Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

В березні 2018 року представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві в сумі 176 000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб. В обґрунтування вимог посилається на наступні обставини. Так, 14 листопада 2015 року о 20 годині 20 хвилин на шахті «ім. Леніна», дільниця № 6, штреку скреперування в осях 45-49 гор.1301м., під час виконання трудових обов'язків електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування, внаслідок раптового вивалу окремого блоку породи був смертельно травмований син позивача - [PERSON]. Відповідно до розділу 10 акту форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» від 22.12.2015 року нещасний випадок, внаслідок якого загинув [PERSON], стався у зв'язку з невиконанням своїх посадової обов'язків гірничим майстром дільниці № 6 шахти «ім. Леніна », ПАТ «Кривбасзалізрудком» [PERSON], який не проконтролював додержання робітником правил та норм з охорони праці, що є порушенням вимог п.2.34 «Посадової інструкції майстра гірничої дільниці очисних робіт». Внаслідок смерті сина позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: він втратив рідного сина, саме на підтримку та допомогу якого розраховував у старості. Звістка про загибель сина призвела до того, що позивач постійно перебуває у нервовому психологічному стані, так як думки про смерть дитини не покидають його навіть тепер. Відчуття того, що Позивач ніколи не побачить свого сина, постійно пригнічує його, що негативно позначається на психічному стані. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «КЗРК» - Літовченко Т.М. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що підприємством було проведено розслідування нещасного випадку на виробництві, де встановлено, першою причиною настання нещасного випадку є невиконання самим [PERSON] вимог «Інструкції з охорони праці № 4-21 для гірника очисного забою», з якою останній був ознайомлений під особистий підпис. [PERSON] не подбав про особисту безпеку і здоров'я, зайшов у дучку для її огляду, що є порушенням ст. 14 Закону України «Про охорону праці», пункт 3.3.26 «Інструкції з охорони праці №4-21 для гірника очисного забою» Таким чином, відповідач вважає, що нещасний випадок із [PERSON] стався з його власної вини, внаслідок нехтування елементарними заходами безпеки, що у свою чергу призвело до значного ушкодження здоров'я. Також, представник Відповідача зазначила, що відповідних висновків медичних установ на підтвердження факту спричинення моральної шкоди позивачем не надано. Крім того вказала, що членам родини загиблого [PERSON], було надано відповідну матеріальну допомогу на загальну суму 20 334,90 грн. Повні свої доводи викладені у письмовому відзиві на позовну заяву, що долучений до матеріалів справи. Вивчивши матеріали справи, доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є рідним батьком загиблого [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, Терновського районного відділу ЗАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 серпня 1984 року (актовий запис № 1738). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 16 листопада 2015 року, актовий запис №16, [PERSON] помер [INFO] 14 листопада 2015 року о 20 годині 20 хвилин на шахті «ім. Леніна», Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», дільниці № 6 стався нещасний випадок - під час виконання трудових обов'язків електрослюсар (слюсар) чергового та з ремонту устаткування [PERSON] загинув. За фактом нещасного випадку було складено акт № 40-21 про нещасний випадок на підприємстві від 14 листопада 2015року, відповідно до висновку, причиною нещасного випадку, що стався 14 листопада 2015 року о 20 годині 20 хвилин з [PERSON] є знаходження потерпілого у рудозвалюваліній дучці №2 шир.1301/1294 мм, штрека скреперування в осях 44-48 гор. 1301 м яка з'єднання нижньою камерою та раптовий вивал окремого блоку породи, розміром 0,5х0.95х0.7м та масою більше однієї тони, під впливом дії власної ваги, яким і був смертельно травмований [PERSON], під час ймовірного огляду затору гірничої маси знаходячись у дучці (небезпечному місці). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов'язком держави. Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно з ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку із смертю сина встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Так, внаслідок смерті сина позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку зі смертю дитини. Таким чином, факт моральних страждань у зв'язку зі смертю сина, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, враховуючи наявність вини самого [PERSON] у настанні нещасного випадку, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди є сума у розмірі 100 000,00 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб, буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню. В задоволенні ж іншої частини позову, слід відмовити. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial