Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості за донарахованими відсотками. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 21 червня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/02-1/567-05. Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 000 доларів США строком до 21.06.2015 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суми отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21 червня 2005 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/4047/82/333180, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями боржника [PERSON] , що виникають з умов кредитного договору № 014/02-1/567-05 від 21.06.2005 року в повному обсязі цих зобов`язань. В позові позивач зазначив, що 13 травня 2015 року Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено рішення по справі № 636/1581/14-ц, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами № 014/02-1/567-05 від 21.06.2005 року у розмірі 19 782,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2014 становить 269 151, 11, рішення набрало законної сили. На адресу [PERSON] , [PERSON] були направлені повідомлення про неналежне виконання зобов`язань за кредитними договорами, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість. Банк виконав свій обов`язок з повідомлення позичальника та поручителя про вимогу усунути допущенні порушення у зобов`язанні, а також можливість звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права. Вважає їх повідомленими, а саму вимогу такою, що була залишена позичальником та поручителем без задоволення. Таким чином, у визначені кредитором строки вимоги відповідачами не були виконані, заборгованість не погашена. Станом на 08 червня 2018 року заборгованість по сплаті відсотків за кредитним договором № 014/02-1/567-05 від 21.06.2005 року з 13.05.2015р. по 08.06.2018 становить 1608,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 42 084, 05 грн. Зазначена сума заборгованості для банку є значною та щоденно збільшується згідно умов кредитного договору, яку необхідно стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Ухвалою судді від 07.05.2019 було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про розгляд справи повідомлялися, відзиви на позов не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 21 червня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/02-1/567-05. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21 червня 2005 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/4047/82/333180, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями боржника [PERSON] , що виникають з умов кредитного договору № 014/02-1/567-05 від 21.06.2005 року в повному обсязі цих зобов`язань (а.с.10, 12). Згідно умов договору банк надав [PERSON] кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 000 доларів США строком до 21.06.2015 року (а.с. 13). Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, відсотків за користування кредитними коштами, комісій згідно умов договорів та тарифів кредитора, а також інших зобов`язань, визначених кредитними договорами, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13.05.2015 ухвалено рішення по справі № 636/1581/14-ц, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитними договорами № 014/02-1/567-05 від 21.06.2005 року у розмірі 19 782,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2014 становить 269 151, 11 грн., рішення набрало законної сили. Позивач ставить питання про стягнення солідарно з відповідачів донарахованих відсотків за кредитними договорами в загальній сумі 1608, 00 доларів США, оскільки зазначена сума заборгованості для банку є значною та щоденно збільшується згідно умов кредитного договору. Однак, суд не згідний з такими доводами позивача, оскільки сума боргу була визначена судовим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13.05.2015 в розмірі 19 782,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2014 становить 269 151, 11 грн., яка складалась з суми заборгованості за тілом кредиту 4034,66 доларів США., 796,78 доларів США за відсотками, 14950,68 доларів США пені за кредитом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). У пункті п.6.5 кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався на вимогу кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Таким чином, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку з боржника та поручителя, про що свідчить рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 березня 2010 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». А тому, суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів, адже звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тому положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за донарахованими відсотками за кредитним договором № 014/02-1/567-05 від 21 червня 2005 року є безпідставними. Разом з тим, суд не погоджується з твердженням представник позивача про те, що позивач правомірно нараховував проценти за кредитним договором після постановлення рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись при цьому на позиції Верховного суду, викладені у постановах від 28.02.2018 року у справі №477/281/15-ц, від 14.03.2018 у справі №188/1029/15-ц, від 13.12.2018 у справі №913/11/18. Як вбачається з постанови від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) для формування єдиної судової практики при розгляді справ зазначеної категорії Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою було розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняло правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняло боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляло кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, звертаючись із позовом про дострокове стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо в рішенні суду вказана заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У кредитора (стягувача) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку що вимоги AT «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з відповідачів відсотків за час після ухвалення рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року (справа № 636/1581/14-ц) про стягнення боргу за кредитним договором № 014/02-1/567-05 від 21.06.2005 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і до задоволення такі вимоги не підлягають.

Outcome: dismissed