Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягненн я заборгованості в розмірі 17 078,71 грн. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 19.03.2014 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 222424 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно з яким відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та надано Платіжну картку та ПІН конверт до неї. Додатковим договором №1 від 18.09.2014 до №222424 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки Позичальнику встановлено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на рахунок № [NUMBER] в розмірі - 8000,00 гривень, строк кредитування - період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 24,00 відсотків річних за користування кредитними коштами у всіх випадках. Крім користуванням кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Позивач зазначає, що позичальник взяті на себе зобов`язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 13.01.2020 року має заборгованість перед банком в сумі - 17 078,71 грн., яка складається з наступного: 7992,39 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом), 5321,76 грн. - проценти за користування кредитом; 15,00 грн. - комісія, 0,00 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 2039,72 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 0,00 грн.- пеня за несвоєчасну сплату комісії, 0,00 грн. - сума сплаченої пені, 44,67 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 418,42 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 1246,75 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі: 17 078,71 грн. та судові витрати в розмірі 2 102,00 грн. судового збору. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справ із повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, в заяві просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, відзиву на позовну заяву не подав, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення справи до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір № 222424 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно з яким відповідачу відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та надано Платіжну картку та ПІН конверт до неї. Підписанням договору №1 від 18.09.2014 про приєднання Клієнт домовляється з Банком викласти укладений між ними Договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № 222424, рахунку № [NUMBER] в новій редакції, викладеній/закріпленій в цій Заяві про приєднання, Тарифах та Договорі, та підтверджує досягнення згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів та достовірність усіх даних в т.ч. персональних, вказаних в цьому Договорі про приєднання. Поточний рахунок в українській гривні відкрито на умовах Тарифного пакету « Зарплатний ». За договором на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 19.03.2014 року позичальнику встановлено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредитного ліміту) на рахунок № [NUMBER] в розмірі 8000,00 гривень, строк кредитування - встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки, тобто до березня 2017 року. Процента ставка за Кредитом є фіксованою та становить 24,00 відсотків річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. Позивач вказує на те, що ним у повному обсязі виконано умови договору та встановлено кредитний ліміт в обумовленому кредитним договором розмірі. Натомість відповідач не виконує умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13.01.2020 року має заборгованість перед банком в сумі - 17 078,71 грн., яка складається з наступного: 7992,39 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом), 5321,76 грн. - проценти за користування кредитом; 15,00 грн. - комісія, 0,00 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 2039,72 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 0,00 грн.- пеня за несвоєчасну сплату комісії, 0,00 грн. - сума сплаченої пені, 44,67 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 418,42 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 1246,75 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вивчивши вимогу позивача щодо стягнення заборгованості за основним боргом (кредитом) у розмірі 7992,39 грн., суд звертає увагу на те, що в заяві на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи від 12.09.2014 року ( а. с. 12) позичальник [PERSON] зазначив бажаний кредитний ліміт у розмірі 8000 грн. Пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім заяви на встановлення кредиту по рахунку фізичної особи, надав також копію договору № 222424 від 19.03.2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки ( а.с. 7) та додаток до вказаного договору, в якому визначено тарифи за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом «Зарплатний» ( а.с. 8), правила користування платіжними картками, емітованими АТ «Ощадбанк» ( а.с. 9), які містять підпис відповідача та відповідно свідчать про обізнаність [PERSON] про умови кредитування. Крім того в якості доказів позивач надав розписку про отримання платіжної картки № [NUMBER] та ПІН-конверту [PERSON] кредитної картки, а також виписку по картковому рахунку ( а.с. 22-31). З вказаних письмових доказів вбачається, що сторонами погоджено термін дії картки до 3 років, а саме березня 2017 року. Надавши оцінку вказаним доказам суд приходить до переконання, що позивач довів факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 8000 грн. та факт користування відповідачем вказаними кредитним коштами. Відтак, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, а вказані в позові обставини не спростовані стороною відповідача, суд приходить до переконання, що згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитор має право вимагати виконання покладеного на позичальника обов`язку з повернення кредитних коштів в будь-який час у зв`язку порушенням його прав. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. На підставі викладеного вище суд приходить до переконання, що вимога позову про стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом у розмірі 7992,39 грн. є підставною та такою, що підлягає до задоволення. Що стосується вимоги позову про стягнення 5321,76 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, суд приходить до наступного. У наданих банком письмових доказів встановлено, що умова кредитного договору встановлена процентна ставка за кредитом, яка є фіксованою та становить 24,00 відсотків річних за користування кредитними коштами у всіх випадках Як вже попередньо встановлено матеріалами справи, відповідачу [PERSON] була видана платіжної картки № [NUMBER] ( дата відкриття 19.03.2014 року, термін дії - до 31.03.17 р). Суд звертає увагу на те, що доказів того, що відповідачу перевидавались банківські картки, або ж, що строк вказаної кредитної картки було пролонговано матеріали справи не містять. Відтак, згідно наданих позивачем письмових доказів встановлено, що термін дії платіжної картки № [NUMBER] -31.03.17 р. Вказана обставина також додатково підтверджується доданою до справи таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 18.09.2014 рік ( а. с. 15) Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України». Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012). Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Разом з тим суд звертає увагу на те, що умовами укладеного з [PERSON] кредитного договору не визначено, що після визначеного сторонами строку дії кредитного договору передбачена сплата відсотків. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Право кредитора на пред`явлення вимоги щодо стягнення боргу не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення позову повністю або в обґрунтованій і доведеній частині. Правова підстава для нарахування та стягнення процентів поза межами строку дії договору, оскільки щодо цього пред`явлено і вмотивовано позов, перевіряється судом безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення чи інші доводи. Таким чином, з огляду на те, що кредитний договір не містить пунктів щодо стягнення розміру відсотків після закінчення строку його дії, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення процентів в розмірі 5321,76 грн. підлягає частковому задоволенню в частині заборгованості за відсотками станом на день закінчення строку кредитування, а саме 31.03.2017 року. Так в Постанові ВСУ від 23 листопада 2016 року № 6-2104цс16 висловлена позиція, щодо строку виконання зобов`язань та плинності строків позовної давності: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Відтак, згідно з наявною в матеріалах справи довідкою розрахунку заборгованості ( а.с. ( а.с. 17-21) за Кредитним договором б/н від 19.03.2014 року, а саме із графи « Залишок заборгованості за процентами» вбачається, що станом на 31.03.2017 рік (встановлену дату строку дії кредитної картки) згідно умов договору [PERSON] нараховано до сплати заборгованість по відсоткам в розмірі 2552,25 грн. З огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що з [PERSON] підлягають стягненню відсотки на виконання умов Кредитного договору б/н від 19.03.2014 року в розмірі 2552,25 грн. за період з 23.09.2014 року по 31.03.2017 рік, що стосується заборгованості за решти періоду вказаного позивачем, то такий є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Суд вважає за необхідне додатково акцентувати увагу на тому, що законодавець в даному випадку визначив, що права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так положеннями ст. 625 ЦК України регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином з огляду на письмові докази у справі, починаючи з 01.04.2017 року позивач має право на звернення до суду за захистом своїх інтересів в порядку ст.625 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач ставить вимогу також і в порядку ст. 625 ЦПК України, зокрема просить суд стягнути з відповідача 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 44, 67 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 418,42 грн. та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі - 1246,75 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Підсумовуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позову щодо стягнення індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання, та про стягнення 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу 44, 67 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 418,42 грн. та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі - 1246,75 грн. є правомірною та такою, що підлягає до задоволення. Вирішуючи питання в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 2 039,72 грн. , суд виходить із наступного. З доданого до справи додаткового договору № 1 від 18.09.2014 року ( а. с. 13) вбачається, що в п. 4.4. зазначено, що в разі порушення строку сплати платежів за Договором Клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи те, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань суд приходить до переконання, що вимога позову про стягнення пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 2 039,72 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Узагальнюючи все вище зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та стягає з відповідача на користь позивача загальний розмір заборгованості у розмірі 14 309,2 грн., яка складається з наступного: 7992,39 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом), 2552,25 грн. - проценти за користування кредитом; 15,00 грн. - комісія, 2039,72 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 44,67 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 418,42 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 1246,75 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог,а саме, в сумі 1761.05 грн., виходячи із задоволення заявленої в позові суми на 83.78 % (тобто 2102*83.78 % = 1761.05).

Outcome: partial