Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В апеляційній скарзі ТОВ «»Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 17.09.2015 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було підписано Договір № 000834 фінансового лізингу та Додаток № 1, Додаток № 2 до даного договору. Відповідно до умов Договору- лізингодавець- відповідач- взяв на себе зобов*язання придбати предмет лізингу - автомобіль Hyndai Santafe, зазначений у специфікації, що є додатком №2 до Договору, та передати у користування лізингоодержувачу- позивачу- на умовах, передбачених договором. 17.09.2015 року за даним договором позивач здійснив Товариству авансовий платіж у розмірі 52 800,00 грн. та 28.09.2015. авансові платежі у розмірах 120 000,00 грн. та 144 000,00 грн. Пунктом 17.2 Договору фінансового лізингу передбачено, що підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та їхньої згоди з усіма визначеними умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Задовольняючи вимоги про стягнення з Товариства сплачених позивачем грошових коштів, суд виходив з того, що, оскільки зміст умов Договору підлягав фіксації та підписанню сторонами у декількох документах, в той час як Додаток № 3 не був підписаний сторонами, - це є обставиною, що вказує на неукладання Договору фінансового лізингу, а , значить, свідчить про безпідставно набуті Товариством кошти у розмірі 316 800 грн., які стягнув за правилами ст.ст. 1212, 1214 ЦКУ. Крім того, на підставі ст.625 ЦК суд стягнув три відсотки річних у сумі 781,15грн. за час користування безпідставно збереженими чужими коштами. З такими висновками суду не можна погодитись, оскільки під час розгляду справи суд не вірно визначився з предметом та правовідносинами, які існували між сторонами, та невірно застосував норми матеріального права. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 316800,00грн., переданих останнім в якості лізингових платежів за Договором фінансового лізингу на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно одержаних коштів, -районний суд не звернув уваги на наступне. За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини 1 ст. 1212, 1214 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Визнавши Договір неукладеним, суд залишив без уваги, що позовних вимог про визнання Договору (або його конкретних пунктів) недійсним, визнання Договору неукладеним та інше, заявлено не було, а тому суд вийшов за межі резолютивної частини позовної заяви. А неоспорений Договір залишається дійсним, і тому законних підстав вважати грошові кошти безпідставно набутими Товариством, місцевий суд не мав. Матеріальний закон застосований судом невірно. Крім того, прийшовши до висновку про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК 3 % річних, суд не врахував, що дана норма закону регулює правовідносини щодо грошових зобов*язань (як-то- позика, кредит, банківський вклад та ін..) за відповідними договорами, а в даному випадку мають місце лізингові договірні зобов*язання з придбання та передачі у користування рухомого майна. Разом з тим, у рішенні суд посилався на норми матеріального закону такі як ст.ст. 1058, 1060, 1061, 1066 ЦКУ, які регулюють відносини за договором банківського вкладу, що не має місця у даному випадку, та на які відсутнє посилання у позовній заяві. Таким чином, ухвалюючи рішення, на порушення приписів ст.ст. 212-214 ЦПК України, районний суд на зазначене уваги не звернув, належним чином не з'ясував фактичних обставин справи щодо заявлених позовних вимог, правовідносини сторін, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин. На підставі ст. 309 ЦПКУ оскаржуване рішення підлягає скасуванню в зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed