Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначено, що 06.11.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б.н., відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 42111,08 грн., що складається з: 3078,58 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,0 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 3078,58 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,0 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1106,88 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 37925,62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 0,0 грн. - нарахована комісія, а також судові витрати по справі у розмірі 2102 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду належним чином оформлене клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, суд при вирішенні спору виходить з наданих позивачем доказів, які містяться у матеріалах справи та приходить до наступному висновку. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір з надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви б.н. від 06.11.2014 року, що містить у собі анкетні данні позичальника; Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які визначають порядок користування банківською картою, строк дії договору, відповідальність сторін за порушення договору; а також Тарифів банку, якими визначено процентну ставку за користування кредитом, порядок і строки внесення щомісячних платежів, розміри пені. В нижній частині Анкети-заяви міститься текст про згоду клієнта з тим, що дана анкета, а також Умови і Тарифи, розміщені на офіційному сайті банку, складають між сторонами єдиний договір про надання банківських послуг, а також про те, що клієнт ознайомлений з даними Умовами і Тарифами. Вказані документи існують у таких формах: бланк Анкети-заяви складений у друкованій формі і заповнений ручкою, анкета підписана відповідачем; Умови та правила надання банківських послуг містяться на сайті банку в електронній формі за Веб-адресою: https://privatbank.ua/terms/, надані суду у простій друкованій формі окремо від анкети-заяви без підпису сторін договору; Тарифи банку надані суду у друкованій формі окремо від анкети-заяви без підпису клієнта. За приписом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Великою Палатою Верховного Суду 03.07.2019 винесено постанову у цивільній справі №342/180/17 та викладено висновок про те, що Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи ПриватБанку не можуть вважатися складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. У такому разі, банк не має права на стягнення відсотків, штрафів та інших сум, нарахування яких передбачено Умовами і Тарифами, однак фактично отримані позичальником кошти (тіло кредиту) мають бути повернуті позикодавцеві. Натомість, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву не надіслав, то суд не може встановити його позицію щодо визнання чи невизнання Умов і Тарифів, а тому при винесенні рішення виходить із наданих позивачем доказів. Так, своїм підписом позичальник підтвердив, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, в обов`язки відповідача входить погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Тарифами банку встановлено розмір процентної ставки за користування кредитом, порядок внесення платежів на його погашення, розмір пені. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 05.10.2020 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 42111,08 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ч. 1 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як кредитодавець, відповідно до положень ст. 1054 ЦК України має право вимагати від [PERSON] , як позичальника, повернення частини кредиту, що залишилась та сплати належних йому процентів. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по договору, які складаються з: заборгованості за тілом кредиту- 3078,58 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України- 1106,88 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача пені за несвоєчасне виконання боржником своїх договірних зобов`язань за договором, то суд вважає, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рн/2013, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на вищенаведені норми права та позицію Конституційного Суду України, суд вважає, що розмір пені слід зменшити до суми заборгованості по тілу кредиту, тобто до 3078,58 грн. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума судових витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial