Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

В березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до Апеляційного суду м. Києва з клопотанням про визначення територіальної підсудності згідно з ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» матеріалів позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва від 06.03.2017 підсудність позовної заяви було визначено Подільському районному суду м. Києва. 13.03.2017 матеріали позовної заяви надійшли до Подільського районного суду м. Києва. 31 березня 2017 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Роман О.А. було відкрите провадження у даній справі, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні. 20 листопада 2017 року Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва №2764 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу було розподілено судді Супрун Г.Б. 09 жовтня 2018 року Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва №807 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу було розподілено судді Войтенко Т.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.10.2018 справа була прийнята до провадження Подільського районного суду м. Києва в складі головуючого судді Войтенко Т.В. та призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачою платіжної картки в рамках зарплатного проекту № [NUMBER] , повний текст якого змінено та викладено в Додатковій угоді №1 від 21.02.2014. Позивач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» зазначив, що на підставі договору позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останньою операцій з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 4000 грн. на строк до 31.01.2017 з виплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,00%. Позивач вказував, що згідно з умовами кредитного договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання щомісячно вносити платежі на погашення кредитної заборгованості, однак припинив виконувати свої зобов`язання, в результаті чого за кредитним договором утворилася заборгованість. Посилаючись на те, що [PERSON] у позасудовому порядку не здійснила погашення заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 13.02.2017 становить 1723,57 грн. та складається із заборгованості по кредиту у розмірі 738,55 грн., 776,73 грн. несплачених відсотків, 200,92 грн. пені на прострочену заборгованість по процентам та 7,37 грн. пені на прострочену заборгованість за кредитом, банк звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 1723,57 грн. та 1600 грн. судового збору В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті суду. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 18.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачою платіжної картки в рамках зарплатного проекту № [NUMBER] , повний текст якого змінено та викладено в Додатковій угоді №1 від 21.02.2014. Відповідно до п.2.4 та 2.6 кредитного договору в редакції Додаткової угоди від 21.02.2014 сторони передбачили, що кредитні кошти надаються [PERSON] на умовах повернення на строк до 31.01.2017 шляхом відкриття кредитної лінії для проведення операцій з використанням платіжної картки. Відповідно до п.2.7 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами у розмірі 40% річних. Відповідно до п.8.1. кредитного договору [PERSON] взяла на себе зобов`язання у випадку порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом сплачувати пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором з урахуванням Додаткової угоди №1, якою викладено умови кредитування, починаючи з березня 2014 року [PERSON] припинила сплату процентів, що стало підставою для нарахування пені (а.с.7-9). На момент припинення внесення платежів на погашення заборгованості по кредиту залишок тіла кредиту становив 738,55 грн., сума несплачених відсотків - 776,73 грн. Відповідно до п.8.1 договору банк також нарахував [PERSON] пеню у розмірі 200,92 на прострочені відсотки та 7,37 грн. пені на прострочений платіж по погашенню основного боргу. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 13.02.2017 склав 1723,57 грн. Зважаючи на наявність заборгованості за кредитним договором та непогашення її в добровільному порядку, банк звернувся до суду з даним позовом до позичальника. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У конкретному випадку заяв про застосування строків позовної давності відповідачем заявлено не було. За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів про те, що заборгованість за кредитним договором погашена, відповідач не надав, що є підставою для задоволення позовних вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості судовим рішенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved