Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

В березні 2019 року позивачі звернулися із означеним позовом до суду, вказавши, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, яким є право на земельну частку (пай) розміром 2,86 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» та розташована на території Гришковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Позивачі є спадкоємцями першої черги до майна померлої за законом та у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняли спадщину, проте вони позбавлені можливості оформити свої спадкові права на вказану земельну частку (пай). Так, нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно, яким є сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , а також із тих підстав, що такий правовстановлюючий документ був виданий після смерті спадкодавця. Враховуючи наведене, позивачі просили визнати за ними право на таку земельну частку (пай) в порядку спадкування. Ухвалою судді від 21.03.2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачам - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивачі не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в якій вимоги позову підтримали. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій вимоги позову визнав у повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Гришковецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дочками померлої [PERSON] , а отже, спадкоємцями першої черги до її майна за законом, що підтверджується свідоцтвами про їх народження та Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, якими підтверджується зміна прізвищ позивачів у зв`язку з реєстрацією ними шлюбів. Довідкою Гришковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області №138 від 04.03.2019 року підтверджується, що обоє позивачів фактично прийняли спадщину після смерті їхньої матері [PERSON] . Матеріалами справи також підтверджується, що в лютому 2019 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Деражнянського районного нотаріального округу Янцаловської В.О. із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , проте згідно з письмовим повідомленням нотаріуса №109/01-16 від 07.02.2019 року їм у цьому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно, а також із тих підстав, що такий правовстановлюючий документ був виданий після смерті спадкодавця. Із цього ж повідомлення нотаріуса вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Архівною довідкою Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №113/01-18 від 16.01.2019 року підтверджується, що у 1996-2004 роках спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Наведені обставини стали підставою для звернення позивачів із даним позовом до суду. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що померлій [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 2,86 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» та розташована на території Гришковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, і таке право входило до складу її спадщини. Вирішуючи обґрунтованість таких доводів позивачів, судом враховується наступне. Земельна частка (пай) - це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що згідно зі статтею 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Виходячи із системного аналізу вказаних положень Указу Президента, особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акта. Як встановлено судом із матеріалів справи, 22.06.1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» с. Гришки Деражнянського району Хмельницької області було видано державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER] . Додатком №1 до такого державного акту є список громадян-членів вказаного колективного сільськогосподарського підприємства. Разом із цим, як встановлено судом, [PERSON] до такого списку включена не була. Наведена обставина, зокрема, підтверджується письмовим повідомленням Відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №С-732/0-0.23-738/137-18 від 22.10.2018 року, із якого встановлено, що відмітки про включення [PERSON] до списку громадян-членів КСГП «Україна» с. Гришки не виявлено. Із цього ж повідомлення вбачається, що на підставі розпорядження РДА №140 від 10.08.2000 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Деражнянської райдержадміністрації (с. Гришки) було зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , проте такий сертифікат їй виданий не був. Оглядом у судовому засіданні означеної Книги реєстрації сертифікатів судом також встановлено відсутність у ній відомостей щодо отримання [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . Наведене свідчить про те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів про те, що на час видачі КСГП «Україна» державного акта на право колективної власності на землю їхня мати [PERSON] була членом цього господарства, а також доказів, які б вказували на неправомірність не включення її до списку громадян-членів вказаного КСГП, які мають право на земельну частку (пай), як і не надано доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай). Не надано позивачами і будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на належність спадкодавцю [PERSON] права на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Гришки Деражнянського району Хмельницької області, а також на те, що таке право увійшло до складу спадкової маси після її смерті. При цьому, враховується, що судом було визнано обов`язковою явку позивачів [PERSON] та [PERSON] до суду для надання ними особистих пояснень, про що їх було письмово повідомлено, проте ні позивач [PERSON] , ні позивач [PERSON] в судове засідання для надання таких пояснень не з`явилися та будь-яких додаткових доказів на підтвердження їхніх доводів в обґрунтування позовних вимог не надали. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай) розміром 2,86 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» та розташована на території Гришковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed