Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

В 2001 році [PERSON], в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про зобов'язання повернути майно, визнання договору довічного утримання недійсним, визнання права власності на квартиру, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 1986 року позивач [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] та матір'ю [PERSON] проживали в кв.[ADDRESS], яка належала всій сім'ї та була зареєстрована на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.1991 року. На цей час в квартирі знаходилося майно, належне позивачці та її матері на загальну суму 50 934 грн. Хоча вона з сім'єю перебуває у відрядженні, вони періодично приїжджають до м. Ізмаїл та проживають на житловій площі за місцем прописки, тобто за адресою: [ADDRESS]. Вони також постійно утримували [PERSON] та щомісячно надавали матеріальну допомогу. [INFO] [PERSON] померла, після чого позивачці стало відомо, що 18.01.2001 року [PERSON] було складено договір довічного утримання з [PERSON], яка проживала по сусідству з померлою, якій вона передала у власність квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] вказує, що даний договір довічного утримання не може бути визнаним дійсним та є незаконним з тих підстав, що [PERSON] не мала права розпоряджатися їх спільною власністю у вигляді квартири [ADDRESS] без згоди [PERSON] та [PERSON], оскільки вони мають рівні права на цю власність та постійно проживають і зареєстровані за вказаною адресою. Крім того, [PERSON] з лютого - березня 2000 року тяжко хворіла невиліковним онкологічним захворюванням, пройшла інтенсивний курс хіміотерапії та наркотичними препаратами. В останній час знаходилася в стані сильної депресії, на початку січня 2001 року її хвороба сильно загострилась та за 11 днів до смерті, із яких останні три дні вона знаходилася в несвідомому стані та в силу свого важкого хворобливого стану не могла розуміти суть складеного документу - договору довічного утримання. З огляду на вказане, представник позивачів просить зобов'язати відповідачку повернути майно загальною вартістю 50,934 грн., визнати договір довічного утримання недійсним, визнати за нею та дочкою право власності на квартиру, та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В ході судового розгляду представник позивачів [PERSON] неодноразово змінював позовні вимоги та в остаточному варіанті просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 28.11.2001 року, укладений між Ізмаїльською міською радою та [PERSON] в частині придбання 2/3 частин квартири удаваною угодою, визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири, та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири, поновити строк для визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 28.11.2001 року, визнати договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON] від 18.01.2001 року недійсним, визнати право власності на квартиру за [PERSON], та [PERSON], витребувати майно, яке перебуває в квартирі [ADDRESS] із незаконного володіння та визнати на нього право власності, обґрунтовуючи доповнення до позовних вимог тим, що в квартирі [ADDRESS] та проживали [PERSON], її донька - [PERSON] та онука - [PERSON], [INFO]. 08.09.1991 року [PERSON] отримала від [PERSON] 7000 карб. на придбання квартири в інтересах своєї сім'ї. 21.07.1991 року в заяві [PERSON] про придбання квартири вказані члени її сім'ї, тобто передбачалося, що покупцями стануть усі члени сім'ї. При цьому договір купівлі - продажу повинен був бути здійснений за довіреністю, так як [PERSON] спільно з донькою терміново виїхала до чоловіка в Австрію у вересні 1991 року. Однак, 28.11.1991 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між Ізмаїльською міською радою та [PERSON], проте [PERSON] [PERSON] про це не повідомила, довіреність на придбання квартири не використала. З огляду на зазначене, представник позивача вважає, що договір купівлі-продажу квартири, укладений між Ізмаїльською міською радою та [PERSON] є удаваним правочином, а реальним правочином є договір купівлі-продажу квартири, укладений між Ізмаїльською міською радою та [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зв'язку з тим, що грошові кошти надані сім'єю [PERSON]. На підставі викладеного представник позивача вказує, що власниками по 1/3 частин квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки, [PERSON] стало відомо, що тільки [PERSON] є власником квартири після її смерті, одразу після чого [PERSON] звернулася до суду за захистом порушених прав, строк позовної давності не пропущений. Крім того, позивачі вважають, що на момент укладення договору довічного утримання від 18.01.2001 року [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, представник позивача просить визнати за [PERSON] право власності на наступне майно, яке знаходиться в спірній квартирі, витребувати його у [PERSON] та передати [PERSON]: стінку меблеву, обідній стіл, стільці м'які 6 штук, диван, м'які крісла 2 штуки, журнальний стіл, дерев'яні ліжка 2 штуки, тумбочки прикраватні 2 штуки, трьохсворчата шафа, навісні шафи 3 штуки, подвійна мийка, одностворчата тумба, настільна лампа, тумбочки дерев'яні 4 штуки, комплект вітальні, шерстяні килими : 1 штука - 3х4, 2 штук - 2х3, тюлеві гардини 4 штуки, посуд різнобійний із трьох чайних сервізів, покривало, ковдри напівшерстяні 3 штуки, кришталеві вази 3 штуки, подушки 3 штуки, постіль, рушник, люстри 2 штуки, газова колонка, газова плита, чавунна ванна, раковина, килими на підлогу 2 штуки, підставка для посуду, котел, пральна машина «малютка», які знаходяться в квартирі [ADDRESS] та передані на відповідальне зберігання [PERSON] згідно акту опису та арешту майна від 28.02.2001 року. Що стосується даного майна, [PERSON] посилається на те, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги. Після смерті матері вона звернулася з заявою про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, тому вона має право на отримання у власність спадкового майна та витребування його з чужого незаконного володіння. В доповненнях до позовної заяви від 19.12.2014 року представник позивача вказує, що є додаткові підстави для визнання договору довічного утримання недійсним, оскільки в ньому допущені виправлення, а нотаріус [PERSON] не зазначила дату при внесенні змін відносно предмета договору довічного утримання, а також не запропонувала [PERSON] внести зміни в договір, відповідно до Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій. Вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання частково недійсним п.2 рішення Ізмаїльського міськвиконкому №1482 від 05.11.1991 року та про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на [ADDRESS] не приймалися судом до розгляду. 30.07.2010 року [PERSON] повторно звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з похованням з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (а.с. 160-162 т.2), з доповненнями (а.с. 31-32 т.3) який [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] було витрачено 7974,95 грн. на поховання [PERSON], на обряди поминання, виготовлення та встановлення пам'ятника та металевої огорожі на кладовищі. З урахуванням інфляції дана сума станом на 01.02.2012 року зросла до 22 302,37 грн., 3% річних з 2002 року становлять суму у розмірі 2631,73 грн. В судовому засіданні [PERSON] та її представник заперечували щодо задоволення позову [PERSON], [PERSON] та просили відмовити з задоволенні позову з підстав викладених в запереченнях а.с. 20-22 т.1, 107-119 т.1, 43-44, 45-46, 100-103 т.3, а саме у зв'язку з тим, що підстав для визнання договорів удаваним та недійсним не має. [PERSON] розуміла значення своїх дій під час укладання угоди довічного утримання. Позов про визнання угоди купівлі-продажу квартири, укладеної між Ізмаїльською міською радою та [PERSON] від 28.11.2001 року удаваною не підлягає задоволенню, оскільки угода укладена в 1991 році, а також у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Підстави для поновлення строків відсутні. Що стосується повернення майна [PERSON] не згодна щодо повернення подвійної мийки 1 шт., газової колонки 1 шт., газової плити 1 шт., чавунної ванни 1 шт., раковини 1 шт., котлу водо нагрівного 1 шт., так як зазначене майно є невід'ємним обладнанням квартири [ADDRESS], яка є предметом спору. Зустрічний позов [PERSON] та її представник підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити змінені позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в запереченнях на зустрічну позовну заяву (а.с. 187 т.2), а саме, у зв'язку з тим, що [PERSON] ніяких витрат на поховання [PERSON] не витрачала, так як у [PERSON] зберігалися грошові кошти, які їй висилала [PERSON] з Австрії, та за рахунок яких здійснювалися витрати на поховання. Крім того, в 2001 році [PERSON] вже зверталася до суду з вимогами до [PERSON] про стягнення шкоди, 15.10.2009 року судом залишений позов [PERSON] без розгляду за заявою позивача, отже, позовна давність для пред'явлення позову з даними вимогами сплила. Ухвалами суду від 04.09.2013 року та від 02.12.2013 року Ізмаїльську міську раду Одеської області та виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області залучено в якості співвідповідачів. Представник виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради та Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на обставини, викладенні в запереченнях від 18.12.2013 року (а.с. 2-3 т.4), а саме, у зв'язку з тим, що в матеріалах справи є заява [PERSON], яка була написана в липні 1991 року про передання їй в особисту власність квартири [ADDRESS], дана заява підписана також позивачем [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], отже, позивачці було відомо про передання квартири в особисту власність [PERSON] Таким чином, позивачами пропущений строк позовної давності та підстав на поновлення строку не має, оскільки позивачам було відомо про продаж квартири [PERSON] Крім того, рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №1482 від 05.11.1991 року було прийнято у відповідності з діючим законодавством на час прийняття, отже підстав для визнання його незаконним не має. Представник Ізмаїльської міської ради та виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради зазначає, що в заяві [PERSON], з якою [PERSON] була ознайомлена, вказано, що заявник просить продати квартиру в особисту власність, а члени сім'ї згодні на продаж квартири. З огляду на зазначене та оскільки рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №1482 від 05.11.1991 року законне, немає підстав для оскарження договору купівлі-продажу. Вислухавши представника позивача, відповідача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON], підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ізмаїльської міської ради народних депутатів виконавчого комітету №1482 від 05.11.1991 року (а.с. 62 т.1) вирішено продати [PERSON] квартиру [ADDRESS], яку вона займає, та яка складається з двох кімнат житловою площею 39 кв.м., загальною площею 61 кв.м. за 3 009 карб. Згідно договору від 28.11.1991 року Ізмаїльською міською радою народних депутатів продано, а [PERSON] придбано 5/40 частин житлового приміщення по [ADDRESS], яка вона займає (а.с. 129 т.1). Як вбачається з договору довічного утримання від 18.01.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №2/412 (а.с. 80 т.1), [PERSON] зобов'язалася передати у власність [PERSON] 5/40 частини домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми ЦК застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Таким чином, до спірних правовідносин, які виникли до 01 січня 2004 року, підлягають застосуванню норми ЦК УРСР (1963 року) Оскільки спірне майно придбано сторонами за договорами в 1991, 2001 роках, та [PERSON] померла в 2001 році, суд приходить до висновку, що правовідносини сторін регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року) Згідно ч.2 ст. 58 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. В своїй заяві а.с. 141 т. 4 представник [PERSON], [PERSON] просив визнати угоду від 28.11.1991 року укладену між Ізмаїльською міською радою народних депутатів та [PERSON] з приводу купівлі - продажу 5/40 частин житлового приміщення по [ADDRESS] удаваною угодою не посилаючись на норми закону. В обґрунтування позову посилається, що реальним правочином є договір купівлі-продажу квартири, укладений між Ізмаїльською міською радою та [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зв'язку з тим, що грошові кошти надані на придбання квартири сім'єю [PERSON]. Однак належних доказів в підтвердження зазначеного суду не надав. Крім того, зазначав, що договір купівлі - продажу повинен був бути здійснений за довіреністю, так як [PERSON] спільно з донькою терміново виїхала до чоловіка в Австрію у вересні 1991 року. Однак, 28.11.1991 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між Ізмаїльською міською радою та [PERSON], проте [PERSON] [PERSON] про це не повідомила, довіреність на придбання квартири не використала. Дані обставини спростовуються матеріалами справи, а саме заявою [PERSON] а.с. 228 т.3 з якої вбачається, що вона просить продати квартиру в її особисту власність на що члени її сім'ї надали згоду. Крім того, згідно ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. (ст. 75 ЦК УРСР) Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. З вимогами про оскарження договору купівлі-продажу від 28.11.1991 року укладеного між Ізмаїльською міською радою народних депутатів та [PERSON], 5/40 частин житлового приміщення по [ADDRESS] позивачі звернулися до суду в лютому 2012 року, отже більш ніж через 20 років. Підстав для поновлення строків судом не встановлено. За таких обставин, не підлягають задоволенню вимоги [PERSON], та [PERSON] щодо визнання угоди від 28.11.1991 року укладеної між Ізмаїльською міською радою народних депутатів та [PERSON] з приводу купівлі - продажу 5/40 частин житлового приміщення по [ADDRESS] удаваною угодою. На підставі вищевикладеного також не підлягають задоволенню вимоги щодо визнання власниками по 1/3 частин квартири [PERSON], та [PERSON] Що стосується позовних вимог [PERSON], та [PERSON] про визнання договору довічного утримання укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 18.01.2001 року недійсним суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 425 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. За формою та умовами договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.01.2001 року відповідає вимогам ст. 426 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 55 ЦК УРСР угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Ухвалами суду від 18.12.2013 року та від 18.09.2014 року по справі були призначені посмертні судово-психіатричні експертизи. Згідно акту №349 від 03.07.2014 року комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] будь-якими психічними захворюваннями, позбавляючими її можливості розуміти значення своїх дій чи керувати ними не страждала. [PERSON], [INFO] будь-яким психічним захворюванням, яке позбавило б її можливості розуміти значення своїх дій чи керувати ними при укладанні договору довічного утримання від 18.01.2001 року не страждала. Та відповідно до акту №594 від 29.10.2014 року комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи при укладанні договору довічного утримання 18.01.2001 року [PERSON] будь-якими хронічними стійкими психічними розладами не страждала, в якому-небудь тимчасовому стані, при якому в наслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ тимчасово не могла розуміти значення своїх дій або керуватися ними не знаходилася, тому могла розуміти значення своїх дій та керуватися ними. Зазначені обставини також підтверджуються свідченнями нотаріуса [PERSON], лікаря [PERSON], [PERSON] Підстав для визнання недійсним договору довічного утримання укладеного між [PERSON] та [PERSON] 18.01.2001 року судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання договору довічного утримання укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 18.01.2001 року недійсним та визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягають у зв'язку з необґрунтованістю. Що стосується вимог про визнання за [PERSON] право власності на наступне майно, яке знаходиться в спірній квартирі, витребування його у [PERSON] та передання [PERSON], а саме: стінки меблевої, обіднього столу, стільців м'яких 6 штук, дивану, м'яких крісел 2 штуки, журнального столу, дерев'яних ліжок 2 штуки, тумбочок прикраватних 2 штуки, трьохсворчатої шафи, навісних шаф 3 штуки, подвійної мийки, одностворчатої тумби, настільної лампи, тумбочок дерев'яних 4 штуки, комплекту вітальні, шерстяних килимів : 1 штука - 3х4, 2 штук - 2х3, тюлевих гардин 4 штуки, посуду різнобійного із трьох чайних сервізів, покривала, ковдр напівшерстяних 3 штуки, кришталевих ваз 3 штуки, подушок 3 штуки, постіль, рушника, люстр 2 штуки, газової колонки, газової плити, чавунної ванни, раковини, килимів на підлогу 2 штуки, підставки для посуду, котлу, пральної машина «малютка», суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з акту опису і арешту майна від 28.02.2001 року в квартирі [ADDRESS] описано та арештовано майно, а саме: стінка меблева, обідній стіл, стільці м'які 6 штук, диван, м'які крісла 2 штуки, журнальний стіл, дерев'яні ліжка 2 штуки, тумбочки прикраватні 2 штуки, трьохсворчата шафа, навісні шафи 3 штуки, подвійна мийка, одностворчата тумба, настільна лампа, тумбочки дерев'яні 4 штуки, комплект вітальні, шерстяні килими : 1 штука - 3х4, 2 штуки - 2х3, тюлеві гардини 4 штуки, посуд різнобійний із трьох чайних сервізів, покривало, ковдри напівшерстяні 3 штуки, кришталеві вази 3 штуки, подушки 3 штуки, постіль, рушник, люстри 2 штуки, газова колонка, газова плита, чавунна ванна, раковина, килими на підлогу 2 штуки, підставки для посуду, котел, пральна машина «малютка». Дане майно належало [PERSON], що визнається сторонами і з огляду на вимоги ч.1 ст.61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2011 року встановлено факт, що [PERSON], яка померла [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Отже згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР [PERSON], [INFO] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] Оскільки інших спадкоємців судом не встановлено, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на стінку меблеву, обіднього столу, стільців м'яких 6 штук, дивану, м'яких крісел 2 штуки, журнального столу, дерев'яних ліжок 2 штуки, тумбочок прикраватних 2 штуки, трьохсворчатої шафи, навісних шаф 3 штуки, подвійної мийки, одностворчатої тумби, настільної лампи, тумбочок дерев'яних 4 штуки, комплекту вітальні, шерстяних килимів : 1 штука - 3х4, 2 штуки - 2х3, тюлевих гардин 4 штуки, посуду різнобійного із трьох чайних сервізів, покривала, ковдр напівшерстяних 3 штуки, кришталевих ваз 3 штуки, подушок 3 штуки, постілі, рушника, люстр 2 штуки, газової колонки, газової плити, килимів на підлогу 2 штуки, підставки для посуду, котлу, пральної машини «малютки», які знаходяться в квартирі [ADDRESS] та передані на відповідальне зберігання [PERSON] згідно акту опису та арешту майна від 28.02.2001 року та витребування цього майна у [PERSON] з переданням [PERSON] Що стосується чавунної ванни та раковини суд вважає, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки вони є невід'ємним обладнанням квартири [ADDRESS] належної [PERSON] В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з похованням з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних суд приходить до висновку, що необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. (ст. 75 ЦК УРСР) Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Судом встановлено, що 12.11.2001 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з похованням. (а.с. 20-22 т.1). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.10.2009 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Дану ухвалу суду [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржувала. (а.с. 144 т.2) Відповідно до ч. 4 ст. 79 ЦК УРСР пред'явлення позову, залишеного без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності. 30.07.2010 року [PERSON] повторно звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з похованням з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. (а.с. 160-162 т.2) За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] звернулася до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: partial