Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Полісся» с.Борисів Ізяславського району Хмельницької області, розміром 2,44 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла його баба [PERSON] , яка в 1934 році вступила в члени колгоспу «Полісся», с.Борисів Ізяславського району та працювала в даному колгоспі на різних сільськогосподарських роботах та, в подальшому, вийшла на пенсію. За життя [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримувала, але була включена до списку членів КСП «Полісся», які мають права на його отримання, а відтак набула права на отримання земельної частки (паю) із земель вказаного підприємства. Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняв її син [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, так як [INFO] помер. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , проте позбавлений можливості належно оформити свої спадкові права у зв`язку із вказаними обставинами, а тому з метою оформлення спадкового майна звернувся з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 17.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 16.04.2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - головне управління Дежгеокадастру у Хмельницькій області та витребувано відомості та документи, що стосуються розгляду справи в Борисівській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області, Ізяславській державній нотаріальній конторі, Хмельницькому обласному державному нотаріальному архіві, архівному відділі Ізяславської районної державної адміністрації та відділі в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Також ухвалами суду від 15.05.2020 року та від 23.06.2020 року витребувано інформацію та письмові докази в Державному архіві Хмельницької області, головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Борисівській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області. В подальшому, після надання можливості сторонам по справі надати суду заяви по суті справи, документи на підтвердження своїх вимог та заперечень, ухвалою суду від 01.09.2020 року закрито підготовче провадження по справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові та просив задовольнити. Представник Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В поданій до суду письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності зазначивши, що не заперечує проти позовних вимог [PERSON] . Представник Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. 25.03.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, як до неналежного відповідача, судове засідання просив провести за його відсутності. Представник ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Крім того, 18.05.2020 року на адресу суду від нього надійшло письмове пояснення, яке третя особа просить врахувати при винесенні рішення. Також зазначено про звернення позивача з позовом поза межами строків позовної давності. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 03.11.1983 року його батьком є [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.10.1950 року його матір`ю є [PERSON] . Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач є рідним сином [PERSON] та внуком [PERSON] . За матеріалами пенсійної справи №483108 пенсіонера - члена колгоспу «Полісся» с.Борисів Ізяславського району Хмельницької області, який одержує пенсію по старості, [PERSON] в 1934 році вона вступила в члени колгоспу «Полісся» с.Борисів та працювала в даному колгоспі на різних сільськогосподарських роботах в період з 15.04.1934 року по 02.07.1941 року, з 15.03.1944 року по 01.01.1957 року, з 15.05.1957 року по 31.07.1957 року, з 15.04.1962 року по 31.12.1962 року, з 15.04.1964 року по 02.07.1973 роки. У 1973 році вийшла на пенсію за віком, але продовжувала працювати у колгоспі, із членів колгоспу не виключалася. Вказаний фактпідтверджується також архівною довідкою районного трудового архіву Ізяславської районної ради від 27.05.2020 року №451-Л та копією погосподарської книги за місцем проживання [PERSON] за 1967 - 1969 роки. Відповідно до статуту КСП «Полісся» Ізяславського району Хмельницької області, останнє є правонаступником колгоспу «Полісся», с.Борисів Ізяславського району Хмельницької області, створене на базі вказаного колгоспу для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємства і самоврядування. Також, судом встановлено, що на підставі рішення Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області колективному сільськогосподарському підприємству «Полісся», с.Борисів Ізяславського району Хмельницької області 17.11.1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №27 площею 2345,9 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до архівної довідки Ізяславської РДА від 16.05.2019 року №Л-148/04-04, в списку громадян - членів КСП «Полісся» Ізяславського району Хмельницької області, які мають право на земельну частку (пай), [PERSON] не значиться. Згідно довідки Борисіської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 19.06.2019 року №406, [PERSON] , яка померла [INFO] , була внесена до списку членів КСП «Полісся», с.Борисів, які мали право на земельну частку (пай) за порядковим номером 578 згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю членів КСП «Полісся». Згідно довідки архівного відділу Ізяславської РДА від 05.05.2020 року №57/04-04, в протоколах загальних зборів та в протоколах засідань правління колгоспу «Полісся» та його правонаступника - КСП «Полісся» с.Борисів Ізяславського району Хмельницької області за 1986 - 1995 роки відсутні відомості про прийняття в члени колгоспу (КСП) виключення із членів колгоспу (КСП) [PERSON] . Разом з тим, при дослідженні в судовому засіданні оригіналу списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є Додатком 1 до Державного акта ХМ №27 та зберігається в Борисівській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області, встановлено, що під номером 578 даного списку зазначена особа [PERSON] , в прізвище якої внесено виправлення з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який з 1987 року по 2000 рік був головою колгоспу «Полісся» та реорганізованого КСП «Полісся» та затверджував список громадян-членів КСП «Полісся», що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №27 від 17.11.1995 року, підтвердив факт включення до вказаного списку саме [PERSON] , яка працювала в колгоспі «Полісся» до виходу на пенсію за віком, та при реорганізації колгоспу була переведена в члени КСП «Полісся», як і решта пенсіонерів колгоспу «Полісся», що були живі на момент його реорганізації в КСП «Полісся». Також зазначив, що [PERSON] ні в колгоспі «Полісся», ні в КСП «Полісся» не працювала. Наявні в списку громадян - членів КСП «Полісся» розходження щодо прізвища [PERSON] - « [PERSON] » та « [PERSON] » пояснює опискою, яка буда допущенна при складанні списку та виправлена при його підписанні. Свідок [PERSON] , який обіймав посаду голови Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області в 1985 - 2010 роках, займався розпаюванням земель в 1995 році та затверджував список громадян-членів КСП «Полісся», що додавався до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №27 від 17.11.1995 року, також підтвердив наявність описки та факт включення до вказаного списку саме [PERSON] . За твердженням свідка, іншої особи з прізвищем « [PERSON] » на території Брисівської сільської ради не було, що також підтверджується довідкою Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 03.07.2020 року №293. У той же час, [PERSON] за життя не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель КСП «Полісся», що підтверджується відомостями, наданими Відділом в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27.05.2019 року №07-22-0.25-794/161-19. Згідно з ч.2 ст.23 ЗК України 1990 року, чинного на час існування спірних правовідносин, державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що засвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) КСП «Полісся», с.Борисів Ізяславського району Хмельницької області, оскільки вона за життя була включена до списку осіб - членів КСП «Полісся», що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.11.1995 року встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис за №29. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2006 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №40. Відповідно до довідки від 10.09.2019 року №558, виданої виконкомом Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] і яка постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] , фактично в управління спадковим майном вступив її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав і [INFO] помер. Відповідно до відповіді Хмельницького обласного державного нотаріального архіву від 28.04.2020 року №1229/01-21 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №60067813 від 28.04.2020 року, інформація щодо наявності спадкової справи до майна [PERSON] , яка померла [INFO] , у Спадковому реєстрі відсутня. Згідно повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори від 24.04.2020 року №511/01-16, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась. Після смерті [PERSON] фактично в управління спадковим майном вступив її син - [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. Згідно ч.1 ст.524 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщина після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.527 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Частиною 1 статті 529 ЦК Української РСР 1963 року встановлено, що спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до положень ст.548 вказаного Кодексу для придбання спадщини необхідно, що спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року вказано, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON] , який на час смерті матері [PERSON] , був з нею зареєстрований, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після її смерті, тобто спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав у зв`язку із своєю смертю. Відповідно до довідки від 10.09.2019 року №559, виданої виконкомом Борисівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] і який постійно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , в житловому будинку на день смерті були зареєстровані і проживали наступні особи: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , зять - [PERSON] , внучка - [PERSON] . Крім того, в матеріалах спадкової справи за №263/2007 р., заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , завірена копія якої витребувана судом, містяться заяви [PERSON] про прийняття спадщини, а також [PERSON] від 23.05.2007 року, [PERSON] від 25.05.2007 року та [PERSON] від 23.05.2007 року про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] на користь [PERSON] . Вказані факти підтверджено також свідоцтвами про право на спадщину за законом від 24.04.2008 року, зареєстрованими в спадковому реєстрі за №№1020, 1021, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №9879189 від 01.06.2007 року, Витягами зі Спадкового реєстру №9879072, №9879100 від 01.06.2007 року. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, проте позбавлений можливості оформити своє право на спадщину на вказану земельну частку (пай), яка належала [PERSON] та була прийнята його батьком в порядку спадкування, оскільки [PERSON] не отримала правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), а її спадкоємець [PERSON] за життя не оформив право на спадкове майно після її смерті. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 вказаної статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Положеннями статей 1258, 1261 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як убачається з інформації, наданої відділом в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 08.05.2020 року №9-22-0.25-108/101-20, середня площа земельної частки (паю) по КСП «Полісся» с.Борисів Ізяславського району Хмельницької області становить 2,35 в умовних кадастрових гектарах. За таких обставин, з урахуванням того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , прийняв спадщину в установленому законом порядку, проте позбавлений можливості оформити спадкові права, тому суд вважає, що позов слід задовольнити частково, визнавши за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) розміром 2,35 в умовних кадастрових гектарах, що перебувало в колективній власності КСП «Полісся» с.Борисів Ізяславського району Хмельницької області, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] . Разом з тим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до Ізяславської РДА Хмельницької області є безпідставними, оскільки остання є неналежним відповідачем у справі. Належними відповідачами у спорах про визнання права на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування. Щодо твердження представника третьої особи про пропуск позивачем строку позовної даності при зверненні до суду із даним позовом, то суд вважає його необґрунтованим. Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, що його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Частина 5 статті 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON] право на спадщину належить позивачу з моменту її відкриття. З того часу воно припинено не було та ніким не порушувалося, тому відсутні законні підстави вважати, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Outcome: partial