Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 18.12.2014 року в загальному розмірі 12035,35 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 18.12.2014 між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та інші платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими Кредитним договором, яким в тому числі передбачено право банку проводити зміни кредитного ліміту, Тарифів, а також умов обслуговування рахунків. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 25.06.2019 року складає 12035,35 грн., з яких: 2613,31 - заборгованість за тілом кредиту; 2350,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4921,77 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1100,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 549,30 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судові засідання не з`явився, в позовній заяві, а також клопотанні просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судові засідання не з`являлась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності, суду не надала. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачем відповідно до анкети-заяви відповідача від 18.12..2014 року, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, які складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач прийняла на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів згідно умов Договору. Так, умовами Договору передбачено сплату процентів за користування кредитом виходячи з базової ставки 3 % на місяць, пені, яка дорівнює сумі базової процентної ставки/30 та 1% від суми заборгованості, а також штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 500,00 грн. плюс 5 % від суми заборгованості. Умовами Договору передбачено право позивача змінювати розмір кредитного ліміту і Тарифи. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим позивачем нараховано заборгованість в розмірі 12035,35 грн., з яких: 2613,31 - заборгованість за тілом кредиту; 2350,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4921,77 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1100,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 549,30 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року в справі № 910/12876/19, одночасне стягнення штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в загальному розмірі 4964,28 грн. (2613,31 грн. + 2350,97 грн.), пені за прострочене зобов`язання в розмірі в розмірі 4308,02 грн., штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 463,62 грн. (процента складова, яка дорівнює 5 % від суми заборгованості та розраховується наступним чином: ((4964,28 грн. + 4308,02) х 5 %). В іншій частині позовних вимог суд відмовляє з огляду на таке. Позивачем пред`явлені позовні вимоги про стягнення пені за прострочене зобов`язання в розмірі 4921,77 грн. Між тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, вказана пеня станом на 25.06.2019 року складає 4308,02 грн. (останній рядок 16-ого стовпчику розрахунку заборгованості, а.с. 7). З метою отримання особистих пояснень представника позивача щодо методики нарахування заборгованості, судом постановлялась ухвала про виклик представника позивача в судове засідання. Представник позивача не скористався правом з`явитись до суду та надати свої пояснення щодо методики розрахунку пені, які згідно доводів позовної заяви складає 4921,77 грн., будь-якого обґрунтування нарахування пені у зазначеному розмірі, суду не надав. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд частково задовольняє позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочене зобов`язання та стягує вказану пеню в розмірі 4308,22 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. в загальному розмірі 1100,00 грн., суд відмовляє з огляду на таке. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, вказана пеня станом на 25.06.2019 року складає 0,00 грн. (останній рядок 17-ого стовпчику розрахунку заборгованості, а.с. 7). Представник позивача не скористався правом з`явитись до суду та надати свої пояснення щодо методики розрахунку вказаної пені, які згідно доводів позовної заяви складає 1100,00 грн., будь-якого обґрунтування нарахування пені у зазначеному розмірі, суду не надав. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд відмовляє в позовних вимогах про стягнення заборгованості пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. в загальному розмірі 1100,00 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1633,79 грн.

Outcome: partial