Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця в розмірі 12 055 грн. 73 коп., з яких: 11 862 грн. 60 коп. - заборгованість за кредитом; 193 грн. 13 коп. - заборгованість за відсотками. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 05.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 13 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків. [INFO] [PERSON] помер та відкрилася спадщина. Спадкоємцями, які постійно проживали із спадкодавцем є [PERSON] та [PERSON] 02 травня 2014 року позивачем було направлено претензію до Казанківської державної нотаріальної контори та отримана 26.05.2014 року відповідь про те, що спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилась. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів суму боргу спадкодавця, оскільки вони проживали разом із померлим та фактично прийняли спадщину. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно з доданим до позовної заяви клопотанням позивача, останній просив розглядати справу за відсутності його представника. Відповідачі про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомили. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі поданої позивачу анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг поданої 05.05.2011 року отримав кредитну картку «Універсальну». Як вбачається із дослідженої судом копії наведеної анкети-заяви, [PERSON] погодився з тим, що така заява разом із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між собою договір про надання банківських послуг. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 196464 від 18.02.2014 року, [PERSON] помер 13.02.2014 року. 23 квітня 2014 року, позивач звернувся на адресу Казанківської державної нотаріальної контори з претензією до [PERSON], де просив повідомити чи заводилась спадкова справа після смерті померлого боржника; включити кредиторські вимоги в спадкову масу; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 12 146 грн. 33 коп. Як вбачається з відповіді Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 14.05.2014 року № 120/01-16, спадкова справа до спадкового майна померлого [PERSON] не заводилась, з заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, відомостей про спадкоємців померлого в нотаріальній конторі не має. 18 травня 2018 року позивач звернувся до відповідачів - [PERSON] та [PERSON] з листами претензіями за вихідними номерами SAMDN51000115466702 та SAMDN51000115466702 щодо наявності у них заборгованості за прийнятою спадщиною померлого [PERSON] та необхідності її сплати. Не отримавши відповіді позивач звернувся до суду про стягнення боргу зі спадкоємців померлого боржника. Вирішуючи спірні правовідносини у даній цивільній справі, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом встановленого законом строку (ст. 1270 ЦК України) подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом цього ж строку він не заявив про відмову від неї. За правилами ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Статтею 1281 ЦК України передбачено порядок предявлення кредитором вимог до спадкоємців. За правилами цієї норми кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, для визначення підстав та обсягу відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця позивачу необхідно довести, а суду встановити, факт прийняття спадкоємцем спадщини, обсяг цієї спадщини та дотримання кредитором строку предявлення вимог до спадкоємця. З матеріалів справи вбачається, що позивач 23.04.2014 року направив претензію на адресу Казанківської державної нотаріальної контори. На думку суду, оскільки ст. 1281 ЦК України не встановлює конкретного порядку пред'явлення вимог кредиторів, то пред'являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. За наведених обставин, суд вважає, що строк на предявлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого позивачем порушено не було. В той же час, визначаючи коло спадкоємців померлого які прийняли спадщину, її склад та вартість, суд з огляду на матеріали цивільної справи зазначає наступне. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідачів, позивач робить посилання на те, що за паспортними даними відповідачі зареєстровані за тією ж адресою, яку в 2011 році вказував в анкеті-заяві [PERSON] З цього приводу, суд зауважує, що реєстрація відповідачів та спадкодавця за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідачі дійсно проживали разом із спадкодавцем, зокрема, на час його смерті, та є особами, які відповідно прийняли спадщину. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Також, суду не було надано доказів вартості спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON], не наведено достовірних доказів того, що відповідачі є спадкоємцями померлого за законом (якщо так, то якої черги) або за заповітом, тощо. З наданих позивачем доказів, суд позбавлений можливості встановити перебування відповідачів в родинних відносинах із спадкодавцем, визначити частки кожного з них та розрахувати межі їх відповідальності як спадкоємців перед кредитором. Будь-яких клопотань з приводу витребування доказів від позивача до суду не надходили. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, закріплений в ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами. Суд враховує, що процесуальним законодавством не передбачене право суду самостійно збирати докази на підтвердження наведених обставин сторонами у справі. Можливість розяснення предмету доказування сторонам у справі також не передбачена та в будь-якому разі в даній справі не могла бути застосована через неявку до судового засідання сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ст.89 ЦПК України). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на встановлені судом обставини, оскільки позивач, на обґрунтування своїх вимог не надав суду належних та допустимих доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача зі сплати судового збору слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed