Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. Позивачка вказує, що вона перебуває з відповідачем з 27 квітня 2007 року у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею, та знаходиться на її - позивачки - утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалось через втрату почуття взаєморозуміння та взаємоповаги, різні погляди на обов'язки подружжя, постійні сварки. Шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть та не проживають разом. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила про розірвання їх шлюбу з відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від доходів відповідача щомісячно з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 квітня 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 223, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою, та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя між сторонами не склалось через втрату почуття взаєморозуміння та взаємоповаги, різні погляди на обов'язки подружжя, постійні сварки. Шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть та не проживають разом. На підставі викладеного та у відповідності до ч.2 ст.112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги на його утримання добровільно не надає. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. У разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може за заявою платника або одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів, згідно із ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору та на користь позивачки 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved