Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21 вересня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що відповідач дає свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язалася погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленими Тарифами Банку, що викладені на вищевказаному сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 257279,70 грн., яка складається з наступного: 1265,71 грн. - заборгованість за кредитом; 249013,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7000,00 грн. - заборгованість за пенею, 0,00 грн. - заборгованість за комісією. Позивач звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що заборгованість до стягнення становить 130903,05 грн., яка складається з наступного: 1265,71 грн. - заборгованість за кредитом; 129 637, 34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 21 вересня 2011 року по 20 жовтня 2018 року, яку просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 27 квітня 2020 року об 11 год. 00 хв. В зазначене судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, при подачі позову надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій просить слухати справу в його відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 21 вересня 2011 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 1300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором (а.с. 9-32). Однак відповідачем умови договору не виконувались, в зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 257279,70 грн., яка складається з наступного: 1265,71 грн. - заборгованість за кредитом; 249013,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7000,00 грн. - заборгованість за пенею, 0,00 грн. - заборгованість за комісією. Заборгованість, яку позивач просить до стягнення становить 130903, 05 грн., яка складається з наступного: 1265,71 грн. - заборгованість за кредитом; 29 637,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 21 вересня 2011 року по 20 жовтня 2018 року (а.с.4-6). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 130903 грн. 05 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved