Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

АТ «Мегабанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 листопада 2017 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 120-311-855-2-17-Г (з ануїтентними платежами), згідно з яким позивач надав позичальнику кредит у сумі 22726,40 грн. терміном повернення до 15 листопада 2019 року зі сплатою 10% річних. 19 жовтня 2018 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 139-311-850-2-18-Г (з ануїтентними платежами), згідно з яким позивач надав позичальнику кредит у сумі 16056,03 грн. терміном повернення до 16 жовтня 2020 року зі сплатою 39% річних. Позивач стверджує, що відповідач станом на 01 липня 2020 року має заборгованість за кредитним договором від 15 листопада 2019 року, яка складається із суми залишку кредиту у розмірі 1673 грн. 31 коп., суми нарахованих на несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01.07.2020 р. по 31.07.2020 р. включно у розмірі 0,14 грн., суми залишку нарахованої та несплаченої комісії за період з липня 2019 року по вересень 2019 року у розмірі 940 грн. 33 коп., суми штрафу в розмірі 10226 грн. 88 коп. Крім того, за твердженням позивача, [PERSON] станом на 01 липня 2020 року має заборгованість за кредитним договором, яка складається із суми залишку кредиту у розмірі 12399 грн. 92 коп., суми нарахованих на несплачених відсотків за користування кредитом за період з 01.06.2019 р. по 31.07.2020 р. включно у розмірі 1247 грн. 18 коп., суми штрафу в розмірі 7225 грн. 21 коп. Оскільки відповідач в добровільному порядку не погашає свій борг, банк просив стягнути його в примусовому порядку. В судове засідання сторони не з`явились, в направлених на адресу суду заявах просили розглядати справу у їх відсутності. Представник позивача підтримав позов, відповідач позов визнала в повному обсязі. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved