Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним нікчемного договору. Вказував, що 16.01.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та відповідачем укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42672, відповідно до умов якого було розміщено вклад з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року в сумі 194 000 грн., однак в цей день постановою Правління Національного банку України від 16.01.2014 року № 14 ПАТ «Комерційний банк «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато процедуру його ліквідації. Спірний договір від 16.01.2014 року укладено після призначення уповноваженої особи Фонду, в зв'язку з цим цей договір є недійсним в силу вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому позивач просив суд визнати недійсним нікчемний договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» Т-42672 від 16.01.2014 року, укладеного між ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління [PERSON] та відповідача, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що вбачається з наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.01.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42672, відповідно до умов якого розміщено грошовий вклад з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року в сумі 194 000 грн. Разом з цим, 16.01.2014 року постановою Правління Національного банку України № 14 ПАТ «Комерційний банк «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.01.2014 року № 1 розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - [PERSON]. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VI, який є спеціальним до цих правовідносини. Згідно п. 6 ст. 2 Закону № 4452-VI, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 36 вказаного Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (ч. 3 ст. 36 Закону). Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону № 4452-VI визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, здійснює повноваження органів управління банку, приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку, вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Положеннями ч. 5 ст. 216 ЦК України закріплено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Будь-яких доказів або заперечень на спростування викладених в позовній заяві обставин відповідач суду не надав. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки 16.01.2014 року ПАТ «КБ «Даніель» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а тому укладений в цей день договір є недійсним. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 1 600 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved