Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом та просить стягнути з\~\~ [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором в сумі 59491,90 грн. Вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до укладеного договору [PERSON] 21.06.2011 р. отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Однак, станом на 09.06.2019 р. умови договору не виконувались і утворилась заборгованість на суму 59491,90 грн. з яких: 5570,58 грн. - заборгованість за тілом кредита; 19966,69 грн.\~ - заборгованість за простроченим тілом кредита; 29745,49 грн. - нараховано пені за прострочене зобов`язання; 900 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн.-штраф (фіксована частина); 2809,14 грн.-штраф (процентна складова), що і змусило звернутись з позовом до суду. Представник позивача\~ АТ КБ «ПриватБанк» Манзір О.Б. позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, фактично пославшись на вищевикладені обставини. [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що спірний кредитний договір не укладав. АТ КБ «ПриватБанк» просив встановити кредитний ліміт в розмірі 500 грн., а не 7000 грн. Пролонгації терміну дії картки не відбувалося, підписи під будь-якими документами з даного приводу не ставив. Згідно\~ ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Встановлено судом, що 21.06.2011 р. між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 14-50). У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов укладеної угоди,утворилася заборгованість, яка станом на 09.06.2019 р., становить 59491,90 грн. з яких: 5570,58 грн. - заборгованість за тілом кредита; 19966,69 грн.\~ - заборгованість за простроченим тілом кредита; 29745,49 грн. - нараховано пені за прострочене зобов`язання; 900 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн.-штраф (фіксована частина); 2809,14 грн.-штраф (процентна складова) (а.с. 6-13). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.ч. 1-2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, підписаній сторонами, визначено процентну ставку за користування кредитом (а.с. 15). Таким чином, на переконання суду, не заслуговують на увагу пояснення відповідача в частині того, що вищевказаний кредитний договір він не укладав. Дані заперечення спростовуються вищезазначеними анкетою-заявою та довідкою (а.с. 14-15). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та пеню (а.с.6-13). Крім цього, суд звертає увагу на те, що укладений між сторонами кредитний договір від 21.06.2011 р. у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] суму непогашеного тіла кредиту у розмірі 25537,27 грн. Що стосується стягнення нарахованої пені за прострочене зобов`язання і несвоєчасність сплати боргу, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). АТ КБ «Приват Банк» надало суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту. В той же час, за це ж саме порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Отже, відсутні будь-які правові підстави щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 29745,49 грн., що протирічить вимогам матеріального права. Що стосується позовних вимог в частині стягнення штрафу, то вони підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 15). Отже, стягненню також підлягає штраф в сумі 500 грн. та 1277 грн. (5% від суми заборгованості). На переконання суду, не заслуговують на увагу пояснення відповідача\~ в частині того, що він просив встановити кредитний ліміт в сумі 500 грн., а не як зазначає банк 7000 грн; пролонгації терміну дії картки не відбувалося, підписи під будь-якими документами з даного приводу не ставив. З розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором вбачається, що [PERSON] неодноразово знімав або перераховував кошти в сумі, яка значно перевищувала 500 грн. Тобто, фактично погодився зі збільшеним розміром кредитного ліміту і з даного приводу до банку не звертався. Іншого ним не доведено. Аналогічно відповідач користувався кредитною картою з 21.06.2011 р., знімав з неї та переводив кошти (11.10.2018 р. востаннє використав 20 грн.), гасив заборгованість (12.09.2018 р. востаннє погасив 300 грн.), тощо. Тобто, користувався кредитною карткою і не заперечував щодо її строку дії. Іншого ним не доведено. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ ПриватБанк 1921 грн. судового збору.

Outcome: partial