Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку штрафні санкції за невиконання зобов`язань, а саме 3% річних в розмірі 1423,72 доларів США, відшкодувати судові витрати. До суду надійшла заява представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Ярмака С.П. про підтримання позовних вимог в повному обсязі та клопотання про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 у справі № 2-197/2011 присуджено до стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 231960-CRED від 04.06.2008 в розмірі 46794,14 грн. та судові витрати: судовий збір в розмірі 467,94 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29.02.2012 рішення суду першої інстанції було змінено та зменшено розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутої солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» до 46294,14 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Стягувач ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що судове рішення не виконане, заборгованість не сплачена. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11\~, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події\~\~( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612\~ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті \~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція викладена у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). Враховуючи, що судовим рішення від 29.02.2012 визначений розмір грошового зобов`язання [PERSON] , який останньою не сплачений, з боржника підлягає стягненню штрафні санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми. Суд не погоджується із наданим представником позивача розрахунку та вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню 3% річних від суми боргу - 46294,14 грн. за період з 01.03.2012 по 22.06.2020, яка складає 11780,27 грн. (46294,14х3х3096:365:100), вимоги щодо стягнення інфляційних втрат позивачем не заявлені. За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Так, статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Стаття 141 ЦПК України визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відшкодуванню підлягають лише документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial