Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про відібрання неповнолітнього [PERSON], [INFO], від його матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав; присудити кошти на утримання (аліменти) дитини [PERSON], [INFO], та стягувати їх на користь Органу опіки та піклування Дніпропетровської державної адміністрації Дніпропетровської області у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; до надання [PERSON], [INFO], статусу дитини позбавленої батьківського піклування, передати його до органів опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що з 27 грудня 1985 року відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого народилася дитина [PERSON], [INFO]. [INFO] року батько дитини помер. Після смерті [PERSON] у відповідачки склалися неприязні стосунки з його матір'ю у зв'язку з чим вона була вимушена піти з будинку у якому мешкала разом з чоловіком та поселитися у найманому недобудованому приміщенні [ADDRESS] Відповідачка намагалася самостійно виховувати та забезпечувати сина, але у зв'язку з тим, що вона ніде не працювала та не працює, немає постійного придатного для проживання житла, дитина почала пропускати навчання у школі, хворіти, у зв'язку з чим сім'я [PERSON] потрапила до поля зору соціальних служб та органів МВС, а дитину було взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах. У сім'ї дитини остаточно склались такі обставини, які повністю виключали можливість проживання [PERSON] разом із матір'ю. Відповідачка продовжувала вести незрозумілий спосіб життя, не працювала, матеріальних засобів, які б дозволяли задовольняти хоча б свої мінімальні потреби та потреби дитини у відповідачки були відсутні. У будинку, якій наймає відповідачка відключено постачання електроенергії, вікна будинку забиті фанерою, опалення відсутнє, води немає, а у приміщенні зберігається постійна вологість та затхлий запах. Виходячи з життєвих обставин, які склалися у сім'ї, [PERSON] було влаштовано до ОКЗ «Дніпропетровський дитячий противотуберкульозний санаторій №7» у якому хлопчик перебував починаючи з 21.11.2013 року по 22.05.2014 року, але за час перебування дитини у закладі відповідачка так і не виправила своє становище. 31 серпня 2015 року з метою захисту прав дитини, [PERSON] був переведений і більш кращі умови виховання та проживання до КЗ «Малий груповий будиночок «Мій дім» де і знаходиться на теперішній час. Під час знаходження дитини у закладі, з метою перевірки можливості повернення дитини у сім'ю, було здійснено обстеження умов проживання під час якого було встановлено, що у відповідачки ніяких змін не відбулось. Відповідачка на роботу не влаштувалася, поліпшення умов проживання не здійснила, будинок до зимового періоду не підготувала, будинок взагалі не придатний до проживання. 18 січня 2016 року на адресу КЗ «Малий груповий будиночок «Мій дім» та позивача надійшла заява відповідачки у якій вона просить повернути дитину у сім'ю, але чергова перевірка встановила, що відповідачка так і не здійснила жодних заходів щодо поліпшення умов проживання у котрих мав би можливість проживати та повноцінно розвиватися [PERSON]. Умови проживання взагалі загрожують життю та здоров'ю дитини, тобто повернення Відповідачу дитини у даний час неможливо, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей в інтересах дитини [PERSON] за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.21), а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України, передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 08 січня 2004 року (а.с.8). Батько дитини [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 21 липня 2008 року (а.с.9). Після смерті чоловіка у [PERSON] склалися неприязні стосунки з матір'ю чоловіка, у зв'язку з чим вона була вимушена покинути будинок в якому мешкала разом з чоловіком та поселитися у найманому недобудованому приміщенні [ADDRESS] [PERSON] намагалася самостійно виховувати та забезпечувати всім необхідним свого сина, але у зв'язку з тим, що відповідачка ніде не працювала та не мала постійного придатного для проживання житла, дитина почала пропускати навчання у школі та хворіти, у зв'язку з чим сім'я [PERSON] потрапила в поле зору соціальних служб та органів МВС, а [PERSON] було взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, що підтверджується Наказом служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації від 12.11.2013 року № 103/05-070. У сім'ї дитини остаточно склались такі обставини, які повністю виключали можливість проживання [PERSON] разом з матір'ю, яка продовжувала вести незрозумілий спосіб життя, ніде не працювала, матеріальних засобів, які б дозволяли задовольняти хоча б свої мінімальні потреби та потреби дитини були відсутні. У будинку, який наймає [PERSON] відключено постачання електроенергії, вікна будинку забиті фанерою, опалення відсутнє, води немає, а у приміщенні зберігається постійна вологість та затхлий запах. Зазначені факти підтверджуються чисельними актами оцінки потреб Дніпропетровського районного центру соціальних служб дітей сім'ї та молоді, Горянівської загальноосвітньої школи, КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» та актами обстеження умов проживання . Виходячи з життєвих обставин, які склалися у сім'ї, дитину [PERSON] було влаштовано до ОКЗ «Дніпропетровський дитячий противотуберкульозний санаторій №7» у якому дитина перебувала з 21.11.2013 року по 22.05.2014 року, але за час перебування дитини у закладі [PERSON] так і не виправила становище, не привела до порядку будинок, не влаштувалася на роботу. Враховуючи складні життєві обставини [PERSON] разом з сином звернулися до КЗ Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» за допомогою у тимчасовому влаштуванні дитини у заклад. В свою чергу, Органом опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей, було запропоновано [PERSON] вжити заходи щодо усунення недоліків у жилому приміщенні, зробити мінімальний ремонт, підготуватися до зимового періоду, влаштуватися на роботу та вчинити інші дії направлені на створення умов придатних для проживання дитини. 31 серпня 2015 року з метою захисту прав дитини, [PERSON] був переведений на більш кращі умови виховання та проживання до КЗ «Малий груповий будиночок «Мій дім» де і знаходиться на теперішній час. Під час знаходження дитини у закладі, з метою перевірки можливості повернення дитини у сім'ю Органом опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей було здійснено обстеження умов проживання під час якого було встановлено, що у [PERSON] ніяких змін не відбулось: відповідачка на роботу не влаштувалася, поліпшення умов проживання не здійснила, будинок до зимового періоду не підготувала, будинок взагалі не придатний до проживання. 18 січня 2016 року [PERSON] звернулася до КЗ «Малий груповий будиночок «Мій дім» та Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей з заявою про повернення дитини у сім'ю, але черговою перевіркою було встановлено, що [PERSON] так і не здійснила жодних заходів щодо поліпшення умов проживання в яких би мав можливість проживати та повноцінно розвиватися [PERSON]. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав позивачем заявлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на червень 2016 року існують умови, загрозливі для життя і здоров'я неповнолітнього сина відповідачки саме через її поведінку і неналежне виконання нею (відсторонення від виконання) батьківських обов'язків, і були підстави для негайного відібрання дитини від матері. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідачки, оскільки обстановка в сім'ї неблагонадійна для дитини, для її розвитку, загрозлива для здоров'я і навіть життя хлопчика, враховуючи вік дитини і конкретно встановлені обставини поведінки відповідачки, суд вважає, що доведено наявність підстав для відібрання дитини від відповідачки (матері) без позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки на даний час відповідачка виявляє бажання стати на шлях виправлення. Суд вважає, що відібрання дитини від матері з переданням її органу опіки для подальшого їх влаштування в сім'ю патронатного вихователя повністю відповідає інтересам дитини. Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, та враховуючи, що дитина на даний час відібрана, суд вважає доцільним допустити рішення до негайного виконання. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] аліментів, на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення ним повноліття, починаючи з 03 березня 2016 року на користь Органу опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей, допустивши негайне виконання в межах місячного платежу. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь держави необхідно також стягнути судовий збір за позовні вимоги про відібрання ти дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у розмірі 1102 грн. 40 коп. На підставі ст. ст. 150, 152, 155, 164, 170 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини»,

Outcome: approved