Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання представник позивача, Кіріченко В.М. не з`явився, проте в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Із позовних вимог видно, що 04.07.2013 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву при підписанні якої він ознайомився з умовами та правилами таких послуг та надав свою згоду, згідно якого відповідачу було надано кредитну картку зі сплатою 3 % на місяць за користування кредитними коштами. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12 300 грн. Згідно наданих банком послуг відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредитну за тарифами вказаним в підписаній ним заяві. Однак відповідач умов договору у визначений термін не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті кредитних коштів, якими він користувався в сумі 33 030, 85 грн. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являється, хоча був повідомлений належним чином. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно кредитного договору про надання послуг б/н від 04.07.2013 року (а.с. 12-43), позивач надав позичальнику кредитну картку ліміт, якої в подальшому був збільшений до 12 300 грн. під 3 % на місяць. З розрахунку заборгованості по кредитному договорі про надання послуг № б/н від 04.07.2013 року, видно що станом на 04.10.2020 року сума заборгованості становить 33 030, 85 грн., а саме: 23 890, 43 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1 590, 07 грн. заборгованість за відсотками, 7 550, 35 нараховано пені (а.с. 5-11. У відповідності до положень ч.2 ст.1054 ЦК України та згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наведеного, ст.ст. 546-547, 550, 553-554, 612, 625, 1046-1054 ЦК України та

Outcome: approved