Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] , в інтересах неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав , третя особа: служба у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області ( як орган опіки та піклування ), ( далі -Краснокутська РДА ). В позові зазначено , що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають синів [PERSON] , 2005 року народження та [PERSON] ,2014 року народження . В січні 2017 р. відповідач виїхала до м.Харкова з метою працевлаштуватися та більше в сім`ї не з`являлася . Фактично з моменту народження дітей , відповідач неналежно виконували материнський обов`язок щодо догляду та виховання за ними . [PERSON] долею дітей не цікавиться , участі у їх вихованні не приймає , матеріально не допомагає утримувати синів . Прохав позбавити батьківських прав відповідача відносно дітей. У судовому засіданні позивач підтримав позов , просить задовольнити . Відповідач до суду не з`явилася ,про причини неявки суду не повідомила , повідомлялася про розгляд справи належним чином та в установлений законом строк, про що свідчить оголошення на веб-сайті Судової влади України. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову не заперечував , просив задовольнити позов. У відповідності до ст.ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд , вислухавши пояснення позивача , представника третьої особи , дослідивши письмові докази по справі , допитавши свідків, дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено , що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.03.2005 р. , що підтверджує свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м.Харкова від 04.03.2005 р. Від шлюбу сторони мають синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтво про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Матір`ю дітей , записана в свідоцтві про народження , [PERSON] . Як свідчить довідка Качалівської сільської ради від 02.07.2020 року , [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з синами [PERSON] та [PERSON] , матір`ю [PERSON] та дружиною [PERSON] . Відповідно до акту обстеження домоволодіння , [PERSON] проживає та зареєстрований по [ADDRESS] разом з синами та матір`ю. Мати дітей з січня 2017 року в будинку не проживає, виїхала в невідомому напрямку , до чоловіка та дітей жодного разу не приїжджала . Згідно довідки Качалівської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів , [PERSON] участі у вихованні сина [PERSON] не приймає , збори з січня 2017 року не відвідувала. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини . батьків , а також інших документів ,які стосуються справи. Висновком органу опіки та піклування Краснокутської РДА Харківської області №8 від 10.09.2020 р. підтверджується про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей [PERSON] та [PERSON] . Допитані по справі свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду , що [PERSON] в січня 2017 року поїхала з дому та більше не повернулася, з того часу вони жодного разу її не бачили , з дітьми вона не спілкується , участі у вихованні дітей не приймає. Зі слів позивача , їм відомо , що матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає , про фізичний розвиток синів не цікавиться. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем надані суду безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дітей. Судом встановлено , що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а саме долею синів не цікавиться , бажання бачитися та спілкуватися з ними не виявляє, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не займається їх фізичним та духовним розвитком, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей. Суд , вважає , що позов [PERSON] підлягає задоволенню , а відповідач позбавленню батьківських прав. Крім того , під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір , тому ,на підставі ст. 141 ЦПК України , судові витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 840,80 грн. .

Outcome: approved