Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В березні 2015 року в суд звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] в якому зазначала, що з 16.03.1985 року по 14.02.2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем під час якого вони набули право спільної сумісної власності на будинок з господарчими та побутовими спорудами, розташований в [ADDRESS], на земельній ділянці площею 0,0605 га, які зареєстровані на ім'я відповідача. Посилаючись на ст. 22 КпШС України та ч.3 ст. 368 ЦК України, як на правові підстави свого позову, вона просила суд визнати за нею право власності на ? частину згаданого будинку з господарчими та побутовими спорудами і на ? частину вказаної земельної ділянки на підставі ст. 120 ч.ч.1,4 ЗК України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вказані позовні вимоги підтримувала в повному об'ємі і просила задовольнити їх. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав повністю і не заперечував проти їх задоволення. Разом з цим [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому зазначав, що під час перебування в шлюбі з відповідачкою він за договором з «ОТП Банк» отримав кредит в сумі 8267 грн 00 коп, а також в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 19000 грн. Посилаючись на те, що зазначені кошти він використав в інтересах сім'ї, просив суд поділити між ними боргові зобов'язання у загальній сумі 27267 грн 00 коп. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом, [PERSON], уточнив свої позовні вимоги та зазначав, що за кредитним договором з «ОТП Банк» від 28.12.2014 року він отримав кредит в сумі 9267 грн 00 коп на які придбав ноутбук для свого повнолітнього сина. Також в період шлюбу з позивачкою він отримав в ПАО КБ «Приватбанк» на свою кредину картку кредит в сумі 19000 грн, на які відповідно договору було нараховано для сплати 8017 грн 78 коп відсотків за користування кредитом. Посилаючись на те, що всі зазначені кошти він використав в інтересах сім'ї, просив суд поділити між ними вказані боргові зобов'язання, стягнувши на його користь з [PERSON] їх 1/2 частину, а саме -18142 грн 39 коп. Відповідачка [PERSON] зустрічного позову не визнала і пояснила, що про отримання кредитів [PERSON] їй не було нічого відомо, оскільки він укладав кредитні договори з банками без її відома і згоди, а отримані ним кредитні кошти не були використані в інтересах сім'ї. Тому просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін та дослідивши надані ними на засадах змагальності докази, вважає необхідним задовольнити позов [PERSON] та відмовити у задоволенні позову [PERSON] із наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони з 16.03.1985 року по 14.02.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідними свідоцтвами на а.с.17, 18. Під час шлюбу сторони за спільні кошти та спільною працею збудували будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS], на земельній ділянці площею 0,0605 га, наданій відповідачу для цієї мети в безстрокове користування, що підтверджується копіями типового договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на правах особистої власності від 21.09.1985 року, актом про закінчення і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 25.09.1991 року та технічним паспортом на вказаний будинок (а.с. 6-12,14). Вказані обставини сторони також підтверджували в судовому засіданні. Відповідно вказаних документів згаданий будинок зареєстрований на ім'я [PERSON], відповідача за первинним позовом. Земельна ділянка, площею 0,0605 га, кадастровий номер [NUMBER], на якій розташований спірний будинок, відповідно Державного акту від 28.09.2009 року про право власності на земельну ділянку також зареєстрована на його ім'я (а.с.13). Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За змістом ст. 28 КпШС України та ст. 70 СК України розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В силу ст. 120 ч.ч.1,4 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що визнання позову відповідачем [PERSON], не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання за нею права на 1/2 частини спірного будинку і земельної ділянки підлягають задоволенню. При вирішенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ боргових зобов'язань суд виходить з наступного. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно ст. 65 ч.4 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Із долучених [PERSON] до своєї позовної заяви матеріалів вбачається, що 28.12.2014 року ним було укладено з ПАТ «ОТП Банк» договір про надання споживчого кредиту №2010115978, за змістом якого банк надав йому для придбання товару (ноутбука , маршрутизатора, комп'ютерної акустики) та послуг (у виляді банківських послуг і налаштування ноутбука) 8367 грн 00 коп (а.с.51-54). Придбаний за вказані гроші товар він подарував своєму повнолітньому сину, що він сам стверджував у судовому засіданні. Належних та допустимих доказів про те, що кредитний договір ним укладений із згоди дружини, або придбаний за кредитні кошти товар використаний в інтересах також його дружини, чи із її згоди він (ноутбук) був подарований ним своєму повнолітньому сину, [PERSON] в строки, встановлені ст. 131 ЦПК України суду не надав, а [PERSON] вказаних обставин не визнала. До того ж, із пунктів 3.2-3.4 згаданого кредитного договору вбачається, що [PERSON], самостійно передаючи в заставу товар, придбаний за отримані в кредит кошти, сам стверджував, що вказаний товар під будь-яким обтяженням не перебуває з огляду на те, що тільки він є його одноосібним власником. Відповідно ж ст. 6 Закону України «Про заставу» майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Оскільки за отримані в кредит кошти [PERSON] придбав ноутбук для свого повнолітнього сина і на свій власний розсуд, без згоди [PERSON] розпорядився ним, то суд не знаходить законних підстав вважати його зобов'язання перед банком спільними борговими зобов'язаннями подружжя. Позивачем за зустрічним позовом, [PERSON], також не надано переконливих доказів про те, що укладений ним із ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» кредитний договір у вигляді надання йому кредитного ліміту на рахунку [NUMBER] на суму 19000 грн був укладений ним саме в інтересах сім'ї і кошти, які складають заборгованість по вказаному договору були використані ним саме в інтересах сім'ї. Надані ж ним виписки про рух коштів по згаданому картковому рахунку (а.с.55, 188-201) не містять достовірної інформації про їх використання саме в інтересах сім'ї. Тому і в цій частині суд вважає його позовні вимоги недоведеними. Крім цього, діючим законодавством в тому числі і ст. 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як поділ боргових зобов'язань. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яким [PERSON] обґрунтовував свої позовні вимоги, передбачена можливість при поділі майна лише врахування боргів подружжя та правовідносин за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, а не поділу боргових зобов'язань. З огляду на викладене суд вважає необхідним повністю відмовити [PERSON] в задоволенні його зустрічного позову до [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання відшкодування судових витрат, суд враховує, що частина позовних вимог [PERSON], у зв'язку з якими було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за заявою останньої була залишена без розгляду(а.с.58-59,171-172). Висновки зазначеної експертизи для вирішення спору судом були використані лише в частині визначення дійсної вартості спірного майна, що мало значення для ціни позову. Тому суд вважає необхідним частково відшкодувати [PERSON] понесені нею витрати на проведення зазначеної експертизи, а саме в сумі 400 грн (а.с.203). Зважаючи також на те, що позовні вимоги [PERSON] задовольняються на суму 195563 грн, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування нею понесених судових витрат - 5777 грн 43 коп. (із розрахунку: 391126 (ринкова вартість спірних будинку і земельної ділянки - а.с.78-101) : 2 = 195563 грн х 1% = 1955,63 + 121,80 (судовий збір за заяву про забезпечення позову - а.с.2) + 400 грн (часткове відшкодування витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи) + 3300 грн ( відшкодування витрат на оплату правової допомоги) = 5777,43 грн (а.с.1,2,203-205). На підставі викладеного та

Outcome: approved