Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

В березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02.07.2020 року о 07 год. 15 хв. за адресою: м. Харків, вул. Залютинська, 14/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Jeep Renegade д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] і транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м. Харкова у справі від 22 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Харківська муніципальна страхова компанія» ( далі -ПрАТ «ХМСК») відповідно до ОСЦПВВНТЗ № 200249234, який був чинним на час ДТП від 02.07.2020 року. 03.07.2020 року позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ «ХМСК». За фактом цієї ДТП ПрАТ «ХМСК» визначило розмір страхового відшкодування у розмірі 60 449 грн 81 коп. (63 049, 81 грн - 2 600, 00 франшиза = 60 449, 81). Позивач надсилав ПрАТ «ХМСК» заяву про досудове врегулювання спору та про перерахунок страхової виплати, у якій повідомляв, що вважає, призначену суму страхового відшкодування у розмірі 60 449, 81 грн заниженою, а тому був змушений звернутися до незалежного оцінювача. Позивач повідомляв відповідачів про те, що 28.10.2020 року о 16 год 30 хв. в м. Харків, пр. Гагаріна, 43/1 відбудеться огляд транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] , а також позивачем надано копію звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 449/10-20 від 28 жовтня 2020 року. З вищезазначеного звіту вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 88 641, 52 грн. Заявою від 03.11.2020 року позивач просив ПрАТ «ХМСК» провести перерахування страхової виплати згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 449/10-20 від 28 жовтня 2020 року. Однак ПрАТ «ХМСК» ігнорував заяви позивача про досудове врегулювання спору та перерахування суми страхового відшкодування відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 449/10-20 від 28 жовтня 2020 року, згідно якого позивач мав би сплатити суму страхового відшкодування у розмірі 88 641, 52 грн. У свою чергу ПрАТ «ХМСК» здійснив на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 67 347, 86 грн, попри те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 88 641, 52 грн. З огляду на це позивач заявляє вимогу про виплату різниці між визначеною вартістю матеріального збитку та фактично виплаченою сумою страхового відшкодування 88 641, 52 грн - 67 347, 86 грн = 21 293, 66 грн., та просить стягнути з ПрАТ «ХМСК» пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 2505,01 коп., стягнути з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 7866,83грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.03.2021 відкрите провадження по справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. До суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема через розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.07.2020 року о 07 год. 15 хв. за адресою: м. Харків, вул. Залютинська, 14/1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Jeep Renegade д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] і транспортного засобу Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м. Харкова у справі від 22 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Згідно полісу №200249234 цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Харківська муніципальна страхова компанія». Відповідно до ч. 4 ст.82ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За фактом цієї ДТП ПрАТ «ХМСК» визначило розмір страхового відшкодування у розмірі 60 449 грн 81 коп. (63 049, 81 грн - 2 600, 00 франшиза = 60 449, 81), яка була сплачена, що підтверджується роздруківкою (а.с. 33) Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №449/10-20 від 20.10.2020 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер [NUMBER] становить 96508, 35 грн.; вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер [NUMBER] становить 88641,52 грн.; ринкова вартість легкового автомобіля марки HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер [NUMBER] становить 304700,00 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля марки HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер [NUMBER] становить 7866, 83 грн. (а.с.19-23) Частинами 1,2 ст.22ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1187ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК, крім того, відповідні роз`яснення надано в постанові Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого. Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або зниження нематеріальних благ (рівня життя, здоров`я тощо). Ч.1 ст.1166ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. Згідно з роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Відповідно до статті 32 п.32.7 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином [PERSON] , має сплатити на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) 96 508,35 гри - 88 641,52 гри = 7 866, 83 грн. Щодо вимог про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд виходить з того згідно з статтею 36 п. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування власників земних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового \шкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно розрахунку пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання сума пені с\\за період з 04.10.2020 по 25.11.2020 року складає 1453,43 грн., з 26.11.2020 по 02.12.2020 року складає 180,49 грн., з 03.12.2020 року по 09.12.2020 року складає 62,45 грн., з 10.12.2020 року по 10.12.2020 року складає 15.22 грн., з 11.12.2020 року по 21.12.2020 року складає 149,42 грн., з 22.12.2020 року по 05.01.2020 року складає 154,55 грн., з 06.01.2021 року по 04.03.2021 року складає 406,03 грн., з 05.03.2021 року по 15.03.2021 року складає 83,42 грн. Загальна сума становить 2505,01 грн. та підлягає стягненню у повному обсязі з ПрАТ «ХМСК» на користь позивача. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно зазначити наступне. На підставі ч.1 ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П.2 ч. 3 цієї статті вказує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 3 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивач наголошує на тому, що окрім матеріальної шкоди, йому завдано моральної шкоди, яку він зазнав у зв`язку із пошкодженням свого майна, а також отриманням психологічних та душевних страждань внаслідок ДТП. [PERSON] після ДТП зазнав переживань через пошкодження транспортного засобу, характер і механізм пошкодження автомобіля, а також очікування страхової виплати викликало неабияке занепокоєння та хвилювання позивача, порушення буденного та звичного способу життя. За таких обставин, завдану моральну шкоду позивач оцінив у 10 000 гривень. Зважаючи на обставини справи, суд приходить до висновку про достовірність та обґрунтованість доводів та вимог позивача щодо заподіяння йому моральних страждань неправомірними діями відповідача, в результаті скоєння останнім дорожньо-транспортної пригоди, визначену позивачем суму завданої моральної шкоди у розмірі 10000 грн. суд вважає достатньою для відновлення моральної рівноваги позивача. Згідно п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Відповідачами не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч.2 ст.137 ЦПК України суд вважає доведеним витрати позивача на правничу (правову) допомогу у розмірі 12 000,00 грн., які підлягають розподілу між позивачем та відповідачем в порядку ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 22, 23, 1166, 1187,1192ЦК України,

Outcome: approved