Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] посилаючись на те, що 08.06.2011 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем надано відповідачу кредит у розмірі 3000 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користуванням кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язався погасити заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором. Проте відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, а тому позивач просить стягнути суму заборгованості разом з судовими витратами. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату,час і місце судового засідання. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року та від 15 травня 2020 року судове засідання проведено в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 15 травня 2020 року витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» докази по справі. Справа розглянута в порядку відеоконференції. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, підтримав наданий суду відзив та пояснив, що відповідач не отримував кредині коштив сумі 3 000 грн., у заяві-анкеті зазначена сума в розмірі 2 500 грн. Просив врахувати Постанову ВеликоїПалати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, а також ту обставину, що відповідачем повернуті позивачу всі кошти та відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, який в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 08.06.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем було надано останньому кредит у розмірі 2 500,00 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користуванням кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 31 жовтня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 38079 грн. 76 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 2916 грн. 30 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 29595 грн. 44 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання у розмірі 3278 грн. 51 коп. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг нараховано штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) у розмірі 1789 грн. 51 коп. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 08 червня 2011 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви відповідача, виписка по рахунку, довідка про видачу креджитних карток. Разом з тим, вказані документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, ні довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису [PERSON] . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду АТ «КБ «Приватбанк» має право виключно на повернення сум фактично отриманих коштів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту, суд враховує наступне. Відповідач не заперечує отримання коштів, проте у своїй заяві зазначає, що ним всі кошти банку повернуті, а тому відсутня заборгованість. Відповідачем за період з 08 червня 2011 року по 04 травня 2015 року сплачено 6412 грн. 51 коп. Крім того, згідно звіту про здійснені відрахування та виплати з місця роботи відповідача встановлено, що за період з 01 лютого 2020 року по 31 травня 2020 року з [PERSON] утримано суми на погашення кредиту , а всього стягнуто 9 471 грн. 31 коп. Сума заборгованості за тілом кредиту не перевищує суму внесених відповідачем коштів в рахунок повернення кредитних коштів, а тому заборгованість по тілу кредиту не підлягає стягненню, оскільки відповідачем повернута сума фактично отриманих коштів. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed