Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

В березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати свою колишню дружину [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що він є власником будинку, що розташовано за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування будинку від 17.04.1995 року. У зазначеній квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON]. [PERSON] починаючи з 06.03.2016 року житлом у будинку не користується, оскільки виїхала з усіма особистими речами в невідомому напрямку, та на протязі роки вселитися не намагалась, хоча ніяких перешкод в користуванні житлом їй зі сторони позивача не чинилося. Факт реєстрації [PERSON] в будинку, який належить позивачу на праві власності, створює для нього перешкоди в користуванні житлом, які пов'язані з укладенням цивільно-правових угод відносно будинку. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено що [PERSON] є власником будинку власником будинку, що розташовано за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування будинку від 17.04.1995 року, зареєстрованого у реєстровій книзі за № 144-2 за реєстровим номером 28528 КМБТІ КМДА 01 грудня 2003 року (а.с.5). В спірній квартирі відповідно до довідки форми № 3 від 04.09.2015 року з 21.05.1998 року зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.11). [PERSON] є колишньою дружиною позивача, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24 травня 2017 року (а.с.10). [PERSON] починаючи з 06.03.2016 року житлом у будинку, що розташовано за адресою: [ADDRESS], не користується, оскільки виїхала з усіма особистими речами в невідомому напрямку, та на протязі роки вселитися не намагалась, хоча ніяких перешкод в користуванні житлом їй зі сторони позивача не чинилося. Факт відсутності [PERSON] підтверджується актами-довідками комітету мікрорайону «Пирогів» (а.с.8-9). Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Фак т реєстрації [PERSON] в будинку, який належить позивачу на праві власності, створює для нього перешкоди в користуванні житлом, які пов'язані з укладенням цивільно-правових угод відносно будинку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.4 статті 311 ЦК України гарантовано, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved