Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 107399-cred від 20.12.2007 року у розмірі 34169,60 грн., та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №107399-cred, у відповідності до умов якого він отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. на термін до 20.06.2009 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався щомісяця у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. В порушення умов договору відповідач не сплачував своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2010 з [PERSON] та його поручителя за вказаним кредитним договором [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №107399-cred від 20.12.2007 у розмірі 16468,96 грн., рішення набрало законної сили. Оскільки, з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2010, тобто за період з 20.12.2007 року по 19.07.2009 року, то за період після подання позовної заяви від 26.09.2009 року, з 27.09.2009 року по 26.04.2021 року відповідачі мають заборгованість у розмірі 34169,60 грн., яка складається з: - 29820,35 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; - 4349,25 грн. - 3% річних від простроченої суми. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, а також шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 107399-cred від 20.12.2007 року, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 30000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 18.06.2009 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 20.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 107399-cred. Відповідно до копії рішення Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2010 року з [PERSON] та його поручителя [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №107399-cred від 20.12.2007 у розмірі 16468,96 грн., рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком заборгованості за вказаним договором за період прострочення грошового зобов`язання з 27.09.2009 по 26.04.2021, відповідачі мають заборгованість у розмірі 34169,60 грн., яка складається з: 29820,35 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4349,25 грн. - 3% річних від простроченої суми. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з положенням ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись у 2009 році до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2010 року. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц. З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Розрахунок індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми міститься в матеріалах справи та є обґрунтованим. Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося зі зверненням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, та з цього часу інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а також аналізуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідачі до суду не з`явились, відзиву на позов не надали, іншого не довели. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн. по 1135, 00 грн. з кожного.

Outcome: approved