Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 16775, 89 грн. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 26.06.2014 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода), згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3052,13 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячними платежами в період з 1 по 25 число. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив умови Генеральної угоди, у зв`язку з чим відповідач станом на 05.08.2020 має заборгованість в розмірі 16775, 89 грн, з яких: - 3052, 13 грн заборгованість за кредитом; - 1,78 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; - 0 грн заборгованість за комісією; - 8018,14 грн заборгованість за пенею; - 5703,84 грн штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за Генеральною угодою не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12.10.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення про виклик особи на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.06.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 29.09.2008, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Щодо реструктуризації заборгованості, то у розділі 1 Генеральної угоди сторони домовились зменшити розмір заборгованості, який виник в період з дня надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 5764,16 грн, комісію на 0.0 грн, пеню на 0.0 грн, штраф на 0,00 грн; визначили, що заборгованість за цим договором становить 3517,13 грн, а остання дата погашення заборгованості - 31.12.2014. Стосовно приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, то у розділі 2 Генеральної угоди сторони погодили, що банк надає позичальнику [PERSON] строковий кредит у розмірі 3052,13 грн на строк 6 місяців, з 26.06.2014 по 31.12.2014 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 0,001 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказаній заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з «1» по «25» число кожного місяця. Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 508,69 грн для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Останнє погашення заборгованості повинно бути здійснено не пізніше 31.12.2014. Згідно з довідкою АТ «КБ «ПриватБанк» карта № [NUMBER] була відкрита 26.06.2014 з терміном дії 10/17. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за договором №б/н від 26.06.2014 станом на 05.08.2020 становить 16775,89 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3052,13 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1,78 грн, заборгованість за пенею - 8018,14 грн, штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 5703,84 грн. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, Генеральна угода від 26.06.2014 містить анкетні дані [PERSON] , його контактну інформацію, суму тіла кредиту 3052,13 грн, строк дії договору - з 26.06.2014 по 31.12.2014, відсоткову ставку в розмірі 0,001 % на місяць (0,01 % на рік), порядок погашення заборгованості та положення про санкції за несвоєчасне виконання зобов`язань, зокрема, штраф в розмірі 5764,16 грн. Зі змісту вказаної Генеральної угоди вбачається, що [PERSON] погодився з тим, що дана Генеральна угода разом із Умовами та правилами, а також Тарифами, складають між ним та банком кредитний договір. Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем Генеральної угоди, між ним та банком укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про такі умови кредитування, як строк дії договору, відсоткова ставка за користування кредитними коштами, штраф, порядок погашення заборгованості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. При цьому, суд зауважує, що відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути всю суму кредиту, яку він отримав. Так, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в розмірі 3052,13 грн у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. За таких обставин, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 3052,13 грн. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також заборгованість за пенею, та штраф за користування кредитом відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Умовами Генеральної угоди сторони узгодили розмір процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,001 % на місяць або 0,01 % річних, які підлягають стягненню на користь банку, оскільки вказане було письмовою домовленістю сторін. Разом з тим, суд враховує, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 1,78 грн за період з 26.06.2014 по 05.08.2020. Однак, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц, від 04.07.2018 у справі№14-154цс18, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц. За умовами Генеральної угоди сторони погодили, що дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12. 2014. Відтак, у межах строку кредитування не пізніше 31.12.2014 відповідач мав, зокрема, сплатити позивачу проценти. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за відсотками станом на 31.12.2014 (дата закінчення терміну дії кредитного договору) становить 0,15 грн. Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсотках у розмірі 0,15 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими після 31.12.2014, не ґрунтуються на нормах закону та не підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за пенею та штрафу, судом враховується наступне. Пунктом 2.8. Генеральної угоди від 26.06.2014 передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позивальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В Генеральній угоді від 26.06.2014 не визначено розмір пені та комісії за неналежне виконання зобов`язання, а п.2.8. угоди відсилає на встановлення розміру пені Умовами та правилами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з відповідача пені (комісії) посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті http://privatbank.ua/rules. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Надані позивачем Правила та умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника та Генеральній угоді, які безпосередньо підписані останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк», відповідач прийняв запропоновані банком Умови та правила щодо пені. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені в сумі 8018,14 грн. За таких обставин, за неналежне виконання своїх зобов`язань за договором, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] передбачений п. 2.2. Генеральної угоди штраф. Водночас, суд зазначає, що враховуючи те, що вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають за наведених вище підстав, не буде порушенням закріплених у статті 61 Конституції України положень щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Слід зазначити, що правовим наслідком порушення відповідачем зобов`язань за Генеральною угодою, є сплата штрафу в розмірі 5764,16 грн, разом з тим, позивач просить стягнути штраф в розмірі 5703,84 грн. За таких обставин штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди підлягає стягненню в розмірі 5703,84 грн, оскільки суд не вправі вийти за межі позовних вимог. У відповідності до статей12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом у розмірі 8756,12 грн, з яких: 3052,13 грн - заборгованість за кредитом, 0,15 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 26.06.2014 по 31.12.2014, та 5703,84 грн - штраф. З урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, та з огляду на часткове задоволення судом заявленого банком позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1097,03 грн (ціна позову 16775,89 грн, що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 8756,12 грн, що становить 52,19%, а тому при частковому задоволенні позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1097,03 грн = 2102 х 52,19 %).

Outcome: partial