Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив припинити право спільної сумісної власності на домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську, зареєстроване за [PERSON], визнати право спільної часткової власності на домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську: за [PERSON] в розмірі 2/3 частки, а за [PERSON] 1/3 частки, провести поділ домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1997 року, який на теперішній час розірваний. Під час шлюбу ними було придбано домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську, користування яким між ними на теперішній час викликало спір. При цьому, позивач просив виділити йому більшу частину домоволодіння, оскільки з ним проживають: його друга дружина, їхня спільна дитина, а також двоє дітей його другої дружини від її першого шлюбу. Крім того, в вересні 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], в якій просила поділити належне їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську, виділивши кожному окремо по 1/2 частині вказаного майна. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час розірваний. Під час шлюбу ними було придбано спірне домоволодіння, який вона хоче розділити порівну. Ухвалою суду справа № 204/6907/2014-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ та виділ в натурі частки будинку та справа № 204/7003/2014-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - були обєднати в одне провадження та справі був призначений єдиний номер справи - 204/6907/2014-ц. Позивач за первісним позовом та відповідач за другим позовом [PERSON] і його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Позовні вимоги [PERSON] визнали частково та просили виділити [PERSON] не 1/2 частину будинку, а 2/3 частини з підстав вказаних у його позові. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за другим позовом [PERSON] і її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої вимоги та просили їх задовольнити, а також наполягали на розділі спірного майна порівну. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві та зазначили, що спільна дитина позивача та відповідача на теперішній час проживає разом з матірю - [PERSON] Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 02 серпня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 509. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2013 року по справі № 201/294/2013-ц, яке набрало законної сили 04 лютого 2013 року, шлюб між ними був розірваний (а.с.35). 20 липня 2013 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] в Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 319 (а.с.13). За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбане майно, а саме: домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську на підставі Договору купівлі-продажу від 23.08.2000 року (а.с.8), який був зареєстрований за [PERSON] в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстрову книгу № 104 за реєстровим № 101, що підтверджується реєстраційним посвідченням (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі вищевказаного, сторони звернулися до суду з даним позовами та просили поділити між ними майно набуте ними у шлюбі. З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки був придбаний ними під час шлюбу. При цьому, [PERSON] просив виділити йому більшу частину домоволодіння (2/3 частини), оскільки з ним, як він зазначив, проживають: його друга дружина, їхня спільна дитина, а також двоє дітей його другої дружини від її першого шлюбу. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Підстави відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі майна врегульовані ч. 3 ст. 70 СК України, згідно якої за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, у вищевказаних положеннях (ч. 3 ст. 70 СК України) йде мова про те, що частка майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, де йдеться про спільних дітей дружини та чоловіка. Тому, вимоги [PERSON] в частині відступлення від засади рівності часток подружжя при поділі майна є необґрунтованими та безпідставними, оскільки з ним проживають не спільні з [PERSON] діти. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим поділити належне [PERSON] та [PERSON] домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську та визнати право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську в розмірі 1/2 частини за кожним з них відповідно. Що стосується вимог [PERSON] про проведення поділу домоволодіння в натурі, то суд вважає необхідним відмовити йому в задоволенні цих вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У зв'язку з вищевказаним, по даній справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза, за результатами якої був складений Висновок № 4184/4185-14 від 13.05.2015 року, згідно якого розділити домоволодіння № 37 по вулиці Валентина Ларіонова у м. Дніпропетровську в натурі не можливо (а.с.95-104). За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні його вимог про проведення поділу домоволодіння в натурі. При цьому, Висновком № 4184/4185-14 судової будівельної-технічної експертизи від 13.05.2015 року встановлено, що вартість домоволодіння складає 316803,00 грн. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] слідує достягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1340 грн. 40 коп., а з [PERSON] слідує достягнути в дохід держави судовий збір в сумі 148 грн. 66 коп., з урахуванням оцінки предмету спору у Висновку № 4184/4185-14 судової будівельної-технічної експертизи від 13.05.2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial