Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

В березні 2015 року заявник звернулась до суду з вище вказаною заявою та в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що на даний момент вона неповнолітня, оскільки 22 лютого 2015 року їй виповнилось 17 років, проте на даний момент вона переконливе бажання одружитись з [PERSON], з яким знайома вже на протязі більш ніж одного року, має до нього почуття кохання та з яким вона вже заручилась. Вказувала на те, що її рішення укласти шлюб до досягнення шлюбного віку виважене та обдумане, оскільки [PERSON] добра, лагідна та чуйна людина, вона знайшла взаємопорозуміння з його батьками та має бажання бути опорою [PERSON] не лише в родинному житті, а й в служінні Богу, оскільки останній несе обовязки служителя в церкві та вони готуються отримати церковне благословення на укладення шлюбу. У звязку з наведеним, просила до досягнення шлюбного віку надати їй право на укладення шлюбу з [PERSON], допустивши негайне виконання рішення суду. В судове засідання заявник та заінтересовані особи не зявились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, в яких заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 21,22,23 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як вбачається з копії паспорта заявника, остання народилась 22.02.1998 року, тобто на час розгляду справи їй виповнилось повних 17 років (а/с 4). Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст. 23 СК) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 234 ЦПК). При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої особи, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Резолютивна частина рішення повинна відповідати вимогам ч. 2 ст. 23 СК, згідно з якою суд надає право на шлюб (а не знижує шлюбний вік), а також містити прізвище, ім'я та по батькові особи, право на шлюб з якою надається судом. За таких обставин, обовязковою умовою надання права на шлюб особі, яка не досягла шлюбного віку є про відповідність такого права інтересам заявника. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що бажання заявниці укласти шлюб з [PERSON] відповідає її волі та інтересам, а тому заява підлягає задоволенню. Разом з тим, ст. 367 ЦПК України передбачено вичерпний перелік рішень суду, які допускаються до негайного виконання серед яких не передбачено негайного виконання рішення суду про надання права на шлюб. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved