Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 липня 2007 року у розмірі 115 292 грн 17к. і покласти на відповідача обов'язок відшкодувати сплачені судові витрати на користь позивача у розмірі 1 762 грн. 00 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 13 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] укладено кредитний договір б/н на «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з врахуванням подальшої зміни умов кредитування та обслуговування карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Узяті на себе зобов'язання позивач виконав вчасно, у свою чергу відповідач узяті на себе зобов'язання не виконала, допустивши станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість по кредиту на суму 223 460 грн 56 к., яка складається з наступного: - 6 070 грн 62 к. - заборгованість за кредитом; - 212 799 грн 35 к. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 4 590 грн 59 к. - заборгованість за пенею та комісією. Представник позивача зазначає, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом, тому просить стягнути з відповідача 115 292 грн 17 к., яка складається з наступного: - 6 070 грн 62 к. - заборгованість за кредитом; - 109 221 грн 55 к. - заборгованість за відсотками за період з 13 липня 2007 року по 29 січня 2018 року. В зв'язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06 грудня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.27). 18 лютого 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності, у якій зазначеного, що, на думку відповідача, початок перебігу позовної давності розпочався з 2014 року, тобто з моменту останньої сплати за користування коштами, тому строк позовної давності за вимогами сплив, у зв'язку з чим [PERSON] просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.49). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи, заяву відповідача, матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] з метою отримання батьківських послуг звернулась до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ «ПРИВАТБАНК») та підписала Заяву б/н 13 липня 2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 250 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу для отримання кредиту була видана кредитна картка (а.с.12). У письмовій заяві-анкеті, Умовах визначені усі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти кредиту, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Таким чином, 13 липня 2007 року [PERSON] уклала письмовий кредитний договір б/н із АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.13-18). Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, але [PERSON] систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до п.6.5 Умов - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач належним чином зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим згідно розрахунків, які надані позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 31 жовтня 2018 року склала 223 460 грн. 56 коп., яка складається з наступного: -6 070 грн 62 к. - заборгованість за кредитом; -212 799 грн 35 к.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; -4 590 грн 59 к. - заборгованість за пенею та комісією. Однак, представник позивача в позовній заяві зазначає, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом, тому АТ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача сум у боргу в розмірі 115 292 грн 17 к., яка складається з наступного: 6 070 грн 62 к. - заборгованість за кредитом; 109 221 грн 55к. - заборгованість за відсотками за період з 13 липня 2007 року по 29 січня 2018 року. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладанням кредитного договору б/н від 13.07.2007 р. та наявності з боку відповідача невиконаних зобов'язань за цим договором. Розмір невиконаних зобов'язань підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростовано відповідачем. Однак, відповідач [PERSON], яка є особою з інвалідністю 2-ї групи (а.с.40), в своїй заяві просить суд застосувати строк загальної позовної давності - три роки, оскільки вважає, що строк позовної давності сплив, останній платіж вона здійснювала в 2014 році (а.с.49). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 5.4 Правил користування платіжної карти визначено, що строк погашення по кредиту в повному об'ємі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 13 липня 2007 року, укладеного між ЗАТ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] вбачається, що останній платіж за вказаним договором відповідач здійснила 12 жовтня 2015 року у сумі 300 грн 00 к. (а.с.10), отже саме з цієї дати позивачу було відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, а тому саме з цієї дати і розпочався перебіг строку позовної давності, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 04 грудня 2018 року, коли минув строк позовної давності щодо строку погашення кредиту, отже сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач скористалася своїм правом, передбаченим ст.267 ЦК України, та звернулася до суду із заявою про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до п.1 ст.32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Виходячи з наведених обставин, враховуючи, що сплив трирічний строк позовної давності до основної вимоги, у зв'язку з чим вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог з моменту строку дії кредитного ліміту (карти) та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити за спливом строків давності. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача, а тому з урахування того, що в задоволені позову відмовлено, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір не покладається на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed