оскаржуваного рішення. Відтак, на момент прийняття виконавчим комітетом Берегівської міської ради оскаржуваного рішення (24 квітня 1997 року), такий не мав відповідних повноважень. Відповідно до пункту 17 частини другої статті 19 Закону України «Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) виключно на пленарних засіданнях [PERSON] народних депутатів вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства. Враховуючи вищевикладене, виконавчий комітет Берегівської міської ради не вправі був приймати оскаржуване рішення, оскільки на той час питання щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок належало до виключної компетенції Берегівської міської ради, яка на той час ще не передала такі свої повноваження виконавчому комітету. Згідно зі статтею 19 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) міська [PERSON] народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Підприємство, установа, організація та громадяни, заінтересовані в одержанні земельних ділянок, звертаються з відповідним клопотанням (громадянин з заявою) до місцевої [PERSON] народних депутатів, яка має право надавати земельні ділянки. Клопотання про відведення ділянок, що надаються Верховною [PERSON] України, подаються до обласної, Київської, Севастопольської міської [PERSON] народних депутатів. До клопотання додаються: копія генерального плану будівництва або інші графічні матеріали, що обґрунтовують розмір намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали. Відповідна місцева [PERSON] народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це [PERSON] народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка. Таким чином, виходячи з всього вищенаведеного, УСБ «Закарпаття» для одержання спірної земельної ділянки в постійне користування повинне було звернутися до Берегівської міської ради з відповідним клопотанням, до якого мали бути додані копія генерального плану будівництва або інші графічні матеріали, що обґрунтовують розмір намічуваної для відведення площі, титульний список або довідка про фінансування будівництва, проект рекультивації земель, інші матеріали. Втім, УСБ «Закарпаття» не зверталося з таким клопотанням до Берегівської міської ради. Крім того, як убачається з оскаржуваного рішення, таке було прийняте начебто на підставі клопотання [PERSON] «Колос» від 11 квітня 1997 року № 81 щодо закріплення земельної ділянки в м. Берегово по вул. Корятовича, 1. Однак, [PERSON] «Колос» так само не зверталася до Берегівської міської ради з клопотанням про надання їй в постійне користування спірної земельної ділянки. Водночас слід зазначити, що [PERSON] «Колос» і не могла звернутися з відповідним клопотанням до Берегівської міської ради, адже така ніколи не являлась юридичною особою у розумінні статей 23, 24 чинного на той час Цивільного кодексу України 1963 року, а тому така не мала цивільної правоздатності юридичної особи, тобто здатності мати цивільні права та обовязки (в даному випадку право на звернення до органу місцевого самоврядування для одержання у постійне користування земельної ділянки). На ділі [PERSON] «Колос» це один із вищих центральних органів Громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» агропромислового комплексу України» (ідентифікаційний код юридичної особи: 01287191). Відтак, з клопотанням про надання у постійне користування спірної земельної ділянки могла звернутися ГО «ВФСТ «Колос» АПК України», однак у жодному випадку не [PERSON] «Колос». Окремої уваги заслуговує і той факт, що згідно з оскаржуваним рішенням спірна земельна ділянка була надана в постійне користування [PERSON] «Колос» для УСБ «Закарпаття». Тобто, спірна земельна ділянка була надана в постійне користування не юридичній особі («ВФСТ «Колос» АПК України»), а її органу ([PERSON] «Колос»), до того ж для іншої юридичної особи (УСБ «Закарпаття»), що, однак, є правовим абсурдом, адже лише фізичні та юридичні особи можуть набувати права на землю, при цьому ні тодішнім, ні чинним законодавством не передбачено можливості набуття прав на землю однією юридичною особою для іншої юридичної особи. В судове засідання позивач не зявився, проте від його представника за довіреністю [PERSON] подано до суду заяву, в якій просив розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримав. Від відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради надійшов лист про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечили; представника до суду не спрямували. Інші відповідачі до суду повторно не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, тому суд ухвалив провести розгляд справи без їх участі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 19 ЗК України 1990 року (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) відповідна місцева [PERSON] народних депутатів розглядає клопотання (заяву) у строк не більше місяця, дає дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки і одночасно повідомляє про це [PERSON] народних депутатів, на території якої розташована намічувана для відведення земельна ділянка. Проект відведення земельної ділянки погоджується з власником землі або землекористувачем та подається до сільської, селищної, міської [PERSON] народних депутатів, яка розглядає його у місячний строк і в межах своєї компетенції приймає рішення про надання земель. На час виникнення спірних правовідносин порядок розгляду і затвердження землевпорядних проектів та інших матеріалів з питань землеустрою регламентувався статтею 102 ЗК України 1990 року, згідно з частиною першою якої розгляд і затвердження землевпорядних проектів провадиться в такому порядку:1) прогнозні матеріали, техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель і схема землеустрою після погодження у порядку, встановленому у завданнях на їх розробку, розглядаються і затверджуються відповідними Радами народних депутатів; 2) проекти утворення нових землеволодінь і землекористувань після погодження із заінтересованими власниками землі та землекористувачами розглядаються і затверджуються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів; 3) проекти відведення земельних ділянок у власність або користування затверджуються Радами народних депутатів, які надають і вилучають земельні ділянки. Отже, згідно з чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством орган місцевого самоврядування міг прийняти рішення про надання у користування земельної ділянки лише за умови попереднього розгляду ним клопотання особи про надання їй у користування земельної ділянки, надання такій особі таким органом місцевого самоврядування дозволу на складання проекту відведення бажаної земельної ділянки, погодження такого проекту з власником землі або землекористувачем та подання його на розгляд до відповідного органу місцевого самоврядування. Однак, виконавчим комітетом Берегівської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення не була дотримана вищевказана встановлена законом процедура. Оскаржуване рішення було прийняте, а спірна земельна ділянка була надана в постійне користування [PERSON] «Колос» за відсутності клопотання такої про надання їй у постійне користування спірної земельної ділянки; без розгляду Берегівською міською радою такого клопотання та надання нею дозволу на складання проекту відведення спірної земельної ділянки; без погодження такого проекту з власником землі або землекористувачем; без подання такого проекту на розгляд та затвердження до Берегівської міської ради. Мало того, в оскаржуваному рішенні навіть не вказано площу спірної земельної ділянки, яка надається у постійне користування [PERSON] «Колос», що вже само по собі свідчить про явну незаконність оскаржуваного державного акту, в якому площа спірної земельна ділянка невідомо на підставі чого зазначена в розмірі 8,506 га. Вищевказане в черговий раз підтверджує незаконність оскаржуваного державного акту, адже виконавчий комітет Берегівської міської ради видавав його на підставі свого ж рішення, в якому, однак, не було зазначено площу земельної ділянки, що надається у постійне користування. Таким чином, виконавчий комітет Берегівської міської ради при прийнятті оскаржуваного рішення та видачі оскаржуваного державного акту порушив приписи частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також виконавчим комітетом Берегівської міської ради були порушені приписи статті 19 ЗК України 1990 року. Згідно зі статтею 31 Закону України «Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий комітет [PERSON] народних депутатів є виконавчим і розпорядчим органом відповідної [PERSON], їй підпорядкованим та підзвітним. Виконавчий комітет є юридичною особою. Приписи аналогічного змісту містяться у статтях 11, 51 чинного на сьогоднішній день Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до частини першої статті 155 Земельного кодексу України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За приписами частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Враховуючи, що оскаржуваний державний акт є похідним від оскаржуваного рішення виконавчого комітету Берегівської міської ради, то з огляду на приписи статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав та інтересів територіальної громади міста Берегове (в інтересах якої позивач звернувся до суду) на спірну земельну ділянку має здійснюватися шляхом визнання недійсними зазначених і рішення, і державного акту. На підставі вищевикладеного, відповідно до до статей 31 Закону України «Про місцеві [PERSON] народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», статей 3, 19, 102 Земельного кодексу України 1990 року,статей 5, 10, 11, 12, 42, 51, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 152, 155 Земельного кодексу України, статей 16, 21 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved