Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д) звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. Відповідно до укладеного договору від 15.11.2005 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2018 року має заборгованість у загальній сумі 74127,69 грн., яка складається з наступного: 3009,83 грн. заборгованість за кредитом, 63011,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3506,08 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що позивач пропустив строк позовної давності за позовними вимогами. Також вказав, що пеня та штрафи не можуть бути стягнуті з нього на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Додана до позову заява немає відношення до отриманого відповідачем кредиту, адже ця заява стосується зарплатної картки позивача. Представник позивача надала відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідач приєднався до нових Умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 18.10.2011 року. Після отримання банком достовірної інформації про місце проживання відповідача банком будуть виконані вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Строк позовної давності позивачем дотримано, адже до суду позивач звернувся 30.03.2018 року, в той час як строк дії кредитної картки був до листопада 2015 року. Відповідач надав заперечення проти відповіді на відзив, в яких вказав, що він отримав кошти у кредит 26.12.2013 року в сумі 3699,00 грн., останній платіж він здійснив 30.05.2014 року. Позивач звернувся до суду 17.04.2018 року, а трирічний строк позовної давності за основними зобовязаннями сплив 20.01.2018 року. Відповідач не знав та не погоджувався на строк позовної давності тривалістю у 5 або 50 років. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі з підстав, які викладені у позові, відповіді на відзив та письмових поясненнях позивача. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у письмовому відзиві та запереченнях проти відповіді на відзив. Додатково відповідач пояснив, що він не брав кредитні кошти та не укладав кредитний договір з банком. В кінці листопада 2013 року його дружина дійсно проходила лікування в лікарні у м. Харкові. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до заяви від 15.12.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредитну картку «Універсальна» в валюті «грн» з терміном дії до 11/08 в ЗАТ КБ «Приватбанк» та виразив згоду із тим, що вказана заява разом Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Кредитний ліміт був визначений у сумі 2000 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом складала 3% на місяць (том 1, а.с. 7). Відповідно до анкети-заяви від 18.10.2011 року відповідач [PERSON] виявив бажання оформити на своє імя платіжну картку «Кредитка «Універсальна» та виразив згоду із тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві також вказано, що відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (том 1, а.с. 215). Згідно із довідкою АТ КБ «Приватбанк» позивачу за вищевказаними кредитними договорами було надано три кредитних картки: перша з номером 4149…6634 із датою відкриття 15.11.2005 року та терміном дії до 11/12, друга з номером 4149…4734 із датою відкриття 18.10.2011 року та терміном дії до 07/15, третя з номером 4149…2601 із датою відкриття 22.05.2012 року та терміном дії до 11/15 (том 1, а.с. 77). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст.\~526\~ЦК України,\~зобовязання має\~виконуватися належним\~чином відповідно\~до умов\~договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд звертає увагу на те, що відповідачем було підписано дві заяви про приєднання до Умов та Правил АТ КБ «Приватбанк» - перша заява була підписана 15.12.2005 року, а друга заява була підписана 18.10.2011 року. При цьому, представниками банку під час розгляду цієї справи було надано дві різних редакції Умов та Правил надання банківських послуг перша редакція без дати була надана разом із позовом та копією заяви від 15.12.2005 року (том 1, а.с. 8-13), а друга редакція, що затверджена наказом від 06.03.2010 року, була надана разом із копією заяви від 18.10.2011 року (том 1, а.с. 216-239). Із змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, а також із змісту виписки з рахунку відповідача вбачається, що тіло кредиту (із урахуванням проведених відповідачем погашень кредиту) в розмірі 3009,83 грн., який просить стягнути позивач, було отримано відповідачем 29.11.2013 року та 02.05.2014 року шляхом використання картки з номером 4149…2601 (із датою відкриття 22.05.2012 року, що вже було встановлено судом вище). Отже, спірні кредитні правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, утворилися між сторонами саме на підставі тієї редакції Умов та Правил надання банківських послуг, яка була затверджена наказом від 06.03.2010 року та яка була надана разом із копією заяви відповідача від 18.10.2011 року. В судовому засіданні представник позивача підтвердила, що спірні правовідносини регулюються тією редакцією Умов та Правил надання банківських послуг, яка була затверджена наказом від 06.03.2010 року. Згідно із п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт зобовязується погашати заборгованість по Кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за Договором, Клієнт зобовязується на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі прострочених кредитах і [PERSON]), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. по кредитних картках, відкритих у валюті USD) + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово. Згідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою, за користування Кредитом та [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (даний пункт не діє для Елітних карток (Platinum, MC World Signia та VISA Infinite). Згідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, [PERSON] має право вимагати дострокового виконання Боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частці у випадку невиконання Держателем та/або Довіреною особою Держателя своїх Боргових та інших зобовязань за цим Договором. Відповідач доказів на користь не укладення кредитного договору не надав, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит, в той час як відповідач частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто визнавав факт існування кредитних правовідносин між ним та банком. На думку позивача, відповідач станом на 31.01.2018 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, відповідач станом на 31.01.2018 року має заборгованість у загальній сумі 74127,69 грн., яка складається з наступного: 3009,83 грн. заборгованість за кредитом, 63011,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3506,08 грн. штраф (процентна складова) (том 1, а.с. 5-6). Суд вважає за необхідне детально проаналізувати обґрунтованість нарахування кожної складової вищенаведених сум заборгованості. Стосовно суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 3009,83 грн., то суд вважає її такою, що є обґрунтованою. Отримання вказаної суми кредиту відповідачем 29.11.2013 року в розмірах 909,00 грн. та 4053,77 грн., а також 02.05.2014 року в розмірі 105,00 грн. підтверджується випискою з рахунку відповідача (том 1, а.с. 43). Із урахуванням раніше отриманих відповідачем сум кредиту та проведених відповідачем оплат в рахунок погашення кредиту, за відповідачем станом на час подання позову до суду утворилася непогашена заборгованість в розмірі 3009,83 грн., яка складається із суми в розмірі 2904,83 грн., отриманої 29.11.2013 року, та із суми в розмірі 105,00 грн., отриманої 02.05.2014 року. Стосовно суми заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 63011,78 грн. суд зазначає, що вказана сума процентів є необґрунтовано завищеною з огляду на таке. В пункті 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою вказано, що за користування Кредитом та [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (даний пункт не діє для Елітних карток (Platinum, MC World Signia та VISA Infinite). Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на час отримання відповідачем сум кредиту 29.11.2013 року та 02.05.2014 року діяла процентна ставка в розмірі 30 % на рік, тобто 2,5 % на місяць (том 1, зворотній бік аркуша справи 5). Саме вказана процентна ставка має застосовуватися до спірних правовідносин протягом часу нарахування відсотків на отриманий відповідачем кредит. Посилання представника позивача на правомірність підвищення відсоткової ставки за кредитом відповідача та на правомірність запровадження і нарахування подвійної відсоткової ставки з квітня 2014 року (том 1, а.с. 37) суд вважає повністю необґрунтованими з огляду на таке. Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) [PERSON] залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта. В пункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг вказано, зокрема, що при підключенні клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. На підтвердження інформування відповідача про зміну розміру відсоткової ставки представником позивача були надані копії текстових повідомлень, які за твердженнями представника позивача були направлені відповідачу у вигляді SMS-повідомлень (том 1, а.с. 40, 41). Разом з тим, на думку суду, вказані повідомлення не містять достатньої інформації, яка б могла свідчити про їх дійсне направлення на певний номер телефону та про їх отримання або неотримання абонентом. Вказані повідомлення сформовані позивачем самостійно, вони містять лише текст відправки та час відправки, при цьому з повідомлення неможливо зрозуміти на підставі яких відомостей було встановлено факт їх відправки на певний номер та проставлено час відправки. На думку суду, вказані повідомлення є недостовірними доказами факту їх відправки відповідачу. Крім того, згідно із статтею 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом. Заява від 18.10.2011 року, яку підписав відповідач, була складена українською мовою. Умови та Правила, які згадуються у цій заяві, були викладені російською мовою. При цьому, вищевказані повідомлення про зміну відсоткової ставки складені англійськими (латинськими) літерами. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він не отримував цих повідомлень, а також він не розуміє ані англійських, ані латинських літер, англійську мову він в школі ніколи не вивчав. В анкеті-заяві відповідач також не вказував, що розуміє латинські літери та не просив інформувати його про зміну відсоткової ставки латинськими або англійськими літерами. На думку суду, інформування споживача про зміну суттєвих умов кредитного договору іноземними літерами за умови відсутності у банку інформації про розуміння цих літер споживачем, є явно неналежним виконанням п. 1.1.3.2.3, 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, у звязку із чим таке інформування не може тягти за собою правомірної зміни відсоткової ставки або ж запровадження подвійної відсоткової ставки. Стосовно строку, протягом якого банк мав право нараховувати відсотки відповідачу за несплачений кредит, суд звертає увагу, що в розрахунку позивача нарахування таких відсотків проведено за весь період з часу отримання кредиту та до 31.01.2018 року (період, яким обмежуються позовні вимоги). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналогічний підхід до визначення строку, протягом якого можуть нараховуватися проценти за кредитним договором, був викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (пункти 48-50 постанови). Суд зазначає, що згідно із п. 2.1.1.12.6.4 Умов та правил надання банківських послуг у випадку непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини більше 210 днів, увесь кредит (овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу кредиту (овердрафту) в статус прострочених боргових зобовязань проводяться згідно п. 2.1.1.12.6.1 На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню в розмірі, який вказано у п. 2.1.1.12.6.1 цих Умов. При цьому винагорода, відсотки за користування кредитом не сплачуються. Вищевказаний пункт Умов та правил надання банківських послуг, на думку суду, дає підстави для висновку про те, що у випадку непогашення будь-якої отриманої суми кредитного ліміту, овердрафту або його частини більше 210 днів, увесь кредит (овердрафт) вважається простроченим і позичальник в подальшому сплачує за такий прострочений кредит лише пеню в розмірі, який вказано у п. 2.1.1.12.6.1 цих Умов. При цьому, відсотки після закінчення вищевказаного двохсотдесятиденного за користування кредитом не сплачуються, а отже і перестають нараховуватися. Саме про такі умови надання кредиту та сплати відсотків домовилися сторони в розумінні статті 1048 ЦК України. На правильність вказаного висновку суду вказує також зміст п. 2.1.1.12.6.3 вищевказаних Умов, де зазначено, що відсотки розраховуються щомісячно з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт стають простроченими. Суд повторює, що за відповідачем станом на час подання позову до суду утворилася непогашена заборгованість в розмірі 3009,83 грн., яка складається із суми в розмірі 2904,83 грн., отриманої 29.11.2013 року, та із суми в розмірі 105,00 грн., отриманої 02.05.2014 року. 210 днів, протягом яких щомісячно можуть нараховуватися відсотки на отриману суму кредитного ліміту, складають сім місяців, а тому розрахунок відсотків за користування кредитними коштами виглядатиме наступним чином: - 2,5 % від 2904,83 грн. складає 72,62075 грн., які слід помножити на 7, що дорівнює 508,36 грн.; - 2,5 % від 105,00 грн. складає 2,625 грн., які слід помножити на 7, що дорівнює 18,38 грн. 508,36 грн. + 18,38 грн. = 526,74 грн., що складає загальну суму відсотків, яку мав сплатити відповідач позивачу за користування кредитними коштами протягом 210 днів за відсотковою ставкою 2,5 % на місяць або 30,0 % на рік. Стосовно сум заборгованості зі штрафів та пені суд зазначає, що згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Вказана позивачем у розрахунку сума процентної складової штрафу дорівнює 5 (пяти) відсоткам загальної суми інших складових заборгованості станом на 31.01.2018 року (3009,83 + 63011,78+4100,00) х 0,05 = 3506,08 грн.) і фіксована складова суми штрафу в сумі 500 грн. у відповідності до умов Договору, укладеного між сторонами, нараховується разом із процентною складовою суми заборгованості. Отже, суд робить висновок про те, що фіксовані та процентні суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 31.01.2018 року, тобто в період проведення антитерористичної операції, а отже такі суми штрафу стягненню з відповідача не підлягають. Також суд звертає увагу на те, що в позовній заяві та розрахунку суми заборгованості представник позивача не вказав, з чого саме складається сума заборгованості «за пенею та комісією», яку просить стягнути [PERSON]. В письмових поясненнях представник позивача уточнив, що в колонці «комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені (том 1, а.с. 36). Враховуючи те, що вказана сума пені, із урахуванням проведених позивачем самостійних списань заборгованості, виникла в період з 01.09.2014 року, тобто в період проведення антитерористичної операції, то така сума пені стягненню з відповідача не підлягає. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовано заявило до стягнення з [PERSON] наступні суми заборгованості: 3009,83 грн. заборгованість за кредитом, 526,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. У задоволенні інших позовних вимог про стягнення сум заборгованості зі сплати відсотків, штрафів та пені належить відмовити у звязку із їх необґрунтованістю. Вирішуючи питання про дотримання строків позовної давності, про застосування яких заявляв відповідач у відзиві та запереченнях проти відповіді на відзив, та про застосування яких усно заявляв представник відповідача в судовому засіданні, суд враховує наступне. Питання про дотримання строків позовної давності розглядається судом лише щодо тих вимог, які є обґрунтованими. В даному випадку до таких вимог належать вимоги про стягнення наступних сум заборгованості: 1) заборгованість за кредитом розмірі 3009,83 грн., яка складається із суми в розмірі 2904,83 грн., отриманої 29.11.2013 року, та із суми в розмірі 105,00 грн., отриманої 02.05.2014 року; 2) заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 526,74 грн., яка була нарахована протягом 210 днів починаючи з 29.11.2013 року та з 02.05.2014 року відповідно. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки укладений між сторонами договір встановлює, що отримані суми кредиту (кредитного ліміту) вважаються простроченими після спливу 210 днів з дня їх фактичного списання, то незалежно від строку дії договору та незалежно від визначення у договорі строку кредитування, а також незалежно від стоку дії кредитної картки право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем вказаного терміну погашення кредиту. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного отриманого кредитного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з погашення цього кредитного платежу протягом 210 днів з часу його списання (отримання). На думку суду, аналогічний підхід до визначення початку перебігу строку позовної давності у кредитних правовідносинах викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (пункти 56-59 постанови). Згідно із п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам зі встановленим мінімальним обовязковим платежем, а також [PERSON], який виникає по таким картам, наведений у Памятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною Договору, а також встановлюються даним пунктом. Строк погашення відсотків по [PERSON] щомісячно за попередній місяць до 25-го числа. Згідно із письмовими поясненнями представника позивача, Памятка клієнта у позивача не зберігається (том 1, а.с. 36). До суду копія Памятки клієнта або Довідки про умови кредитування не надана. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що відповідач згідно із звичайними умовами, які викладені у подібних Памятках клієнта або Довідках про умови кредитування, мав повертати відсотки щомісячно за попередній місяць до 25-го наступного місяця числа. Вказане твердження представника позивача, на думку суду, відповідає змісту п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг. Отже, про порушення свого права на повернення сум кредиту, які були отримані відповідачем 29.11.2013 року та 02.05.2014 року, позивач дізнався на 211-й день з часу списання вказаних сум з карткового рахунку відповідача, тобто 28.06.2014 року та 28.11.2014 року відповідно. Про порушення свого права на отримання процентів за користування кредитними коштами позивач дізнавався 26-го числа того місяця, який є наступним за місяцем нарахування відсотків. Тобто, про порушення свого права на отримання останньої суми щомісячних процентів, які нараховувалися протягом 210 днів з дня списання кредитних коштів 29.11.2013 року та 02.05.2014 року, позивач дізнався 26.07.2014 року та 26.12.2014 року відповідно. При цьому, останній платіж в рахунок погашення сум заборгованості з кредиту та відсотків за користування кредитом відповідач здійснив 12.04.2014 року, що підтверджується випискою з рахунку відповідача та розрахунком заборгованості, проведеним позивачем. Тобто, протягом перебігу строку позовної давності, який розпочався лише 28.06.2014 року щодо кредиту від 29.11.2013 року, відповідач не здійснював дій, які могли б свідчити про визнання ним свого обовязку перед позивачем. До суду позивач звернувся засобами поштового звязку лише 30.03.2018 року, що підтверджується копією квитанції курєрської служби Меркурій та копією Реєстру відправки № 8871421, які були надані представником позивача до суду. Таким чином, позивачем було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 3009,83 грн. та суми заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 526,74 грн. У задоволенні цих вимог належить відмовити у звязку із пропущенням строку позовної давності. Суд вважає неспроможними посилання представника позивача на постанови Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс14 та від 18 червня 2014 року по справі № 6-61цс14, адже зі змісту вказаних постанов вбачається, що обставини справ № 6-14цс14 та № 6-61цс14 є відмінними від обставин цієї справи. Зокрема, у цій справі судом встановлено, що укладений між сторонами договір чітко визначає, що отримані суми кредиту (кредитного ліміту) вважаються простроченими після спливу 210 днів з дня їх фактичного списання, тобто саме після спливу вказаного строку позивач дізнався про порушення своїх прав на повернення кредиту безвідносно до строку дії кредитної картки. Суд також враховує, що у п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг вказано, що строк позовної давності щодо вимог Банку про повернення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 18 жовтня 2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в своїй постанові від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1926цс15. На думку суду, договір про збільшення позовної давності за участю фінансової установи та споживача має бути підписаний обома сторонами. З такого договору має чітко вбачатися, що споживач погодився на вкрай значне збільшення строку позовної давності за вимогами фінансової установи до нього. Такий підхід відповідає не тільки судовій практиці Верховного Суду України та положенням ЦК України, а й також відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 3 ст. 3 ЦК України), які мають враховуватися судом під час розгляду цивільних справ всіх категорій. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, при цьому представник відповідача або відповідач не заявляли про наявність у них судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed