Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Банк звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 28 квітня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на день смерті [PERSON] становить 10 804,94 грн. У силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] . На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України 17 січня 2019 року Банк направив претензію кредитора до Носівської районної державної нотаріальної контори. 30 вересня 2019 року Банк отримав відповідь Носівської районної державної нотаріальної контори та цього ж дня направив лист-претензію до [PERSON] , який в свою чергу не вчинив жодних дій на виконання листа-претензії.\~\~ Банк просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 28 квітня 2007 року в розмірі 10 804,94 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просив розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та зазначив, що позовні вимоги не визнає повністю з тих підстав, що йому не було відомо про існування у [PERSON] кредитної заборгованості, після смерті [PERSON] на кредитну картку не могли надходити жодні кошти. Він (відповідач) стверджував, що орієнтовно через 2 місяці після смерті [PERSON] на її мобільний телефон поступив дзвінок з ПриватБанку. Представник банку попросив [PERSON] до телефону, на що він (відповідач) повідомив про те, що остання померла. Представник банку попросив занести у відділення банку копію свідоцтва про смерть, що він (відповідач) і зробив, тобто банк довідався про відкриття спадщини після смерті [PERSON] у 2014 році, але протягом наступних 6 років не вчинив дій, передбачених ст. 1281 ЦК України, а тому втратив можливість пред`явити вимоги до спадкоємців. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви від 28 квітня 2007 року Банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. На підставі цього кредитного договору [PERSON] були видані кредитні картки, термін дії останньої з яких становить до травня 2015 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9; 63). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Банком надано суду розрахунок заборгованості, складений станом на 22 жовтня 2017 року (а.с. 8), з якого вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 28 квітня 2007 року становить 10 804,94 грн., з якої 9 597,95 грн. заборгованість за кредитом та 1 206,99 грн. заборгованість за відсотками. Однак, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 20) Статтею 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1281 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Частиною 3 ст. 1231 ЦК України встановлено, що до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічна позиція викладена в п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. У судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2019 року Носівською районною державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] , як спадкоємця першої черги за законом, було заведено спадкову справу № 68/2019 року до майна померлої [INFO] [PERSON] . 20 березня 2019 року нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких спадкоємцями [PERSON] , які прийняли спадщину, є чоловік [PERSON] та син [PERSON] , які одержали у спадщину в рівних частинах 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та земельну ділянку, надану для ведення підсобного сільського господарства, яка розташована за цією ж адресою, що підтверджується копією відповідної спадкової справи. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Принципами цивільного судочинства є, зокрема, змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Банком не надано суду: - розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором б/н від 28 квітня 2007 року станом на день її смерті; - достовірних та достатніх доказів дотримання законодавчо визначеного строку пред`явлення вимог до спадкоємців [PERSON] ; - доказів про вартість отриманого спадкоємцями [PERSON] майна. З матеріалів справи вбачається, що станом на 26 грудня 2018 року Банку вже було відомо про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 22-23). У судовому засіданні встановлено, що з листом-претензією до [PERSON] . Банк звернувся лише у вересні 2019 року (лист-претензія датована 12 вересня 2019 року, а фактично відправлена 30 вересня 2019 року), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 30; 31-34). Таким чином, суд вважає, що Банком були пропущені строки, встановлені частинами 2 та 3 ст. 1281 ЦК України, для пред`явлення вимог до спадкоємців [PERSON] , а тому він позбавляється права вимоги. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У судовому засіданні встановлено, що спір у цій справі стосується прав та інтересів правонаступників [PERSON] , який помер [INFO] та який також прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Банк пред`явив свої вимоги лише до одного спадкоємця [PERSON] , не просив витребувати докази про те, хто є правонаступником [PERSON] , та залучити їх до участі у справі в якості співвідповідачів. Ураховуючи вищевикладене, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed