Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

В березні 2020 року Позивач, [PERSON] , звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідачів про вчинення дій та просить суд зобов`язати відповідачів видалити з баз даних бюро кредитних історій (надалі - Бюро) недостовірну інформацію про наявність у [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER] ) заборгованості по кредитам перед ПАТ «Укрсоцбанк». Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.03.2020 передано матеріали даної справи для розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.04.2016 Деснянським районним судом м. Чернігова було ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.06.2016, Апеляційний суд залишив рішення Деснянським районним судом м. Чернігова без змін. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2016 ухвали касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилив. Разом з тим, позивач зазначає, що ПАТ «Укрсоцбанк» вніс в бази даних бюро кредитних історій інформацію про наявність боргу у [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк». Враховуючи викладене, позивач вважає, що ПАТ «Укрсоцбанк» порушив ст.ст. 270, 273, ч.ч. 2, 3 ст.ст. 276, 277 ч. 5 ЦК України, а тому просить зобов`язати АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій», ПАТ «Перше Всеукраїнське Бюро Кредитних Історій», ТОВ «Незалежне Бюро Кредитних Історій», ТОВ «Бюро Кредитних Історій «Українське Кредитне Бюро» видалити з баз даних бюро кредитних історій інформацію про наявність у [PERSON] заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2020 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав обґрунтування стосовно неправомірності зберігання відповідачами інформації в базах даних бюро кредитних історій стосовно Позивача. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Міжнародне Бюро Кредитних Історій» просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву. Разом з тим, зазначив, що не ПАТ «Міжнародне Бюро Кредитних Історій» мають права видалити зазначену в прохальній частині позову інформація без письмової згоди, так як коли був ПАТ «Укрсоцбанк», то інформація була передана саме в такому вигляді. В судове засідання АТ «Альфа-Банк» не з`явилось, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, свого представника не направили, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. В судове засідання ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, свого представника не направили, надали письмовий відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Будь-яких заяв та клопотань до суду не надали. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» були укладені договорні відносини, а саме: Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-56 від 27.05.2008 року (валютний договір); Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-57 від 27.05.2008 року (гривневий договір); Договір кредиту № 935/6-223 від 29.08.2007 року (гривневий договір). Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 28.04.2016 року яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] було задоволено частково, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 941/7-57 від 27.05.2008, яка складається із заборгованості за кредитом - 2008,43 грн, заборгованості за відсотками - 324,04 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1019,28 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1142,28 грн, а всього на загальну суму 4498,03 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 935/6-223, яка складається із заборгованості за кредитом - 157948,89 грн, заборгованості за відсотками - 154715,28 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту - 100567,30 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2648,70 грн, а всього на загальну суму 415880,17 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто судовий збір [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 4203,78 грн. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.06.2016 апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 28.04.2016 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2016 касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 28.04.2016 та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23.06.2016 залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укрсоцбанк» вніс в бази даних бюро кредитних історій інформацію про наявність боргів у позивача. Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі - Закон). У ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обіг кредитних історій» визначено, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування); суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія. У ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обіг кредитних історій» зазначено, що джерелами формування кредитних історій зокрема є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обіг кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором. Таким чином, дослідивши всі матеріали справи та надавши оцінку всім доказам в їх сукупності, судом встановлено, що позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтвердили настання підстав передбачених у ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» для вилучення інформації, що складає кредитну історію. Позивач не заперечує факт надання згоди та укладення кредитних правочинів, термін зберігання інформації в кредитній історії позивача не закінчився. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Закон України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» не передбачає вилучення Бюро з кредитної історії інформації в зв`язку з ухваленням судових рішень щодо стягнення заборгованості по кредитним правочинам. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). Судом встановлено, що на момент розгляду даної справи не було встановлено та визнано факту відсутності кредитного договору, договір не було визнано недійсним у судовому порядку, не був встановлений факт відсутності письмової згоди позивача на використання та розповсюдження інформації щодо нього, не має підстав для спростування та вилучення такої інформації. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували виконання зобов`язань за кредитними договорами, зазначеними в позовній заяві, в тому числі доказів, які підтверджують виконання рішень судів про стягнення з позивача заборгованості, на які посилається позивач. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Бюро Кредитних Історій», Приватного акціонерного товариства «Міжнародне Бюро Кредитних Історій», Приватного акціонерного товариства «Перше Всеукраїнське Бюро Кредитних Історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежне Бюро Кредитних Історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро Кредитних Історій «Українське Кредитне Бюро» про зобов`язання вчинити певні дії. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed