Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що в травні 2014 року до неї звернувся [PERSON] з проханням позичити грошові кошти на короткий термін, а саме просив перерахувати необхідні кошти на його картковий рахунок та пообіцяв їх на її рахунок. Тому вважає, що між ними фактично було укладено договір позики. Перерахування коштів відповідачу було здійснено 03.06.2014 року в розмірі 141 600 грн. 03.12.2014 року вона зверталася до відповідача з вимогою повернути кошти, однак відповіді не отримала. Також вказує, що зверталася з заявою до Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області . За результатами розслідування слідчим була винесена постанова про закриття кримінального провадження. До цього часу відповідач кошти їй не повернув. Просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 141 600 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказав, що [PERSON] кошти в розмірі 141 600 грн. йому перераховувала, однак договір позики з нею не укладав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізчиних чи юридичних осіб, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається із матеріалів справи, а саме виписки за договором №SТ01-4619200-0000281, власником якого є [PERSON], рахунок [NUMBER] , 03 червня 2014 року відбулося списання коштів в розмірі 141 600 грн. Відповідно меморіального ордеру №9 від 03.06.2014 року відбулося поповнення карткового рахунку [PERSON] [NUMBER] за дорученням [PERSON] в розмірі 141 600 грн. Як вбачається з копії постанови Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 18.02.2015 року про закриття кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що 03.05.2014 року [PERSON] самоправно заволодів грошовими коштами в сумі 141 600 грн., які належали [PERSON], чим спричинив останній матеріальної шкоди на вказану суму. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Визначаючи характер правовідносин, які виникли між сторонами по справі, суд виходить з наступного. Обґрунтовуючи наявність правовідносин з договору позики, позивач та його представник посилалиться на наявність усної домовленості між сторонами. Порядок укладення договору позики, його правова природа, визначені главою 71 ЦК України. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Як встановлено в судовому засіданні, 03.06.2014 року позивачем відповідачеві кошти були перераховані не в борг і не під умовою їх повернення, тому суд приходить до висновку, що в цей день договору позики сторони не укладали. Позивач, звертаючись до суду, просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 03.06.2014 року . Як встановлено судом, такого договору 03.06.2014 року чи в інший час сторонами не укладалось, тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення боргу необхідно відмовити за її безпідставністю. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed