Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ФОП [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Відділ Державтоінспекції з обслуговування м. Одеси УДАІ ГУМВС України в Одеській області, про визнання недійсним укладеного 02.11.2013 р. від його імені з ФОП [PERSON] договору № 6845/454, визнання недійсним укладеного 02.11.2013 р. від його імені з [PERSON] договору купівлі-продажу легкового автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], шляхом оформлення довідки-рахунка серії ААВ № 58055 від 01.11.2013 р., скасування державної реєстрації цього транспортного засобу проведеної ВРЕР ДАІ № 2 м. Одеси 02.11.2013р. з [PERSON] на [PERSON], визнання за ним права власності на вказаний автомобіль та зобовязання [PERSON] передати йому цей автомобіль, й стягнення з ФОП [PERSON] і [PERSON], з кожної, моральної шкоди в розмірі по 10000,00 грн. (а.с.3-8, 37-38). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що є власником автомобіля Ford Fusion, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], на підстав свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 452453 від 30.12.2011 р., але наприкінці січня 2014 року йому стало відомо, що вказаний автомобіль, без його відома та при невідомих йому обставинах, було відчужено і перереєстровано. Також позивач вказує, що згодом йому стало відомо, що на підставі заяви від його імені на імя ФОП [PERSON] від 02.11.2013 р. про перереєстрацію транспортного засобу, заяви від його імені на імя ФОП [PERSON]А . від 02.11.2013 р. про відчуження транспортного засобу, укладеного 02.11.2013 р. від його імені з ФОП [PERSON] договору № 6845/454 від 02.11.2013 р., та акту № 454 від 02.11.2013 р. технічного стану транспортного засобу або його частини, що має ідентифікаційний номер, - 02.11.2013 р. на підставі довідки-рахунка серії ААВ № 584055 від 02.11.2013 р. належний йому автомобіль був зареєстрований ВРЕР ДАІ № 2 м. Одеси за [PERSON], але він не підписував вказані документи та взагалі не мав наміру відчужувати належний йому автомобіль та, більш того, в період з 30.10.2013 р. по 06.11.2013 р. перебував за межами України, що підтверджується виданим туристичною компанією ANEX TOUR йому ваучером від 17.10.2013 р. за № 1422613. Позивач просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] і ФОП [PERSON] не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи були повідомлені за допомогою телефонного звязку, що підтверджується телефонограми від 24.09.2015 р., які приєднані судом до матеріалів справи (а.с.85, 86). Відділ Державтоінспекції з обслуговування м. Одеси УДАІ ГУМВС України в Одеській області не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання ним судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] набув право власності на автомобіль марки «Ford», модель «Fusion», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 452453, виданого 30.12.2011 р. РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області. На підставі заяви від імені позивача на імя ФОП [PERSON] від 02.11.2013 р. про перереєстрацію транспортного засобу, заяви від імені позивача на імя ФОП [PERSON]А . від 02.11.2013 р. про відчуження транспортного засобу, укладеного від імені позивача з ФОП [PERSON] договору № 6845/454 від 02.11.2013 р. та акту № 454 від 02.11.2013 р. технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, довідки-рахунка серії ААВ № 584055 від 02.11.2013 р., - 02.11.2013 р. належний позивачу автомобіль марки «Ford», модель «Fusion», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], був зареєстрований ВРЕР ДАІ № 2 м. Одеси за [PERSON], що в свою чергу підтверджується виданим [PERSON] свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САТ 433267 від 02.11.2013 р. Позивач стверджує, що не мав наміру відчужувати вказаний автомобіль, що цей автомобіль було відчужено без його відома та при невідомих йому обставинах на підставі вищевказаних документів, які він не підписував, про що йому стало відомо лише наприкінці січня 2014 року. Як вбачається з висновку експерта № 93 від 11.03.2014 року, складеного судовим експертом [PERSON] Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України на Одеській залізниці, підписи розташовані : в заяві на імя директора ФОП [PERSON] від 02.11.2013 р. про перереєстрування транспортного засобу, в заяві на імя директора [PERSON] від 02.11.2013 р. про відчуження транспортного засобу; в графі «Сторана-1» договору № 6845/454 від 02.11.2013 р.; в графі «Комітент (довірена особа)» акту № 454 від 02.11.2013 р., - ймовірно виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідачі не спростували вищевказані доводи позивача, а також не спростували згаданий висновок експерта № 93 від 11.03.2014 р. Вирішуючи дану справу, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що укладений від імені позивача з ФОП [PERSON] договір № 6845/454 від 02.11.2013 р. є договором комісії, а предметом цього договору є оформлення довідки-рахунку для продажу автомобіля. Відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, одним із способів відчуження транспортного засобу є його продаж через оформлення довідки-рахунку. Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 р. № 1200, визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами віх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельні меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 12 цього Порядку субєкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки. Згідно п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджуються правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимога безпеки дорожнього руху, а також вимогам які є підставою для внесення змін до р реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно х додатком 1, видана субєктом господарюванням, діяльність якого повязана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, підготовлена та видана ФОП [PERSON], на виконання договору № 6845/454 від 02.11.2013 р., довідка-рахунок серії ААВ № 584055 від 02.11.2013 р. підтверджує продаж автомобіля марки «Ford», модель «Fusion», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], а саме перехід права власності на цей автомобіль від позивача до [PERSON] та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу цього транспортного засобу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку встановлених законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. З приписами ч. 1 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відпродати його внутрішній волі. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що укладений від імені позивача з ФОП [PERSON] договір № 6845/454 від 02.11.2013 р. та укладений від імені позивача з [PERSON] договір купівлі-продажу оформлений довідкою-рахунком серії ААВ № 584055 від 02.11.2013 р., на підставі яких було відчужено автомобіль марки «Ford», модель «Fusion», 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], є недійсними, оскільки ці правочини було вчинено поза волею позивача. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, повязаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, повязані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 1213 ЦК України. За приписами ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У відповідності до ч. 1 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підставі (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому положення Глави 29 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майно було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Також суд погоджується з доводами позивача щодо того, що у звязку з незаконним відчуженням належного йому автомобіля, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у його моральних стражданнях, повязаних з переживаннями та порушенням його права власності. Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, ступінь вини відповідачів у спричиненні позивачу моральної шкоди, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 20000,00 грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України. Разом з тим, суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що в період з 30.10.2013 р. по 06.11.2013 р. він нібито перебував за межами України, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження цієї обставини, а саме свого закордонного паспорту з відповідними відмітками, а виданий йому туристичною компанією ANEX TOUR ваучер від 17.10.2013 р. за № 1422613 не є таким доказом. На підставі викладеного і

Outcome: approved