Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

В березні 2015 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом , в якому просила стягнути зі страхової компанії суму страхового відшкодування у урахуванням індексації 29 570 грн., у виплаті повної суми якої було неправомірно відмовлено відповідачем, 5406,59 грн. пені за просторочення виплати страхового відшкодування, 800 грн. за проведення незалежної експертизи, а також з обох відповідачів в рівних частках 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Позивач та її представник вимоги позову підтримали, просили про задоволення позову в повному обсязі, але з врахуванням сплаченої суми страхового відшкодування під час перебування справи на розгляді в суді. Представник відповідача УДСО в судовому засіданні заперечувала проти позову в частині, що стосується стягнення моральної шкоди , посилаючись на відсутність належних доказів моральних страждань позивача. Представник відповідача [PERSON] компанії просив слухати справу у його відсутність, надав письмові заперечення, в яких визнав факт страхового випадку, але просив відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є власником автомобіля марки Мазда 626, р\\н ВЕ 7099 ВІ. 07 лютого 2014 року з вини водія [PERSON], який на той час перебував у трудових відносинах з УДСО ( наказ від 06.12.20-13 року № 123о\\с) , керуючи автомобілем ЗАЗ, д\\н 15 0598, який знаходиться на балансі УДСО, сталася ДТП, внаслідок якого автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження. Згідно Постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 квітня 2014 року , [PERSON] визнаний винним у скоєнні вищевказаної ДТП та на нього накладене адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 124 КупАП. 04 грудня 2013 року між відповідачами було укладено ( пролонговано Договір від 03.06.2010 року № КИ.О1-02.58584) Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що посвідчується полісом № АС/8828122 (далі - Договір) , відповідно до якого страхувальником є УДСО, а застрахованим транспортним засобом в тому числі є автомобіль ЗАЗ, р\\н 15 0598, з лімітом відповідальності за шкоду , заподіяну майну 50 000 грн., безумовна франшиза 1000 грн. Строк дії договору до 15 грудня 2014 року. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При дослідженні обставин справи та оцінці доказів, суд виходить з того, що відповідно до правової позиції ВСУ , яка обовязкова судом до застосування на підставі ст. 360-7 ЦПК України, первинним у взаємовідносинах сторін є договір, і якщо в ньому міститься посилання на правила страхування, то в такому випадку вони є обовязковими для обох сторін. 10 лютого 2014 року страхувальником направлено повідомлення про страховий випадок на адресу страхової компанії. 17 лютого 2014 року [PERSON] подана через УДСО до АТ УОСК заява про страхове відшкодування за страховим полісом № АС/8828122 від 04.12.2013 року за збиток, нанесений внаслідок ДТП, яка сталася 07 лютого 2014 року. Увесь необхідні матеріали на відшкодування за програмою цивільно-правової відповідальності громадянки [PERSON] був надісланий від УДСО до страхової компанії 19 березня 2014 року, а отримані останньою 10 квітня 2014 року. А потім ще додатково самостійно позивачкою і 02 вересня 2014 року. Заяву від водія постраждалого автомобіля [PERSON]А, представник страхової компанії отримав 18 лютого 2014 року , що підтверджено самим відповідачем. Проте лише 14 липня 2014 року за замовленням АТ УОСК було складено Звіт № 466\\14 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу Мазда 626, д\\н ВЕ 7099 ВІ, згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 35 925,38 грн., а ринкова вартість автомобіля 27401 грн. 01 вересня 2014 року також за замовленням страхової компанії проведено Звіт № 466-1\\14 про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу Мазда 626 д\\н ВЕ 7099 ВІ, відповідно до якого утілізаційна вартостіь автомобіля складає 16003,69 грн. 08 жовтня 2014 року страховою компанією затверджено страховий Акт № 15080 за стираховим випадком за вищевказаною ДТП, яким затверджено суму страхового відшкодування 10 397,31 грн. Така сума обрахована , виходячи з різниці ринкової вартості транспортного засобу та вартості залишків автомобіля і за мінусом франшизи оскільки вартість матеріального збитку з урахуванням коефіціенту зносу становить 35 925,38 грн. , отже вартість ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля. 14 листопада 2014 року [PERSON] в добровільному порядку виплачено [PERSON] 100 грн. Франшизи за ДТП від 07.02.2014 року /(платіжне доручення від 14.11.2014 року). Як вбачається з наданих копій квитанцій [PERSON] компанією на рахунок [PERSON] сплачено у рахунок страхового відшкодування за Актом 15080 по полісу АС / 8828122 04\\12\\13 страхувальника УДСО при УМВС в Миколаївській області 1397 грн. 26 листопада 2014 року (платіжне доручення № 8269), 1000 грн. 25 травня 2015 року ( платіжне доручення № 3104), 8000,31 грн. 04 червня 2015 року (платіжне доручення № 152). За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1194 цього кодексу передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до положень ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон ) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це в тому числі шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором страхування відповідальності не може перевищувати розмір реальних збитків. Відповідно до вимог ст.32 Закону, страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Матеріалами справи підтверджується, що на час ухвалення рішення суду позивачкою отримано від страхової компанії страхове відшкодування у розмірі 10 397,31 грн. компенсації за втрачений автомобіль. За такого, суд доходить висновку, що стягненню на користь позивача не підлягає недоплачене страхове відшкодування, оскільки страховиком вірно, відповідно до Правил страхування, положень ст. 30 Закону та п. 9.4.2 укладеного між відповідачами договору , обчислений розмір страхового відшкодування та виплачений власнику пошкодженого т\\з в повному обсязі. Жодних інших належних доказів того, що матеріальна шкода є більшою, позивачка суду не надала. Згідно умов [PERSON] не підлягають відшкодуванню витрати на відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди; витрати на калькуляцію(дефектування) пошкодженого ранспортного засобу, які попередньо не погоджені письмово з страховиком . За пунктом 9.3.2 [PERSON], у тому разі якщо одна із сторін за [PERSON] не погодиться з висновком експерта , вона має право звернутися до іншого з оплатою його послуг за власний рахунок . Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Пунктом 36.5 Закону та п. 11.1.2 ,п.13.1 договору передбачений обов'язок страховика при порушенні термінів виплати страхового відшкодування з його вини сплачуватии страхувальнику пеню за його письмовою вимогою з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період , за який нарахована пеня за кожний день прострочення. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що якщо у страховика виникли сумнів відносно достовірності наданих Страхувальником відомостей та документів, строк складання страхового акту продовжується на період отримання страховиком необхідних документів від організацій, підприємств та установ, які володіють необхідною інформацією, але цей строк не може перевищувати 90 днів з моменту направлення повідомлення страхувальнику. Отже, час прострочення страховика починається з 10 липня 2014 року ( через 90 днів після отримання заяви на виплату). Тим більше, що заява про настання страхового випадку від водія пошкодженого транспортного засобу та про направлення страхового експерта надійшла ще 18 лютого, тоді як експертний Звіт отримано лише 01 вересня 2014 року, що не є виною потерпілої особи чи страхувальника. І навіть при цьому страховою компанією не виконані вимоги п. 11.1.10 [PERSON] щодо виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особипротягом одного місяця з дня отримання усіх необхідних документів. Оскільки умовами [PERSON] між сторонами передбачена сплата неустойки у вигляді пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, вимоги позову про стягнення пені є обгрунтованими та підлягють частковому задоволенню. За такого, за час прострочення виплати суми страхового відшкодування у розмірі 9000,31 грн. : - з 11 липня 2014 року по 05 лютого 2015 року ( 206 дні просторочення за 0, 077% подвійної облікової ставки НБУ) = становить 1425,99 грн.; - з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року( 26 дні просторочення за 0, 107% подвійної облікової ставки НБУ) = становить 250,04 грн.; - з 04 березня 2015 року по 24 травня 2015 року( 80 дні просторочення за 0, 164% подвійної облікової ставки НБУ) = становить 1181,08 грн.; - з 25 травня 2015 року по 04 червня 2015 року( 10 дні просторочення за 0, 164% подвійної облікової ставки НБУ, але прострочення сплати 8000,31 грн.) = становить 131,20 грн. Отже загальна сума пені, що підлягає стягненню зі страхової компанії на користь позивачки за весть час прострочення, становить 2988,31 грн. Також підлягають задоволенню вимоги позову про застосування до відповідача страхової компанії положень ст. 625 ЦК України , оскільки дійсні правовідносини сторін за характером є грошовим зобов'язанням . За такого на користь позивача зі страхолвої компанії ( боржника який прострочив виконання грошового зобовяхання) слід стягнути 236 грн. 41 коп. трьох відсотків річних та 5753 грн. 60 коп. інфляційних витрат за весь час просторочення . Також позивач просив стягнути на її користь витрати на проведення незалежного автотоварознавчого дослідження вартості матеріального збитку Звіт № 007\\02-14 від 13 лютого 2014 року у розмірі 800 грн. , але за умовами [PERSON] та положень п.34.2 ст. 34 Закону, не підлягають відшкодуванню витрати на калькуляцію(дефектування) пошкодженого транспортного засобу, які попередньо не погоджені письмово з страховиком; у тому разі якщо одна із сторін за [PERSON] не погодиться з висновком експерта , вона має право звернутися до іншого з оплатою його послуг за власний рахунок . Щодо відшкодування та 10 000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду , загальні положення про її відшкодування закріплені ст.ст. 23,1167 ЦК України. Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Дійсно, позивачу завдана шкода, повязана з моральним стражданням з приводу пошкодження його майна та необхідністю витрат на відновлення його попереднього стану, позбавленням можливості тривалий час користуватися автомобілем. За положеннями укладеного між відповідачами [PERSON] стархування, а також положеннями Закону визначено, що моральна шкода, передбачена пунктами 3,4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, відшкодовується за рахунок особи, визнаної винним у скоєнні ДТП, а за п.1-2 (завдана ушкодженням здоров'я) - страховиком. Враховуючи обставини, за яких завдано шкоду, встановлення вини водія [PERSON] у скоєнні ДТП, виходячи з принципів розумності та справедливості, положень ст. 1172 ЦК України щодо відшкодування юридичною особою шкоди , завданої їхнім працівником, суд вважає достатньою та розумною компенсацію моральної шкоди, яка підлягає стгненню на користь позивача з УДСО , - 1000 грн. Разом з тим, укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди страховиком потерпілій особіу разі настання страхового випадку при заподіянні шкоди майну осіб. За такого, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та витрат на проведення експертного дослідження зі [PERSON] компанії. Таким чином, позов слід задовольнити частково. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 100 грн. З УДСО та 900 грн.зв страхової компанії . Такий розмір витрат підтверджується Довідкою адвоката [PERSON] відповідно до [PERSON] на надання юридичних послуг від 05 травня 2015 року та відповідає розміру, виходячи з кількості та часу судових засідань, визначеному ЗУ Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави та положень ст. 84 ЦПК України . Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі по 243 грн. 60 коп.з кожного.

Outcome: partial