Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 листопада 2013 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківський послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконав і станом на 15 вересня 2020 року сума заборгованості за кредитним договором складає 12412,33 гривень, яка складається з наступного: - 8629,23 гривень заборгованість за тілом кредиту; - 1801,23 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 1981,87 гривень нарахована пеня. Тому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом, а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, проте в позовній заяві вказав про розгляд справи за його відсутності, наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов АТ КБ ПриватБанк підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 28 листопада 2013 року між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України слідує, що: «1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Згідно до ст. 525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання\~недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28 листопада 2013 року,\~укладеного між\~ПриватБанком та\~клієнтом [PERSON] , станом на 31 травня 2015 року, вбачається, що станом на 31 травня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 8629 гривень 23 копійок. Таким чином, вимоги позивача АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 8629\~гривень \~23\~копійок в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів,\~тип процентної\~ставки (фіксована\~або змінювана)\~та порядок\~їх сплати\~за кредитним\~договором визначаються\~в договорі\~залежно від\~кредитного ризику,\~наданого забезпечення,\~попиту і\~пропозицій,\~які склалися\~на кредитному\~ринку,\~строку користування\~кредитом,\~розміру облікової\~ставки та\~інших факторів\~на дату\~укладення договору. В той же час, з розрахунків заборгованості за договором № б/н від 28 листопада 2013 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , вбачається, що станом на 15 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками за користування кредитом, нарахованими в межах строку кредитування, відсутня. Разом з тим, у висновку Верховного Суду, викладеному у пункті 91 постанови, ухваленої 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто формулювання статті 625 ЦК України щодо тісного зв`язку між нарахуванням процентів та застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, адже за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наведене дає підстави для висновку, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, що у свою чергу узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах по справах № 6-49цс12 від 06 червня 2012 року, № 6-38цс11 від 24 жовтня 2011 року та № 6-42цс11 від 17 жовтня 2011 року. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги розрахунок заборгованості за договором № б/н від 28 листопада 2013 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , з якого слідує, що станом на 15 вересня 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, складає 1801 грн. 23 коп., суд доходить висновку, що і в цій частині вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про сплату відповідачем заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 1981 гривень 87 копійок, то суд в цій частині керується наступним. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014. Згідно з вимогами ст. 2 вказаного Закону України \~ \~ \~ \~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На час розгляду справи в суді Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнятий. Так, в ході судового розгляду цієї справи було встановлено, що зареєстрованим та постійним місцем проживання відповідача є: [ADDRESS] . В той же час м. Слов`янськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28 листопада 2013 року,\~укладеного між\~ПриватБанком та\~клієнтом [PERSON] , станом на 31 травня 2015 року, вбачається, що станом на 31 травня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за нарахованою пенею складає 00 гривень 00 копійок. Відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» штрафи не підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, в цій частині позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8629 гривень 23 копійок, заборгованість за відсотками\~нарахованими на\~прострочений кредит\~згідно ст.\~625\~ЦК України в розмірі 1801 гривень 23 копійок. Отже сума задоволених позовних вимог становить 84 % (10430,46 грн. * 100% / 12412,33 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 1765 гривень 68 копійки (2102 грн. * 84% / 100%). Таким чином з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8629 гривень 23 копійок, заборгованість за відсотками\~нарахованими на\~прострочений кредит\~згідно ст.\~625\~ЦК України\~в розмірі 1801 гривень 23 копійок, а також судовий збір в розмірі 1765 гривень 68 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial