Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Бориспільського міськрайонногосуду Київської області від 27 жовтня 2005 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від його заробітку (доходу). 25 серпня 2012 року [PERSON] одружився із [PERSON] та 18 січня 2013 року у них народився син [PERSON] Крім цього, на утриманні позивача знаходяться непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] Дружина позивача [PERSON] знаходилась у декретній відпустці для догляду за дитиною з 06 листопада 2012 року до досягнення дитиною трирічного віку. З 01 вересня 2012 року дружина позивача є студенткою заочної форми навчання у ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет ім. Г.Сковороди», загальна вартість навчання в якому становить 25200 гривень. На її утриманні також знаходяться непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] Крім спільної з позивачем дитини, [PERSON] має доньку від першого шлюбу [PERSON], [INFO], яка з 01 вересня 2015 року навчається на денній формі у Київському кооперативному інституті бізнесу і права, де загальна вартість навчання складає 20400 гривень. Враховуючи вищезазначені обставини позивач не має можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, що встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року. У звязку з цим [PERSON] просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються із нього на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2005 року та стягувати з нього на користь [PERSON], аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з моменту набрання рішення суду чинності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову та надали суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні предявленого позову належить відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2005 року, по досягненню дитиною повноліття (а.с.33). У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Встановлено, що 25 серпня 2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище на «Шум». Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.14). Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.19). З договору про надання освітніх послуг ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет ім. Г.Сковороди» від 15 серпня 2012 року вбачається, що [PERSON] є студенткою заочної форми навчання з терміном навчання до 30 червня 2016 року (а.с.37-38). Судом також встановлено, що падчерка позивача, донька від першого шлюбу [PERSON] - [PERSON], [INFO] з 01 вересня 2015 року є студенткою денної форми навчання Київського кооперативного інституту бізнесу і права з терміном навчання до 30 червня 2018 року, що підтверджується договором про надання освітніх послуг №15.090 від 27 серпня 2015 року (а.с.39-40). Як вбачається з довідки, виданої ДП МА «Бориспіль» №14.5-59/1-400 від 12 березня 2016 року, [PERSON] працює на посаді начальника відділу та має посадовий оклад 9690 гривень (а.с.42-44). З наданих відповідачем письмових заперечень та доданих до них доказів вбачається, що стан здоровя сина позивача та відповідача [PERSON] є незадовільним. Він має вроджені вади сечової системи, вади зору, плоскостопість І ступеня, сколіоз, хронічний тонзиліт та перебуває на постійному диспансерному обліку та потребує постійного догляду, що підтверджується відповідними медичними довідками (а.с.77-79). За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч цьому, [PERSON] не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що сплата аліментів у вищезазначеному розмірі ставить його та його сімю у скрутне матеріальне становище. Оскільки сам по собі факт укладення шлюбу з [PERSON] та народження сина [PERSON] не впливає на спроможність [PERSON] сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина від першого шлюбу [PERSON] До того ж суд звертає увагу на те, що позивач має двох дітей [PERSON] та [PERSON], тому відповідно у нього існує обовязок утримувати обох дітей на однаковому матеріальному рівні. Суд критично сприймає доводи позивача стосовно того, що його дружина [PERSON] перебуває у декретній відпустці та навчається в ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет ім. Г. Сковороди», як на обставину, що свідчить про зміну матеріального становища, яка впливає на виконання обовязку щодо сплати аліментів на утримання сина [PERSON] Оскільки, [PERSON], [INFO], а тому на час предявлення даного позову [PERSON] не може перебувати у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, оскільки [PERSON] вже досяг трирічного віку. Крім цього, вказівка на те, що [PERSON] навчається в ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет ім. Г. Сковороди», вартість навчання за рік в якому становить 6300 гривень, також не береться до уваги судом. Оскільки [PERSON] навчається на заочній формі навчання, що не виключає можливість одночасно працювати та мати стабільну та офіційну заробітну плату. Окрім цього, відповідно до договору строк навчання становить до 30 червня 2016 року, тобто на час розгляду справи навчання вже закінчилося. Позивач та його представник не надали до суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що на утриманні [PERSON] перебувають його непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Незважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] є непрацездатними, що підтверджується відповідними копіями пенсійних посвідчень (а.с.25,26). Проте сам по собі факт непрацездатності не свідчить проте, що батьки позивача потребують матеріальної допомоги, а також те, що позивач надає таку матеріальну допомогу. До аналогічного висновку суд приходить також щодо того, що на утриманні [PERSON] перебувають її непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] Оскільки відповідні належні докази на підтвердження даної обставини в матеріалах справи відсутні. Крім цього, та обставина, що на утриманні дружини платника аліментів перебувають непрацездатні батьки не впливає на матеріальний стан платника аліментів та не свідчить про неможливість сплати аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду. У відповідності до ч.1 ст.268 СК України мачуха, вітчим зобов'язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. У звязку з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що неповнолітня падчерка позивача [PERSON] перебуває на його утриманні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], батько неповнолітньої [PERSON], приймає участь у вихованні та матеріально утримує свою дочку, зокрема сплачує аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно, а також приймає участь в оплаті вартості навчання та навчально-репетиторських курсів. Таким чином, матеріально утримує [PERSON] її батько [PERSON] Згідно з положенням ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Зважаючи на вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано беззаперечних доказів того, що зміна його сімейного стану призвела до погіршення матеріального становища, а також те, що його матеріальний стан змінився наскільки, що він неспроможний сплачувати аліменти у вказаному вище розмірі. Крім цього, у разі зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] це може вплинути на можливість надати дитині повноцінний рівень фізичного, інтелектуального та культурного розвитку, що є неприпустимим з огляду на положення ч.8 ст.7 СК України. За правилами ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Тому суд вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання його малолітнього сина [PERSON] Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З квитанції №14182385-1 від 09 березня 2016 року (а.с.1) вбачається, що при предявленні позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed