Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] вернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за межі України, а саме до Республіки Італія, в період з травня 2017 року до вересня 2017 року, у його супроводі або у супроводі уповноважено ним особи - його матері [PERSON], [INFO], без згоди матері цієї дитини - відповідача [PERSON]; а також про надання йому дозволу на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за кордон, а саме до Республіки Італія, в період з травня 2017 року по вересень 2017 року, у його супроводі або у супроводі уповноваженої ним особи - його матері [PERSON], [INFO], без згоди матері цієї дитини - відповідача [PERSON] Позивач веде дану справу в суді через свого представника - адвоката Муравську О.О., яка просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON], місце проживання якої у встановленому законом порядку не зареєстровано та позивачеві невідомо, була викликана до суду через оголошення у пресі. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування не повідомила суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання нею судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції АРК, батьками [PERSON], [INFO], уродженки м. Феодосії АРК, є : батько : [PERSON] та мати : [PERSON] Як вказує позивач, він і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, та в даний час їх неповнолітня донька [PERSON], [INFO], проживає разом з ним за адресою : [ADDRESS], і він матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а відповідач протягом тривалого часу не бере участь у вихованні та матеріальному утриманні доньки й не цікавиться її розвитком. Також позивач вказує, що відповідач безпідставно та без будь-яких вагомих аргументів чинить йому перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я їх доньки, її фізичного, духовного та морального розвитку, а саме безпідставно відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд доньки за межі України, до Республіки Італія, для відпочинку та оздоровлення доньки, що вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добро позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Крім того, позивач зазначає, що його мати [PERSON] має дозвіл на постійне проживання в Республіці Італія, тому відповідно є можливість забезпечити проведення його донькою літніх канікул за кордоном. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Сімейне законодавство України також закріплює рівноправність обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї перед законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини, яка є частиною національного законодавства України, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Частиною третьою статті 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд їхньої доньки [PERSON], [INFO], за межи України, в Республіку Італія, в період літніх канікул 2017 року у супроводі батька - позивача [PERSON] або уповноваженої ним особи - його матері [PERSON] шкодить інтересам дитини сторін, порушує право на всебічний та гармонійний розвиток особистості дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ , постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (із змінами та доповненнями), та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа житини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Вказані Правила передбачають, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноваженим одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею другою Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно п. 4 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. (у редакції постави Кабінету України від 24 березні 2004 р. № 380), оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон. Відповідно до п. 17, 18 згаданих Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ. Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у любі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підстава перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. На думку суду, подорож дитини сторін до Республіки Італія в період літніх канікул, з метою оздоровлення та культурного відпочинку, відповідатиме інтересам цієї дитини та сприятиме її всебічному і гармонійному фізичному, духовному і моральному розвитку. На підставі викладеного і

Outcome: approved