Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (по тексту - АТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.02.2017 року в сумі 28782, 22 грн. В обґрунтування позову зазначив, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 20.02.2017 року виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 13.01.2019 року її заборгованість перед банком становить 28782 грн. 22 коп., яку в добровільному порядку не сплатила, та, яка включає заборгованість за тілом кредиту в сумі 9808, 86 грн., нараховані відсотки за користуванням кредитом в сумі 7795, 64 грн., пеню в сумі 9330, 95 грн., та штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 1346, 77 грн. (процентна складова). Вказує на ту обставину, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 20.02.2017 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15000, 00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вважає позивач, оскільки [PERSON] своїм підписом у заяві підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг, то у зв`язку з невиконанням нею свого обов`язку щодо своєчасної та повної оплати коштів є законні підстави стягнути заборгованість у сумі 28782, 22 грн. У частині встановлення та зміни кредитного ліміту позивач вказує, що керувався п. 2.1.1.2.4 та п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити повністю. Додатково пояснив, що відповідач підписавши заяву від 20.02.2017 року про надання банківських послуг ознайомилася та підтвердила, що Умови та Правила надання банківських послуг, в тому числі Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщені на сайті банку складають договір банківського обслуговування. Як вважає представник позивача сторонами при укладенні вказаного договору були обговорені усі істотні його умови. Також, просив звернути увагу, що виписка з карткового рахунку відповідача засвідчує встановлення кредитного ліміту та користування нею грошовими коштами. За покликанням представника позивача з наданого ним розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлені в установленому порядку. Представником відповідача подано письмове клопотання про можливість розгляду без його участі та участі відповідача. Згідно поданого клопотання представника відповідача від 12.11.2019 року відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Так в обгрунтування заперечень позовних вимог вказує, що зі слів відповідача, остання не отримувала кредитної картки та не користувалася кредитними коштами. На думку представника відповідача, наданий суду кредитний договір є типовим та не містить підпису позичальника. Як вказує представник відповідача представлені позивачем докази не підтверджують обставин, на які він покликається. Також представник відповідача просив, у тому випадку, якщо суд дійде висновку, що надані позивачем докази підтверджують факт укладення кредитного договору та отримання коштів, врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), яка підлягає врахуванню при застосуванні норм права, що регулюють спірні правовідносини. Представник відповідача у своєму письмовому клопотанні акцентував увагу, що в анкеті-заяві, на яку покликається позивач процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. На думку представника відповідача матеріали справи не містять жодних доказів, що витяги з Тарифів та Правил надання банківських послуг надавались відповідачу, і остання з ними ознайомилася, погодилася та підписала. Заслухавши пояснення представника позивача, письмові доводи представника відповідача в обгрунтування заперечень щодо заявлених позовних вимог та дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви позичальника - відповідача [PERSON] від 20.02.2017 року позивач надав їй кредит у розмірі 15000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Суд зазначає, що в анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які разом з вказаною заявою складають договір про надання банківських послуг. З урахуванням, що анкета-заява від 20.02.2017 року підписана [PERSON] , що не спростовано останньою та документально підтверджених відомостей, що відповідач згідно кредитного договору від 20.02.2017 року отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] та виписок по рахунку, що свідчать про користування грошовими коштами, суд вказує не недоведеність обставин про відсутність факту укладення кредитного договору та отримання позичальником коштів. Згідно наданого позивачем розрахунку [PERSON] станом на 13.01.2019 року перед останнім має заборгованість за договором №б/н від 20.02.2017 року в загальному розмірі 28782, 22 грн., що включає, в тому числі: -тіло кредиту в сумі 9808, 86 грн.; -відсотки за користування кредитом в сумі 7795, 64 грн.; -пеня в сумі 9330, 95 грн.; -штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина) та 1346, 77 грн. (процентна складова). Разом з тим, вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд констатує, що в анкеті-заяві позичальника-відповідача від 20.02.2017 року не визначені процентна ставка, як і відповідальність у вигляді неустойки (пеня, штрафи) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимогу про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, тобто суми, яку фактично отримала в борг позичальник, стягнути заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитом, пені та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Так, АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається виключно на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких підтверджень того, що саме з цими Витягами з Тарифів та Умов та Правил було ознайомлено відповідача, яка при цьому погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 20.02.2017 року. Крім того, роздруківка із банківського сайту позивача належним доказом по своїй суті бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що також вказував у своїй постанові Верховний Суд України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві, в тому числі, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафів у відповідному розмірі, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, слід вказати, що згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), яка в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені та штрафів. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9808, 86 грн. З огляду на часткову недоведеність обставин, на які покликаються учасники справи, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню на суму, що еквівалентна 9808, 86 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 654, 48 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial