Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Банк звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в сумі 278 591,82 грн., посилаючись на те, що 01 грудня 2019 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-233145 згідно якого отримав кошти в сумі 220 000 грн. на строк до 31 жовтня 2023 року зі сплатою 35 відсотків річних. Одержання відповідачем коштів підтверджується Меморіальним ордером № 63397251 від 01 листопада 2020 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, однак свої зобов`язання не виконав, у встановлений строк кредит не повернув та не сплатив відсотки, внаслідок чого станом на 26 липня 2021 року, її заборгованість за кредитним договором становить 278 591, 82 грн., яка зокрема складається із: 210 938,24 грн заборгованість за тілом кредита; 67 653,58 грн. заборгованість за відсотками. Враховуючи, що [PERSON] на момент отримання готівкового кредиту перебував у шлюбі з [PERSON] , яка своїм підписом засвідчила, що не заперечує проти отримання її чоловіком кредиту вважає, що вона повинна нести солідарну відповідальність з відповідачем, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, не подали відзиву на позову, в зв`язку з чим, суд вважає, що слід провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20. Судом встановлено, що 01 грудня 2019 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-233145 згідно якого отримав кошти в сумі 220 000 грн. на строк до 31 жовтня 2023 року зі сплатою 35 відсотків річних. Одержання відповідачем коштів підтверджується Меморіальним ордером № 63397251 від 01 листопада 2020 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, однак свої зобов`язання не виконав, у встановлений строк кредит не повернув та не сплатив відсотки, внаслідок чого станом на 26 липня 2021 року, її заборгованість за кредитним договором становить 278 591, 82 грн., яка зокрема складається із: 210 938,24 грн заборгованість за тілом кредита; 67 653,58 грн. заборгованість за відсотками. Враховуючи, що [PERSON] на момент отримання готівкового кредиту перебував у шлюбі з [PERSON] , яка своїм підписом засвідчила, що не заперечує проти отримання її чоловіком кредиту вона також повинна нести солідарну відповідальність з відповідачем. Враховуючи, що відповідачі не виконують умов договору суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Також відповідно до ст.141 ЦПК України в користь позивача слід стягнути 4178,88 грн. судового збору.

Outcome: approved