Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 43247 грн. 66 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.10.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 15.09.2020 року становить 43247 грн. 66 коп., з яких: 25140 грн. 30 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9035 грн. 92 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 6535 грн. 84 коп. - нарахована пеня. Зменшивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму - 34176 грн. 22 коп., яка складається зі заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі - 25140 грн. 30 коп. та заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, в сумі - 9035 грн. 92 коп. (а.с. 117). У відзиві на позов [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що на підставі анкети-заяви від 19.12.2012 року він отримав зарплатну картку, жодних кредитних карток на своє ім`я не оформлював, кредитними коштами не користувався. Заперечуючи по суті позовних вимог, відповідач зазначив, що в анкеті-заявці не зазначено процентної ставки, а також розміру неустойки ( пені, штрафу), що підлягають нарахуванню у разі порушення кредитного зобов`язання, а відтак у позивача відсутні правові підстави для їх стягнення. [PERSON] вказує, що фактично АТ КБ «Приватбанк» надав кредитні кошти у сумі 15300 грн., а відповідачем повернуто 51779,52 грн., отже заборгованість за тілом кредиту відсутня. Додатково відповідач просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог, оскільки термін дії кредитної картки закінчився у липні 2016 року, а з позовом банк звернувся лише 08.10.2020 року (а.с. 94-96). У відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що на підставі заявки клієнта від 19.10.2012 року було відкрито картковий рахунок на умовах, визначених Умовами, Правилами та Тарифами, що розміщені на офіційному сайті банку, з якими відповідач погодився, підписавши анкету-заяву. Випискою по рахунку підтверджується активне користування [PERSON] кредитною карткою та спростовуються його доводи з приводу того, що він картку не отримував та нею не користувався. Представник відповідача вважає, що строк звернення до суду банком не пропущено, оскільки останнє погашення заборгованості по кредитній картці на ім`я [PERSON] відбулося 19.02.2019 року, а відтак банк звернувся у межах 3-річного строку ( а.с. 104-111). [PERSON] надав до суду письмові пояснення по суті позовних вимог (а.с.133-134). Ухвалою суду від 05.11.2020 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та письмових поясненнях. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.10.2012 року [PERSON] , підписавши анкету-заяву від 19.10.2012 року, приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 16). Як вбачається з довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк», на ім`я [PERSON] 19.10.2012 року видано кредитну картку [NUMBER] з терміном дії до 07/16 та 26.12.2016 року - [NUMBER] з терміном дії до 07/20 (а.с. 14). 19.10.2012 року по кредитній картці [NUMBER] було встановлено кредитний ліміт 600 грн., який зменшено до 300 грн., 04.12.2012 року - 2000 грн., 19.08.2013 року - 3700 грн., 15.03.2016 року - 9000 грн., який зменшено до 6500 грн., 22.05.2016 року - 14900 грн., 31.01.2017 року - 15300 грн.. 13.05.2019 року - 0 грн. (а.с. 15). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 14.01.2021 року вона становить 34176 грн. 22 коп., з яких: 25140 грн. 30 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9035 грн. 92 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України (а.с. 125). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, приєднавшись до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку на підставі анкети-заяви від 19.10.2012 року, [PERSON] , отримавши кредитні картки, користувався кредитними коштами, наданими АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 51-59). Матеріалами справи спростовуються доводи відповідача щодо того, що кредитну картку він не отримував та кредитними коштами не користувався. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 01.05.2015 року по 30.09.2019 року [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором від 19.10.2012 року сплачено 51777,90 грн. (а.с. 9-12). З наданої банком виписки по рахунку на ім`я [PERSON] вбачається, що у період з 19.10.2012 року по 01.03.2020 року банком в односторонньому порядку було списано з рахунку, відкритого на ім`я відповідача грошові кошти на загальну суму 46205,99 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитним лімітом, пені за прострочення за кредитом. (а.с. 51-59). Заперечуючи проти того, що банк мав право на стягнення відсотків за користування кредитом та пені, [PERSON] посилався на те, що він не був ознайомлений з Правилами та Умовами надання банківських послуг, у самій заяві-анкеті від 19.10.2012 року відсутні умови кредитного договору щодо процентної ставки, пені у разі порушення зобов`язання, а відтак списання грошових коштів банком в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та пені не відповідає вимогам закону. Суд погоджується з вищезазначеними доводами відповідача, так як з анкети-заяви від 19.10.2012 року, на підставі якої [PERSON] приєднався до банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», не вбачається з якими саме Умовами та Правилами надання банківських послуг був ознайомлений та погодився відповідач. В свою чергу, позивач, обґрунтовуючи право на стягнення відсотків за кредитом та пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку , де визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний зміст запропонованих відповідачу Умов та правил надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів та пені за прострочення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що була встановлена на час укладення із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних умов кредитного договору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнавались позичальником, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Будь-яких належних доказів, які б підтверджували право банку на стягнення відсотків за договором та пені у разі порушення відповідачем зобов`язання, до суду не надано. Враховуючи те, що відповідачем в повному обсязі здійснено погашення заборгованості за тілом кредитом, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 25140,30 грн. - заборгованості за тілом кредиту, а також процентів, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, у сумі 9035,92 грн. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, що банком правомірно нараховано відповідачу відсотки за користування кредитними коштами та пеню, оскільки такі висновки є безпідставними та суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Суд не бере до уваги посилання відповідача, що банком пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, що є підставою для відмови у позові, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). За таких обставин, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed