Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 47 842, 35 грн за кредитним договором № б / н від 21.12.2007 року, а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б / н від 21.12.2007 року. Відповідач при підписанні заяви-анкети підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті позивача, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 16.04.2019 року становить 47 842, 35 грн та складає: 10 942, 26 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11 046, 43 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0, 00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 22 454, 15 грн -пеня за прострочене зобов`язання, 645, 11 грн - пеня за несвоечастність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина) та 2 254, 40 грн - штраф (процентна складова). Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2019 року позовна заява залишена без руху. У встановлений законом строк недоліки позовної заяви усунуті. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31 жовтня 2009 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, вважає позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором безпідставними і необґрунтованими, які не ґрунтуються на положеннях законів і підзаконних нормативно - правових актів які регулюють правовідношення у сфері кредитування, зокрема положеннях ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», які встановлюють права і обов`язки споживачів банківських послуг з надання кредитів, тому просить суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволені позову. 28 листопада 2019 року від представника позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» - Гаренко Н.В. надійшла відповідь на відзив яким просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. 31 жовтня 2019 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, вважає позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором безпідставними і необґрунтованими, які не ґрунтуються на положеннях законів і підзаконних нормативно - правових актів які регулюють правовідношення у сфері кредитування, зокрема положеннях ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», які встановлюють права і обов`язки споживачів банківських послуг з надання кредитів. Тому просить суд позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача тіло кредиту у розмірі ліміту кредитування в сумі 5 800, 00 грн, у задоволені всіх інших позовних вимог відмовити. 05 лютого 2020 року від представника позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» - Чепіга Д.О. надійшли пояснення по справі , яким просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. 11 червня 2020 року відповідачем [PERSON] та його представником [PERSON] надана заява про застосування строку позовної давності. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року в задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів відмовлено. В задоволені заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залишення без розгляду позовної заяви АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року в задоволені заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залишення без розгляду позовної заяви АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2021 заява відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. від розгляду цивільної справи за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - необґрунтованою визнана необґрунтованою та передана на розгляд іншому судді у порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Назаренка О.В. від 09 березня 2021 року у задоволені заяви відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. від розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 березня 2021 заява відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. від розгляду цивільної справи за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості - необґрунтованою визнана необґрунтованою та передана на розгляд іншому судді у порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Даниленко Т.П. від 02 квітня 2021 року у задоволені заяви відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про відвід судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. від розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. 15 червня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення по справі, з яких вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 942, 26 грн, в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог послався на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 711/1220/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). В судове засідання участити справи не з`явились, про день час та місце якого повідомлялись належним чином. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність його представника, позовні вимоги визнав частково. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 21 грудня 2007 року [PERSON] підписав заяву та своїм підписом у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. privatbank. ua складає договір про надання банківських послуг. Відповідно до зазначеної заяви відповідачу надається кредитна картка «Універсальна» , Валюта - Гривня з кредитним лімітом 1 860 (одна тисяча вісімсот шістдесят гривень) 00 копійок. Встановлена базова процентна ставка за кредитним лімітом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтів, так і шляхом списання банком коштів з дебитної картки. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 21.12.2007 року станом на 16.04.2019 року становить 47 842, 35 грн, з яких: 10 942, 26 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11 046, 43 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0, 00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 22 454, 15 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 645, 11 грн - пеня за несвоечастність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн - штраф (фіксована частина) та 2 254, 40 грн - штраф (процентна складова). Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 21 грудня 2007 року отримана кредитна картка № [NUMBER] , термін дії - 03/09 року, яка декілька разів перевипускалась та строк дії останньої до 09/18. Початковий кредитний ліміт в подальшому був зменшений, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] . Остання зміна кредитного ліміту відбулася 02 жовтня 2018 року. Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості. Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів. Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. З розрахунку заборгованості вбачається, що впродовж 21 грудня 2007 року по 16 квітня 2019 року відповідач активно користувався кредитною карткою, поступово отримував кредитні кошти та ним вносились кошти на погашення заборгованості. Як вбачається із наданої Банком виписки за кредитним договором у період 21 грудня 2007 року по 10 травня 2018 року відповідач отримував кредитні кошти та по 02 серпня 2018 року вносив кошти на погашення заборгованості. Отже, відповідач своїми діями визнавав наявність кредитних правовідносин з АТ КБ «ПриватБанк». Дані обставини відповідачем не спростовано, доказів щодо неотримання коштів або їх фактичного повернення останнім не надано. За таких обставин, Банком доведена сума боргу за тілом кредиту у загальному розмірі 21 988, 69 грн. Щодо застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Верховним Судом України у постанові від 23 листопада 2016 року (справа №6-2104цс16), висловлено наступну правову позицію: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України)». Матеріали справи свідчать про те, що строк дії перевипущеної картки закінчився у вересні 2018 року включно, тому строк позовної давності необхідно рахувати з 01 жовтня 2018 року, а банк звернувся до суду 30 травня 2019, тобто в межах трьох років. За таких обставин, судом не встановлено підстав для застосування строку позовної давності в частині стягнення тіла кредиту. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені та штрафів суд виходить з такого. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині пені, та штрафів посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника визначена процентна ставка. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи і Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені та штрафу) та саме у зазначеному в цих документах розмірі. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Отже суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www. privatbank. ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»(далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, виходячи з зазначеного відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів. Між тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 942, 26 грн а також простроченим тілом кредиту у розмірі 11 046, 43 грн, що разом становить 21 988, 69 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 882, 90 грн.

Outcome: partial