Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

В березні 2019 року представник позивача ТОВ «Новобудова» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.06.2017 р. по 01.02.2019 р. в сумі 5549,98 грн., 3% річних у сумі 241,99 грн. та індекс інфляції у сумі 714,71 грн., а всього суму в розмірі 6506,68 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач з грудня 2005 року здійснює експлуатацію та обслуговування житлового будинку № 21-а по вул. Машинобудівна в м. Києві. Позивачем безперебійно надаються житлово-комунальні послуги за вказаною адресою та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, однак відповідач не належним чином сплачує кошти за спожиті послуги у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Оскільки відповідач ухиляється від добровільної сплати боргу, позивач змушений звернутись з позовом до суду про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2019 року, у справі відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно із ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Представник позивача з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач подала суду відзив на позов, відповідно до якого просила в позові відмовити, оскільки, нею заборгованість погашена, позивачем не доведено розмір нарахованої плати за житлово-комунальні послуги, а також не доведено, які матеріальні втрати поніс позивач за невчасну сплату комунальних послуг, які були суттєво збільшені в порівнянні з минулими місяцями. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 272/0/5-05 від 27.12.2015 року будинок № 21-а по вул.. Машинобудівна в м. Києві був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Як вбачається із матеріалів справи, для забезпечення надання житлово-комунальних послуг за адресою: м. Київ, вул.. Машинобудівна, 21-а позивачем було укладено ряд договорів, зокрема, про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, про надання послуг з вивезення роздільно зібраних твердих побутових відходів, про виконання робіт з технічного обслуговування ліфтів, про постачання електричної енергії, про постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, тощо. Відповідно до п.п. 5, 12 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб'єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», управитель багатоквартирного будинку зобов'язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України. порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В обґрунтування позову стороною позивача було надано розрахунок заборгованості відповідача, відповідно до якого встановлено, що відповідач не в повному обсязі вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги в результаті чого за період з 01.06.2017 р. по 01.02.2019 р. утворилась заборгованість у розмірі 6506,68 грн., яка складається із: заборгованість за надані житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 5549,98 грн., 3% річних у сумі 241,99 грн. та індекс інфляції у сумі 714,71 грн. (а.с. 24, 25, 26). Однак, встановлено, що після відкриття провадження у справі, 08.04.2019 року відповідачем було погашено суму основного боргу по сплаті житлово-комунальних послуг, що підтверджується платіжними дорученнями та відповідно до довідки ТОВ «Новобудова» ЖЕД № 5 № 26 від 10.04.2019 року, заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам у [PERSON] станом на 09.04.2019 року відсутня. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що основна сума боргу відповідачем погашена, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми заборгованості за надані житлово-комунльні послуги в сумі 5549,98 грн. слід відмовити, оскільки відповідачем дана сума погашена в добровільному порядку. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зокрема, в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних вказувала на недоведеність позовних вимог в цій частині, а також зазначала на необґрунтованість нарахованого розміру плати за житлово-комунальні послуги. Однак, наведені твердження в ході розгляду справи не знайшли свого об»єктивного підтвердження, та належними доказами із сторони відповідача не доведені, натомість, в матеріалах справи наявні достатні докази, надані стороною позивача, які вказують на належне надання відповідних житлово-комунальних послуг, та їх розмір. Крім того, слід зазначити, що законом прямо передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а відтак твердження відповідача про безпідставність позовних вимог в цій частині є необґрунтованими. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат в сумі 714,71 грн. та 3 відсотків річних в сумі 241,98 грн. за період наявності заборгованості (01.06.2017 р. - 01.02.2019 р.) та які розраховані позивачем при подачі позову до суду, ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, мало місце прострочення виконання зобов'язань за вказаний період, доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, - та основна сума заборгованості була погашена відповідачем фактично після відкриття провадження у справі, а відтак ці вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід розподілити між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial