Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В позові зазначила, що з 24 лютого 2007 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Після фактичного припинення шлюбних стосунків, яке сталося в серпні 2016 року, позивач переїхала до своєї матері в квартиру [ADDRESS]. За домовленістю між батьками донька мала проживати разом з нею і донькою позивача від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], а відповідач мав право відвідувати доньку. Проте після переїзду позивача відповідач не лише не надав їй можливості забрати доньок, а й припинив дозволяти відвідування дівчаток. Вказана ситуація зумовила звернення позивача до відділу служби у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району з заявою про визначення місця проживання дітей, розгляд якої увінчався відповіддю органу з захисту прав дітей про що проживання старшої доньки з матірю, у звязку з чим [PERSON] переїхала до матері. Що стосується молодшої дівчинки, відділ у справах дітей запропонував позивачу звернутися до суду для вирішення питання про визначення місця її проживання. У позивача наявні всі побутові та матеріальні умови для проживання дитини, вона володіє достатньою кількістю часу, щоб приділяти постійну увагу вихованню дитини. Між тим відповідач позбавлений вказаних умов, проживаючи в однокімнатній квартирі і не маючи постійного джерела доходів. Окрім вказаних переваг, проживання з матірю буде оптимальним образом відповідати інтересам гармонійного розвитку дитини і тому, що дівчинка буде рости в одній сімї зі старшою сестрою, з якою її повязують добрі стосунки, а також повною мірою отримувати материнську турботу і любов, значення яких у вихованні малолітньої дівчини не можливо переоцінити. На підставі викладеного просить про задоволення позову, визначення місця проживання дитини з матірю. У судовому засіданні представник позивача підтримав викладені у заяві доводи. Просить про задоволення позову. Відповідач проти задоволення позову заперечує. Пояснив, що після фактичного розлучення сторін донька проживає разом з ним, і він не чинить жодної перешкоди у спілкуванні матері і доньки. Навіть привозив кілька разів дівчину до оселі матері. Проте відвідати житло йому з донькою не дозволили члени родини позивача, рівно як і відмовили в його проханні вивезти мати, яка самостійно не пересувається, у двір багатоквартирного будинку, де мешкає позивач, її мати і старша донька позивача. В теперішній час він робить ремонт в однокімнатній квартирі, яка належить йому, а сам проживає з дівчиною разом зі своїми батьками в одному з багатоквартирних будинків по вул. Перемоги в м. Запоріжжі. Дівчина за місцем проживання відвідувала дошкільний дитячий заклад, успішно пройшла співбесіду і зарахована до першого класу середньої школи, що розташована неподалік від місця їхнього помешкання. Його батьки, хоча й пенсіонери за віком, але бадьорі і активні люди, дієво допомагають йому в організації виховання дитини. У нього з дівчиною теплі стосунки, які характеризуються сильним потягом один до одного. Разом з донькою вони відвідують центр «[PERSON] надія» в межах благодійного проекту «Школа розвитку дитини і відповідального батьківства «Dream KIDZ». В сімї відповідача, де панують добрі стосунки, наповнені любов»ю, дівчина почуває себе комфортно, не лише не виказує бажання перебратися до матері, а, навпаки, заперечує проти цього. Відповідач є працевлаштованою особою, має стабільний дохід. Між тим мати дівчинки є особою з інвалідністю першої групи, страждає на тяжку форму хвороби розсіяний склероз, пересувається у візку. Вона не лише не здатна активно доглядати за дівчинкою, а й сама потребує постійного стороннього догляду. ЇЇ старша донька - не досягла вісімнадцяти років, тому також потребує допомоги в організації її життєдіяльності. Проте, зауважує відповідач, навіть безпорадність матері, чиє здоровя, на жаль, руйнується день за днем, а лише бажання дівчини, яка затишно почуває себе в колі родичів батька і категорично не бажає нічого змінювати, є первинним аргументом серед його заперечень. Відібрання дитини всупереч її волевиявленню, завдасть відкритій, товариській дівчинці глибокої психологічної травми, тому виключно в інтересах [PERSON] її треба залишити з батьком, принаймні до того часу, коли вона зможе зробити свій свідомий вибір. Забороняти спілкуватися дівчинці з матірю і старшою сестрою він не вправі, навпаки, зберігаючи і до теперішнього часу почуття любові до позивача, він буде вживати всіх заходів, щоб проживання дитини разом з ним не мало характеру вимушеної розлуки з матірю і родичами по її лінії. У звязку з викладеним просить залишити дівчину разом з ним, що за бажання матері спілкуватися з донькою не матиме жодних негативних наслідків для права матері і доньки на таке спілкування. Представник відповідача підтримала доводи свого довірителя, зауваживши на тому, що тяжка невиліковна хвороба матері, що робить її безпорадною і є підґрунтям для численних ускладнень здоровя, і є в даному випадку виключною обставиною, коли малолітня дитина повинна проживати не разом з матірю, що на тлі турботи, любові та опіки батька сприятиме гармонійному розвитку дитини, а це є найвищою цінністю суспільства. Представник третьої особи, належними чином повідомленої про дату, час та місце вирішення справи, до суду не зявився, що в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України не є перешкодою для вирішення справи у відсутність представника відділу служби у справах дітей, з урахуванням отриманого від нього письмового висновку, наявність якого в справах цієї категорії є обовязковою. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, поспілкувавшись з дитиною, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24 лютого 2007 року, є батьками дитини [PERSON], [INFO] (а. с. 8, 9). В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини. Відповідно до\~ст.\~3\~Конвенції про\~права дитини\~від 20.11.1989\~року,\~ратифікованої постановою\~Верховної Ради\~України від\~27.02.1991\~року №\~789-ХП,\~яка відповідно\~до ст.\~9\~Конституції України\~діє як\~складова національного\~законодавства України,\~у всіх\~діях відносно\~дітей першочергова\~увага приділяється\~найкращому забезпеченню\~інтересів дитини. Виходячи з наведених положень законодавства, при вирішенні цього спору суд, враховуючи рівність прав батьків щодо участі у вихованні дитини і у відсутність фактичних даних про перешкоджання з боку будь-кого з них іншому в реалізації цього права, повинен керуватися інтересами дитини. Дійшовши висновку про необхідність вирішення справи на користь відповідача, суд може констатувати наявність сприятливої атмосфери для комфортного проживання дитини з відповідачем, можливості гармонійного і різнобічного розвитку її особистості. Про наявність вказаних передумов свідчать надані суду фактичні дані: вік батька, задовільний стан його здоровя (а. с. 52-54); його працевлаштованість, наявність джерел доходів (а. с. 121); позитивні характеристики батька за місцем навчання дитини, які свідчать про належний рівень його емоційно-вольових якостей, його безумовну любов до дитини (а. с. 70, 84); задовільні побутові умови (а. с. 44, 80-81); відвідування дівчинкою за місцем проживання батька дошкільного навчального закладу; спільні відвідування батьком і донькою занять в межах благодійного проекту «Школа розвитку дитини і відповідального батьківства «Dream KIDZ», організатори якого констатують доброзичливі стосунки між батьком та донькою, щирість, відкритість, доглянутість дівчини, що свідчить про належний рівень турботи про неї з боку батька (а. с. 70); проживання батька разом з бабкою та дідом дівчинки, які допитувались судом як свідки і розповіли про гармонійні стосунки в сімї, взаємну допомогу та спільну участь всіх членів родини у вирішенні всіх проблем, у звязку з чим суд вважає, що дід з бабкою будуть надавати активну допомогу у вихованні та догляді за дитиною і в подальшому. З зазначеним висновком суду логічно поєднується і письмовий висновок відділу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Вознесенівському району (а. с. 80-81), який є обовязковим при розгляді справ такої категорії, про доцільність проживання малолітньої дитини з м батьком, належні умови для гармонійного розвитку дівчинки. На користь цього умовиводу суду свідчать і показання свідків [PERSON], [PERSON], які охарактеризували відповідача як турботливого батька, що живе інтересами дитини, багато часу проводить з нею, розповіли про невимушеність і теплоту стосунків батька та доньки. Внаслідок спілкування з дівчинкою судом встановлено, що [PERSON] виховується в сприятливих і прийнятних для неї умовах, любить усіх своїх родичів; має потяг до спілкування з сестричкою Вікою, яка відвідує її; любить і папу, і маму, проте батька - більше; проживати з мамою не хотіла б, а бажала б лише спілкуватися з нею по телефону. При вирішенні спору суд враховує і зміст принципу шостого «Декларації прав дитини» від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матірю, і вважає, що під час розгляду цієї справи встановлено обставини, за яких необхідно віддати перевагу проживанню разом з батьком, виходячи з такого. Як зазначено, на час розгляду справи дитина проживає в комфортних для неї умовах, відчуває любов, турботу, догляд, отримує виховання, гармонійно і всебічно розвиває свою особистість. Як встановлено судом, позивач страждає на тяжку форму розсіяного склерозу з прогресуючою течією, низкою інших хронічних захворювань має статус особи з інвалідністю першої групи, пересувається у візку, потребує постійної сторонньої допомоги (а. с. 6, 48, 49, 133). Зазначені обставини, на думку суду, можна визнати виключними, оскільки дівчинка перебуває у віці (вісім років), коли вона не здатна самостійно організувати свою життєдіяльність, задовольнити елементарні побутові потреби, і потребує постійної опіки і контролю з боку дорослих, надання яких, як встановлено судом, з боку матері є неможливим. Проте за встановлених судом обставин, коли батько виказує повну готовність сприяти спілкуванню матері і доньки, а також мріє про поновлення добрих стосунків між подружжям і поєднання з матірю для проживання сімєю, суд не може констатувати в перспективі проживання доньки з батьком ознак саме розлучення з матірю, яке характеризується припиненням стосунків на тривалий час, труднощами в подоланні перешкод у здійсненні спілкування. Таким чином, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,

Outcome: dismissed