Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Арбітражний керуючий [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], ПП «Отем» про визнання недійсними договори купівлі-продажу укладені між [PERSON] та ПП «Отем»: приміщення магазину, що знаходиться в [ADDRESS] від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №101; земельної ділянки площею 0.1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд що знаходиться м.Яремче, Свободи кадастровий номер [NUMBER] від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №103; житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], житловою пл.80.1 м.кв., заг.пл.314.0 м.кв. від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №99; земельної ділянки площею 0.1312 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд що знаходиться м.Яремче, Свободи кадастровий номер [NUMBER] від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №104; житлового будинку в [ADDRESS], житловою пл.20.9 м.кв., заг.пл.81.7 м.кв. від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №100; житлового будинку в [ADDRESS], житловою пл.101.8 м.кв., заг.пл.74.2 м.кв. від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №102; стягнення судових витрат. В позовній заяві зазначено, що ухвалою господарського суду Волинської області від 17.04.2009р. було порушено провадження у справі №8/40-Б про визнання ФОП [PERSON] банкрутом, а постановою від 03.06.2009р. його визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором 22.07.2015р. призначено позивача. За ст.25 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор приймає до свого відання майно боржника, вживає заходи по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та розпорядження, здійснює інвентаризацію та оцінку майна. А за ст.26 цього закону, майно та майнові права банкрута, що належать йому на праві власності на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включається до складу ліквідаційної маси. Продаж майна здійснюється за вимогами ст.44, 48. Все майно що є предметом спору було включено до ліквідаційної маси, проте позивачу стало відомо, що у лютому 2016 року [PERSON] самостійно, а не ліквідатор, відчужив відповідачу все майно, що є предметом договорів, що оскаржуються, що є підставою визнання договорів недійсними за ст.215 ЦК України. Представник позивача просив розглянути позов без його участі подавши заяву, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, з підстав викладених в поясненні та письмового заперечення, в подальшому клопотав завершити справу за його відсутності. Відповідач 2 в судове засідання не зявився, однак подав письмове заперечення, просив розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представника одного з відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.04.2009р. було порушено провадження у справі №8/40-Б про визнання ФОП [PERSON] банкрутом (а.с.7-8), а постановою від 03.06.2009р. його визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.9-10). Ліквідатором ФОП [PERSON] 22.07.2015р. згідно ухвали Господарського суду Волинської області призначено [PERSON] (а.с.11-12). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор приймає до свого відання майно боржника, вживає заходи по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та розпорядження, здійснює інвентаризацію та оцінку майна. А за ст.26 цього закону, майно та майнові права банкрута, що належать йому на праві власності на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включається до складу ліквідаційної маси. Так, за ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: в т.ч. приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника. Окрім того, за ст.42 даного закону усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Майно, визначене родовими ознаками, що належить банкруту на праві володіння або користування, включається до складу ліквідаційної маси. Позивач в позові зазначив про те, що все майно, яке відчужене за оспорюваними договорами було включене до ліквідаційної маси, проте докази щодо цього до матеріалів справи не надав, а враховуючи що ліквідаційна маса формувалась у 2009 році, а таке майно на дату відкриття ліквідаційної процедури не належало [PERSON] на праві власності, то за ст.26 даного закону такий доказ про включення нерухомого майна до складу ліквідаційної маси, мав бути наданий суду, проте він в матеріалах справи відсутній. Разом з тим, заперечуючи позовні вимоги, відповідач 1 покликався на те, що на час укладення оспорюваних правочинів 03.02.2016р, провадження у справі №8/40-Б було припинене на підставі постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р., яка набрала чинності з моменту її проголошення (а.с.63-71), а тому вимоги позову не можуть бути задоволені. Так, між [PERSON] та ПП «Отем» були укладені договори купівлі-продажу: приміщення магазину, що знаходиться в [ADDRESS] від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №101 (а.с.37-40); земельної ділянки площею 0.1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд що знаходиться м.Яремче, Свободи кадастровий номер [NUMBER] від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №103 (а.с.13-16); житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], житловою пл.80.1 м.кв., заг.пл.314.0 м.кв. від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №99 (а.с.17-20); земельної ділянки площею 0.1312 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд що знаходиться м.Яремче, Свободи кадастровий номер [NUMBER] від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №104 (а.с.25-28); житлового будинку в [ADDRESS], житловою пл.20.9 м.кв., заг.пл.81.7 м.кв. від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №100 (а.с.29-32); житлового будинку в [ADDRESS], житловою пл.101.8 м.кв., заг.пл.74.2 м.кв. від 03.02.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. зареєстрованого за №102 (а.с.33-36). На об'єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК виникає з дня державної реєстрації. Як вбачається з договорів, на все майно право власності набуте продавцем в січні 2016р., на час відчуження перебувало в заставі (іпотеці). А за вимогами ч.4 ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Отже, все нерухоме майно відчужене по оспорюваних договорах, яке є предметом забезпечення, не могло включатися до складу ліквідаційної маси, виходячи з вищевказаної норми. Заперечуючи позовні вимоги відповідач 2 зазначив і те, що при укладенні оспорюваних договорів продавець не був обмежений будь-яким чином у реалізації свого права власності на продаж належного йому майна, а приватним нотаріусом проведено належну перевірку правоздатності сторін, належності майна продавцю, здійснено перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності, Державному реєстрі іпотек (підтверджено наявність договору іпотеки на все майно), Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.02.2016р. (відомості відсутні) (а.с.113-126). Позивач підставою задоволення позовних вимог щодо визнання договорів недійсними покликався на ст.215 ЦК України. Так, за вимогами даної статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А за ч.1-3, 5, 6 ст.203 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, який бажає отримати особа. Судом встановлено, про що зазначено вище, що позивачем не доведено підстав недійсності договорів купівлі-продажу, укладених між [PERSON] та ПП «Отем» щодо нерухомого майна від 03.02.2016р., які посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Себастіанською І.К. за №99, 100, 101, 102, 103, 104, так як повноваження продавця щодо їх вчинення перевірялися нотаріусом, що посвідчував дані правочини, в т.ч. наявність заборон на їх відчуження, банкрутство щодо продавця було припиненим на час укладення таких договорів, і доказ на включення майна до ліквідаційної маси - відсутній. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними суду та до задоволення не підлягають. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,

Outcome: dismissed