Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Зазначив, що 6 січня 2010 року він, без розписки, на лікування, позичив [PERSON] 1000 грн., які відповідач зобов'язався повернути як найшвидше. Після неодноразових звернень до відповідача він повернув 07 листопада 2012 р. 500 грн. і тоді ж на його вимогу склав розписку, в якій зобов'язався повернути 500 грн. до 1 червня 2013 р., але своє зобов'язання не виконав. В зв'язку з наведеним просив стягнути з відповідача 500 грн. основного боргу, 1167 грн. процентів та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також просив стягнути 500 грн. за надання правової допомоги. Відповідач визнав частково, зазначив, що ніколи не отримував від позивача одноразово повну суму у 1000 грн. На протязі 2010 року декілька разів отримував від позивача по 100 грн., 200 грн. і більше, за цей час віддавав кошти і позичав знов. Станом на 2012 рік вони з позивачем підрахували, що загальна сума боргу складає 500 грн. про що він склав розписку та зобов'язався повернути зазначену суму. Також зазначив, що у заставу позивачеві в різні часи він залишав свої телефони та особисті документи. Проти задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу 500 грн. не заперечував. Вислухавши сторони, перевіривши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити частково - відмовити, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 07 листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики. В підтвердження укладення договору позичальник [PERSON] надав позикодавцю письмову розписку. Відповідно до договору відповідач взяв у позивача грошові кошти в розмірі 500 грн. та зобов'язався повернути зазначену суму до 01.06.2013 року. Отже суд приходить до висновку, що зобов'язання виникло з часу укладання письмового договору у простій формі і сума зобов'язання складає 500 грн. Позичальник у вказаний строк борг не повернув про що свідчить наявність оригіналу розписки в позикодавця та відсутність таких розписок у позичальника від позикодавця. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] - 500 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. В зв'язку з тим, що сума боргу не перевищує зазначеного у ч. 2 ст. 1048 ЦК України розміру і позика не пов'язана зі здійсненням підприємницької діяльності суд відмовляє у стягненні 1167 грн. процентів та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позову у цій частині, оскільки правовідносини витікають з договірних правовідносин, та у відповідності до ст. 23 ЦК України. Крім того не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження понесення таких витрат. Так, надана позивачем квитанція не містить необхідних реквізитів та даних про особу яка отримала 500 грн.

Outcome: partial