Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк», позивач) в особі представника Гребенюка Олександра Сергійовича, звернувсь до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідач), в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.05.2015 року у сумі 7399,45 грн., яка складається з наступного: 1435,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5964,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102,00 грн. зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 14.05.2015 року, [PERSON] (позичальник), отримала від ПриватБанку кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, передбаченому договором. Позичальник своїх зобов`язань не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем її майна, в тому числі кредитних зобов`язань є відповідач, який вважається таким, що спадщину після її смерті прийняв, оскільки проживав із спадкодавцем за однією адресою. Позивачем на адресу відповідача направлено претензію, яка залишилася без задоволення, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 02.07.2020 р. позовну заяву АТ «КБ «Приват Банк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали від 02.07.2020 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 27.07.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням №0800105034632. Відповідно у встановлений судом строк, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, яким процесуальні строки, визначені Кодексом та встановлені судом, продовжуються на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав. Поряд з тим, 17.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-ІХ від 18.06.2020 року, відповідно до якого процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України №540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020 року (включно). Протягом цього 20-денного строку учасники справи мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Проте, протягом зазначеного 20-денного строку відповідач не заявляв до суду клопотання про продовження йому процесуального строку, встановленого судом, для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 14.04.2015 року, [PERSON] (позичальник), підписала заяву, згідно якої отримала від ПриватБанку кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (копія якої міститься в матеріалах справи). [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (копія Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів банку додаються до позовної заяви). Відповідно до довідки, позивач на ім`я позичальника [PERSON] , 18.08.2014 р. відкрив кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 08/18. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , 31.03.2016 року кредитний ліміт збільшено до 5000,00 грн. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав позичальнику кредит у розмірі, передбаченому договором, що підтверджується випискою по рахунку. Окрім того, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Проте, як зазначає позивач у позові, позичальник своїх зобов`язань за договором виконувала не належним чином, в результаті чого станом на дату смерті, утворилась заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.05.2015 року у сумі 7399,45 грн., яка складається з наступного: 1435,29 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5964,16 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Проте, з розрахунку заборгованості наданого позивачем, судом встановлено, що сума заборгованості у розмірі 7399,45 грн. розрахована станом на 24.09.2019 р. Датою смерті позичальника [PERSON] є 22.03.2017 року. Тому саме з цієї дати мали б припинитись виниклі зобов`язання та відповідно і нарахування сум заборгованості. Сума боргу [PERSON] станом на дату смерті [INFO] становить 4892,88 грн. Тому суд приходить до висновку, що заявлена сума до стягнення у розмірі 7399,45 грн. станом на дату смерті не відповідає встановленим судом обставинам. Щодо клопотання позивача про огляд веб-сайту щодо огляду доказів на які позивач посилається у позові, то у його задоволенні суд відмовляє, оскільки позивачем до позову додано паперову копію електронного документа Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанк, отже, доказ доставлений до суду, його зміст встановлено та зафіксовано. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або од\-ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Коде\-ксу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців, таким чином відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В цій частині, свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є спадкоємцем померлої [PERSON] , оскільки проживав на момент смерті з нею за однією адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, а тому згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, відповідач вважається таким, що прийняв спадщину. 05.09.2017 року АТ КБ «Приват Банк», у визначений строк ч. 2 ст. 1281 ЦК України, надсилав претензію кредитора до Макарівської районної державної нотаріальної контори, в якій позивач просив повідомити чи відкривалась спадкова справа після померлого боржника [PERSON] , включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком. Також, судом встановлено, що 11.10.2017 року завідувачем Макарівською районною державною нотаріальною конторою Омельчук К.А. було надано відповідь на претензію кредитора АТ КБ «Приват Банк», з якої вбачається, що претензія кредитора була долучена до спадкової справи № 127/2017 та повідомлено, що при зверненні спадкоємців померлої [PERSON] до їх відома буде доведено зміст пред`явленої претензії, а при видачі спадкоємцям відповідних свідоцтв позивача буде повідомлено додатково. Також повідомлено позивача, що надання йому інформації про спадкоємців покійної суперечить вимогам ст. 8 ЗУ «Про нотаріат». Проте, в ході розгляду даної справи, спадкова справа заведена щодо майна померлої [PERSON] не досліджувалась, оскільки позивачем клопотання про її витребування не заявлялось, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. Також, судом встановлено, що 05.09.2019 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-претензію, яким до останнього пред`явлено вимоги, які залишені без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. В ході розгляду справи суду не було надано доказів того, що відповідач отримав у спадок після смерті позичальника [PERSON] будь-яке рухоме чи нерухоме майно. Натомість суду надана інформація, що в нотаріальній конторі відкрита спадкова справа № 127/2017 на підставі претензії позивача. Окрім того, відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Постановою Верховного Суду від 18.09.2019 року у справі №640/6274/16-ц роз`яснено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в ч. 2 та ч. 3 ст. 1282 ЦК України, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст. 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що на момент смерті [PERSON] разом з нею за однією адресою був зареєстрований відповідач, проте суд не приймає цю обставину, як беззаперечний доказ прийняття ним спадщини. Підтверджень того, що відповідач вчинив будь-які дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини суду не надано, також не встановлено, що відповідач звертався до нотаріальної контори чи суду з приводу оформлення спадкових прав. З огляду на положення ч. 1 ст. 1281 ЦК України, щодо того, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, підстави для задоволення вимог позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідача відсутні. Також, згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину, наявність спадкового майна та його вартість. За ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1,2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1 та 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Жодних заяв або клопотань з метою встановлення наявності спадкового майна та його вартості зі сторони позивача не заявлялось. Таким чином, порушуючи питання про стягнення із спадкоємця заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст. 1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна не надає. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу, позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в постанові від 06.06.2018 року по цивільній справі №533/370/16-ц. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з недоведеністю позивачем обґрунтованості позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed