Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

В березні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.10.2020 р. його син [PERSON] , [INFO] поскаржився на біль в області шиї та погане самочуття. Він звернувся до спеціаліста в дитячу лікарню «ОХМАТДИТ» з проханням, щоб прийняли терміново. 08.10.2020 року позивач поїхав до травмпункту «ОХМАТДИТ» де зробили рентген знімок шийного відділу хребта. Коли робили знімок, то на сина кричали за те, що він не міг тримати голову рівно, не зважаючи на те, що в нього були сильні болі, йому все таки насильно поправляли голову. Лікар невролог, який оглядав його сина, зазначив що відхилень на знімку немає та поставив діагноз міозит (запалення м`язів шиї), вказав симптоматичне лікування та одягнув комірець. Позивач зазначає, що в цей же день ввечері у сина піднялась температура до 38,5 та покращень не було протягом двох днів. З 10.10.20 в ніч на 11.10.20 через біль не міг спати. В день нічого не міг їсти. 12.10.20 р. відкашляв кров`яну слиз з прожилками. [INFO] син помер. Причина смерті: аспірація крові. Аневризма артерії шиї справа. Позивач зазначає,що смерть його сина настала внаслідок неналежного виконання лікарями «ОХМАТДИТ» своїх професійних обов`язків через недбале до них ставлення, що виразилось у неправильному діагностуванні та лікуванні чим йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 600 00 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 600 000 грн. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки під час прийому пацієнта [PERSON] від батька стало відомо, що за 2 тижні до звернення на травмпункт НДСЛ «Охматдит» МОЗ України вдарився шиєю, після чого виникли скарги на болі в правій частині шиї. Попередньо за медичною допомогою [PERSON] не звертався. Відповідач зазначає, що черговим травматологом було проведено обстеження пацієнта при огляді виявлено болючість м`язів шиї справа, помірне обмеження рухів в шийному відділі хребта. Локального набряку, гематоми, судинного малюнку виявлено не було. [PERSON] виконано рентгенографію шийного відділу хребта в 2-х проекціях, на яких кістково-травматичних змін м`яких тканин не виявлено. Після обстеження [PERSON] встановлено діагноз травматичний шийний міозит справа (2 тижневої давнини) та направлено до чергового лікаря невролога. Також зазначає, що у довідці НДСЛ «Охматдит» від 08.10.2020 р. №16550 виданої [PERSON] рекомендовано: подальше лікування в поліклініці за місцем проживання. Також зазначено, що лікарем надано першу спеціалізовану допомогу. Подальше лікування необхідно продовжити в ортопеда або хірурга за місцем проживання. При цьому вказує, що під час огляду неможливо передбачити наявність аневризми артерії шиї, яка зазначена в довідці про причину смерті [PERSON] , оскільки це вроджена патологія. 04.03.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 15). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У Відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно довідки №16530 від 08.10.2020 року виданої [PERSON] (2010 р.) йому встановлено діагноз: травматичний шийний міозит (2х тижневої давнини) та рекомендовано:подальше лікування в поліклініці за місцем проживання. Консультація невропатолога (а.с. 6). Судом встановлено, що [PERSON] видано лист про те, що його дитині надано першу спеціалізовану допомогу. Подальше лікування вони повинні продовжувати в ортопеда або хірурга за місцем проживання (а.с. 7). Судом встановлено, що згідно довідки про причину смерті №927 [PERSON] , смерть настала [INFO] , причина смерті: аспірація крові. Аневризма артерії шиї справа (а.с. 10). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування компенсації моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги працівниками медичної установи, які у даному випадку регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та відповідними постановами Пленуму Верховного Суду України, які регулюють питання відшкодування шкоди. Відповідно до ст. ст. 1172, 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно частини 1 статті 143 ЦПК для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, судово-медична експертиза призначається у випадках, коли для вирішення питань, що виникли у справі, необхідні спеціальні знання в галузі медицини. Проаналізувавши викладені обставини суд дійшов висновку, що з`ясування обставин, які підтверджують неправомірність дій працівників Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», які мали місце при зверненні позивача для обстеження, встановлення діагнозу та правильність лікування травми двох тижневої давнини, потребують спеціальних знань у галузі медицини та можуть бути підтверджені лише експертним висновком. За правилами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення моральної та матеріальної шкоди, що пов`язана з неправильно призначеним лікуванням працівниками відповідача, позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, як встановлено судом, позивачем до своєї позовної заяви не долучено жодних клопотань, в тому числі про проведення комісійної судово-медичної експертизи по діям лікарів, тому суд був позбавлений можливості призначити зазначену експертизу за власною ініціативою. Як встановлено судом, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування заявлених вимог, на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями лікарів спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» та наслідками, що настали у вигляді смерті його сина. Проаналізувавши викладені обставини, приймаючи до уваги недоведеність неправомірності дій медичних працівників у відношенні до позивача, відсутність встановленого причинно-наслідкового зв`язку між діями представників відповідача та шкодою завданої здоров`ю дитини, суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог про стягнення на його користь компенсацію спричиненої моральної шкоди у визначеному ним розмірі. В порядку ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved