Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 01 травня 2014 року в м. Старокостянтинові. Спадкова маса складається з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по вул. Бурлуцького, 22 в м. Старокостянтинові та 1/2 частки земельної ділянки, цільове призначення - для будівництва і обслуговування вище вказаних житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0825, за кадастровим номером 6810800000:03:004:0005, по вул. Бурлуцького, 22 в м. Старокостянтинові, що належала померлій матері, про те правовстановлюючий документ був виданий на іншого суміжного співвласника без визначення їх часток [PERSON], яка померла 18 травня 2015 року в м. Старокостянтинові на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯК № 667462, виданого 18 квітня 2012 року [PERSON] міською радою, на підставі рішення сесії [PERSON] міської ради від 25 травня 2011 року за № 15 п. 2. В установленому законом порядку вона прийняла спадщину, проте невзмозі оформити свої спадкові права, оскільки державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку виданий на двох співвласників домоволодіння: на померлих [PERSON] та [PERSON]О, на яку був оформлений правовстановлюючий документ на землю, спадкоємцем якої є відповідач. Державний нотаріус відмовила їй в оформленні спадкових прав, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав не визначення часток померлих [PERSON] та [PERSON] на землю, що в свою чергу унеможливило оформити спадщину і на 1/2 частку домоволодіння на цій земельній ділянці. За таких обставин вимушена була звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування на заявлене майно. Позивачка подала до суду заяву, якою підтримала обставини, викладені в позовній заяві, в обґрунтування заявлених позовних вимог та просила задовольнити позов. Відповідач подав до суду заяву аналогічного змісту. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 11 травня 2016 року було залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] міську раду, представник якої направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу без її участі, при вирішені справи поклалась на розсуду суду. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1261 \~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] померла 01 травня 2014 року в м. Старокостянтинові, про що складено відповідний запис № 124 згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 229199, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницької області 03 травня 2014 року. Зі змісту довідки (Ф-7) «Про сумісну реєстрацію до дня смерті», виданої [PERSON] комбінатом комунальних підприємств за № 0578 від 20 січня 2016 року [PERSON] на день смерті була одна зареєстрована [INFO]. Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлою [PERSON], як між дочкою та матірю, підтверджуються даними свідоцтва про народження першої відповідно серії 1-БВ № 275714, виданого [PERSON] Райбюро ЗАГС Хмельницької області 12 листопада 1973 року, її свідоцтва про одруження серії 1-БВ № 057721, складеного відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції 16 січня 2001 року. Позивачка в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, юридично прийняла спадщину, шляхом подання відповідної заяви до [PERSON] державної нотаріальної контори в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 661/2014 року до майна померлої (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43773017, видана [PERSON] державною нотаріальною конторою 05 травня 2015 року. Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених суду [PERSON] державною нотаріальною конторою 05 травня 2016 року за № 1690/01-16, вбачається, що позивачка являються єдиним спадкоємцем до майна померлої. Інших спадкоємців, а також передбачених законом та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. До складу спадкового майна після смерті [PERSON], зокрема, увійшли 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по вул. Бурлуцького, 22 в м. Старокостянтинові та 1/2 частка земельної ділянки, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0825, за кадастровим номером 6810800000:03:004:0005, по вул. Бурлуцького, 22 в м. Старокостянтинові на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії № 667462, виданого 18 квітня 2012 року [PERSON] міською радою, на підставі рішення сесії [PERSON] міської ради від 25 травня 2011 року за № 15 п. 2. на ім»я [PERSON], яка померла 18 травня 2015 року в м. Старокостянтинові. В додатку до даного правовстановлюючого документа вказані співвласники загальної земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] без визначення часток у спільній власності. Постановою державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори від 25 листопада 2015 року за № 4700/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заявлену частину нерухомого майна після смерті [PERSON],оскільки державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку виданий на двох співвласників домоволодіння: на померлих [PERSON] та [PERSON]О, на яку був оформлений правовстановлюючий документ на землю, спадкоємцем якої є відповідач [PERSON] Державний нотаріус відмовила їй в оформленні спадкових прав, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав не визначення часток померлих [PERSON] та [PERSON] на землю, що в свою чергу унеможливило оформити спадщину і на 1/2 частку домоволодіння на цій земельній ділянці. Відповідно до розясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання\~\~права на спадщину\~\~судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України\~кожна\~\~особа\~\~має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши зібрані докази, кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на\~\~заявлену частину домоволодіння та земельну ділянку відповідно до закону і зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги те, що позивачка є її спадкоємцем за законом та прийняла спадщину,\~\~однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у звязку з не визначеністю часток померлих [PERSON] та [PERSON] на землю, тому права позивачки [PERSON] підлягають захисту, а наявність помилки не може бути підставою відмови у захисті права позивачки. З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повністю.

Outcome: approved