Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором № б/н від 01.11.2011 року у розмірі 14 668,25 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.11.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами кредитного договору останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу вищевказані грошові кошти. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором № б/н від 01.11.2011 року належним чином не виконував, в зв`язку з чим станом на 08.12.2019 року має заборгованість у розмірі 14668, 25 грн. На підставі зазначеного АТ «Приватбанк» звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 02.03.2020р. по даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. За таких обставин, суд вирішує справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Опікун відповідача - [PERSON] - надала до суду 09.04.2020р. відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 14.08.2013 р. [PERSON] визнаний недієздатним, а вона призначена опікуном. Рішення набрало законної сили 02.09.2013р. Відповідач є інвалідом 2 групи з дитинства, йому протипоказані всі види праці. За своїм психічним станом відповідач не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, відповідач не має майна, яке б належало йому на праві власності. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач 28.05.2020р. надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що 01.11.2011 р. АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач уклали договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Рішення про визнання недієздатним відповідача набрало законної сили вже після оформлення кредитного договору, а отже позичальник на момент отримання кредитних коштів був дієздатним. Тобто, 01.11.2011р. підписання кредитного договору здійснювалося повнолітньою, дієздатною особою, якою підтверджено розуміння та ознайомлення з умовами підписаного документу. Згідно ст. 41 ЦК України, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною особою несе її опікун. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 10.04.2020 року судом залучено до участі у справі законного представника відповідача - опікуна [PERSON] . Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, з наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації, відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 01.11.2011 року отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами кредитного договору останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу вищевказані грошові кошти (а.с. 10). Відповідач зобов`язання за договором № б/н від 01.11.2011 року належним чином не виконував, а тому станом на 08.12.2019 р. останній має заборгованість за кредитом у розмірі 14668,25 грн., яка складається з наступного: 10386,57 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 10386,57 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 740,90 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2366,10 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії; а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штрафи (фіксована частина); 674,68 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-9). Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 14.08.2013 р., яке набрало чинності 02.09.2013 р., [PERSON] визнано недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] (а.с.57). Згідно з положеннями ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 ЦК України) Так, відповідно до ч. 1 ст. 1184 ЦК України, шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкового психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч.1 ст. 40 ЦПК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Оскільки з прийняттям судом рішення про визнання фізичної особи недієздатною пов`язується низка важливих правових наслідків (ст. 41 ЦК України), необхідно чітко встановити момент, з якого фізична особа є недієздатною. За загальним правилом, таким моментом є день набрання законної сили відповідним судовим рішенням, тобто день, наступний після дня закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Таким чином, [PERSON] є недієздатним з 02.09.2013 року, тобто з дати набрання законної сили рішенням суду. Закон не визначає, які правові наслідки обумовлюються судовим рішенням, в якому визначається день, з якого фізична особа є недієздатною. Оскільки інше не випливає з норм ЦК України , можна зробити висновок про формальне поширення недієздатності на усі наслідки, визначені ст. 41 ЦК України. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що суд, на дату яку вже минула, не може встановити над особою опіку і призначити опікуна. Відтак, опікун за ч. 4 ст. 41 ЦК України може нести відповідальність за діяння свого підопічного лише з моменту набуття ним повноважень, тобто з моменту вступу в законну силу рішення суду про визнання особи недієздатною, в якому зазначається про призначення опікуна (ч. 1 ст. 40 ЦК України). Опікун, який призначений пізніше, не несе відповідальність за дії вчинені підопічним до такого призначення. (Постанова ВС від 07.11.2018 року, справа № 204/7/15-ц, провадження № 61-12955св18) З положень ст. 41 ЦК України вбачається, що опікун несе відповідальність лише за шкоду завдану недієздатною особою. Аналіз приведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту визнання відповідача недієздатним, він не несе відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору, оскільки є недієздатним суб`єктом цивільної процесуальної дієздатності, а усі правочини, що необхідно вчиняти на погашення суми кредитного зобов`язання, законом покладено на опікуна, який не є стороною кредитного договору і у такому випадку несе особисту відповідальність за завдану шкоду, якщо не доведе, що ця шкода завдана не з його вини. В матеріалах справи відсутні докази про те, що опікун був повідомлений про існування кредитного договору та порушення строків погашення отриманого кредиту. У разі завдання шкоди через вині дії опікуна між ним та банком виникають деліктні правовідносини, які вирішуються за положеннями ст.ст. 41, 1184 ЦК України. Таких вимог банком не заявлено. Вирішуючи спір, суд враховує наведені положення матеріального права та бере до уваги відсутність з боку недієздатного відповідача винних дій в порушенні строків погашення кредиту починаючи з моменту визнання його за рішенням суду недієздатним, бо в силу свого психічного стану він не міг самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки укладеного з ним кредитного договору через нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у зв`язку з психічним розладом стану його здоров`я. Особа, на яку законом покладено обов`язок вчиняти дії від імені недієздатної особи опікун [PERSON] , не залучена до участі у справі як відповідач, оскільки до неї відповідно не пред`явлено позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог позивача відмовити. Згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed