Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

В березні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що померла 20 травня 2011 року на нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м. Підгородне, вул. Комсомольська, 79. В обґрунтування позову позивачі вказали, що 20 травня 2011 року померла їх мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння № 79 по вул. Комсомольській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємці, які б мали обовязкову частку в спадковому майні відсутні. Згідно листа КП «Новомосковське міське «БТІ» № 205 від 21.03.2011 року, яке є держателем архіву Дніпропетровського району, право власності на нерухоме майно за адресою: м. Підгородне вул. Комсомольська, 79, зареєстроване за [PERSON]: на 4/7 частини на підставі Рішення народного суду Дніпропетровського району від 06.02.1975 року; та на 3/7 частини на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.1977 року. За матеріалами інвентаризації БТІ від 08.09.2011 року, на земельній ділянці № 79 розташовано два житлових будинки: будинок «А» та будинок «В», 1935 року будівництва, самочинно збудований [PERSON] на сусідній земельній ділянці № 81, самочинно приєднаній до земельної ділянки № 79 (Рішення міської ради про об'єднання двох земельних ділянок в одну з присвоєнням адреси: вул. Комсомольська, 79 - в БТІ не надано). Правовстановлюючий документ на житлове домоволодіння № 79, що складається з двох будинків, після об'єднання земельних ділянок [PERSON] за життя не оформлене. Вони є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON], що померла 20 травня 2011 року. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює їх спадкове право, вони не мають можливості оформити свої спадкові права, оскільки за померлою не було зареєстроване право власності на спадкове домоволодіння. Таким чином, вони звернулися до суду за захистом своїх майнових прав та просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що померла 20 травня 2011 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви в якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду цивільної справи був повідомлений належним чином. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 1975 року за [PERSON] було визнано право власності на 4/7 частин всього домоволодіння, що належав [PERSON], розташованого в м. Підгородне по вул. Комсомольській, 79 (а.с.15). Рішення набрало законної сили. Окрім цього, згідно договору купівлі-продажу від 06 квітня 1977 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання придбала 3/7 частин будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами № 79 по вул. Комсомольській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, однак правовстановлюючий документ на будинок не оформлювала (а.с.12-13). 20 травня 2011 року [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом № 127 від 20 травня 2011 року Виконавчого комітету [PERSON] міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії І-КИ № 407085 виданому 20 травня 2011 року (а.с.18). Заповітів спадкодавець не складала. [PERSON] та [PERSON] як спадкоємиці за законом, на підставі ст. 1269, 1270 ЦК України, в установлений законом шестимісячний термін звернулися з заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с.11). Але, в видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 20 травня 2011 року, а саме на домоволодіння № 79 по вул. Комсомольській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, позивачам було відмовлено, оскільки відсутні реєстрація права власності за померлим на спадкове майно, та було рекомендовано звернутися до суду. Встановлено, що за матеріалами інвентаризації БТІ від 08.09.2011 року, на земельній ділянці № 79 розташовано два житлових будинки: будинок літ. «А» та будинок літ. «В», 1935 року будівництва - самочинно збудований [PERSON] на сусідній земельній ділянці № 81, самочинно приєднаній до земельної ділянки № 79. Правовстановлюючий документ на житлове домоволодіння № 79, що складається з двох будинків, після об'єднання земельних ділянок [PERSON] за життя не оформлене. Спадкове майно: житлове домоволодіння, що складається з двох житлових будинків: «А» загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м; літ «В» загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сараї «Б», «Ж», «З», літня кухня «Г», гараж «Д», літній душ «И», вбиральня «Л», літній душ «М», колодязь «К», колонка «К1», колонка «К2», замощення І, зливна яма «з.я», огорожа № 1-4 - інвентаризаційною вартістю 155795 грн. Згідно з інвентаризаційною справою станом на 04.12.2004 року власником будинку за адресою: Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Комсомольській, 79 є [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу (3/7 частин) від 06.04.1977 року зареєстрованого в БТІ 06.04.1977 року за реєстраційним № 2819-21 та рішення суду (4/7 частин) від 06.02.1975 року зареєстрованого в БТІ 10.03.1975 року, що підтверджується листом КП «Новомосковське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради» від 28.04.2011 року (а.с.14). З роз'яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в Листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Крім того, з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» видно, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На теперішній час є чинним Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 року № 91, в редакції від 13.06.2012 року. Згідно з п.1.1, п.3.1 Порядку передбачається прийняття в експлуатацію усіх закінчених будівництвом об'єктів, збудованих до 31.12.2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012 року, за винятком закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них. За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, на час будівництва та завершення будівництва житлових будинків літ. «А» (1964 року побудови) та літ. «В» (1935 року побудови), що є предметом спору, реєстрація права власності на них не вимагалась. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: «Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За життя спадкодавець [PERSON] не зареєструвала належне їй право власності на спадкове домоволодіння, звязку з чим позивачі не мають можливості скористатися належним їм правом на отримання спадщини. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивачів, вони не мають можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON], яка померла 20 травня 2011 року, за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі правовстановлюючих документів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 20 травня 2011 року за кожною по 1/2 частині домоволодіння № 79 по вул. Комсомольській в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved