Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В березні 2016р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1500,0 грн. щомісячно та зобов'язати відповідача сплачувати половину додаткових витрат щомісячно до досягнення дитиною повноліття в розмірі 600,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2002р. В шлюбі у сторін [INFO]. народилась донька - [PERSON], яка повністю знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Заробітна плата позивачки є недостатньою, щоб забезпечити гідне життя і розвиток доньки, оскільки донька навчається в спеціалізованій школі з поглибленим вивченням інформаційних технологій, де щомісячна плата за навчання становить 300,0 грн.; дитина відвідує додаткові заняття з англійської мови, місячна вартість яких становить 280,0 грн.; у дитини діагностували сколіоз, тому вона відвідує басейн, плата за заняття в якому становить 440,0 грн. на місяць. Також позивачка зазначила, що щороку дитині необхідне оздоровлення мінеральними водами, оскільки вона страждає на заворот жовчного міхура. Дитина має поганий зір, що також потребує додаткових щомісячних витрат. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, позивачка подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутності та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Оскільки позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2002р. В шлюбі у сторін [INFO]. народилась донька [PERSON]. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що спільна дитина сторін знаходиться на утриманні матері, батько дитини ухиляється від покладених на нього обов'язків щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. В позовній заяві позивачка зазначила, що відповідач на сьогоднішній день не має офіційного місця роботи. Доказів щодо офіційного працевлаштування відповідача під час розгляду справи судом здобуто не було. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2016 року - 1455,0 грн., з 1 травня - 1531,0 грн. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON], суд враховує матеріальний стан позивачки та відповідача, потрібності дитини відповідного віку, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,0 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вважає за необхідне, стягнення аліментів проводити з 22 березня 2016р. Із змісту позовної заяви вбачається, що на даний час вихованням, навчанням, лікуванням, розвитком та відпочинком дитини займається лише позивач. Дитина потребує фізичного, духовного, душевного розвитку, що зумовлює понесення додаткових витрат. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачкою, щодо понесення додаткових витрат було надано суду, копії фіскальних чеків про відвідування спільною дитиною сторін басейну протягом березня, квітня 2016р., а також товарний чек про замовлення окулярів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає вірним зобов'язати відповідача сплатити позивачці половину додаткових витрат, понесених нею фактично за відвідування спільною дитиною сторін басейну у розмірі 137,5 грн., в решті вимог заяви про стягнення щомісяця з відповідача додаткових витрат слід відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів, що зазначені витрати носять систематичний характер, як і не надано доказів того, що дитина зобов'язана носити окуляри, у зв'язку з погіршенням зору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1102,4 грн. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial