Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до кредитного договору № б/н від 11.09.2012 р., укладеного з [PERSON] останньому був наданий кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно до умов договору. [INFO] [PERSON] помер і спадкоємцями, які прийняли спадщину після його смерті є - [PERSON] та [PERSON] як такі, що фактично прийняли спадщину, оскільки згідно з вимогами ст. 1270 ЦК України не заявили відмову від неї. Крім того, померлий [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією й тією самою адресою, що дає підстави вважати, що останні фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань у [PERSON] виникла заборгованість, яка станом на день її смерті становила 9709,10 грн. 27.12.2018 р. АТ «КБ ПриватБанк» стало відомо, що боржник [PERSON] помер у зв`язку з чим до Першої маріупольської державної нотаріальної контори була спрямована претензія кредитора за вих. №SAMDN50000067906122. 17.09.2019 р. АТ КБ «Приватбанк» направило відповідачам претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості [PERSON] однак вони жодних дій щодо її виконання не вчинили. Враховуючи наведене, АТ КБ «Приватбанк» просить суд позов задовольнити, та стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 11.09.2012 року у розмірі 9709,10 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн. 01.10.2020 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Суд розглянув справу в порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за відсутності клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При цьому представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі повідомлялися про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив. Однак не скористалися своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направили, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11.09.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір, відповідно до умов якого останній отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно до умов договору. Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та актовим записом про смерть № 2654 від 15.12.2016 р. Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань у [PERSON] виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку банку станом на дату смерті останнього, а саме: [INFO] становить 9709,10 грн., яка складається з наступного: 1590,71 - заборгованості за кредитом; 8118,39 - заборгованість за відсотками. Відповідно до претензії кредитора яку АТ «КБ ПриватБанк» направив до Першої маріупольської державної нотаріальної контори 02.06.2017 № SAMDN50000067906122, банк просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті позичальника, та про осіб, які вже прийняли спадщину, включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмір 9709,10 грн. 27.12.2018 АТ КБ «Приватбанк» повторно направило до Першої маріупольської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті позичальника, та про осіб, які вже прийняли спадщину. Відповідно до відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 31.01.2019 № 404/02-14, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 350/2017 від 14.06.2017 за претензією АТ «КБ ПриватБанк» №SAMDN50000067906122. 17.09.2019 року АТ КБ «Приватбанк» направило [PERSON] та [PERSON] претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості [PERSON] відповідно до вимог статті 1282 ЦК України. За змістом статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статті 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1269, ст. 1270 ЦК України вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). У відповідності до ст. 1282 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. У постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено висновок, що «сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань». Враховуючи те, що позивач, в порушення вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 80 ЦПК України, не надав суду доказів одержання спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення позовних вимог та з огляду на те, що позивач повинен був звернутися до спадкоємців протягом шести місяців від дня, коли він дізнався з відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори, отриманої банком 14.02.2019, про відкриття спадщини. Суд вважає, що саме від цієї дати слід рахувати шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, тому банк в силу приписів статті 1281 ЦК України позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання вимог ст. 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 608, 1050, 1054, 1218, 1219, 1268, 1269, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed