Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON], від імені якої на підставі довіреності діє [PERSON], звернулася в суд з позовом до Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову вказує, що 14 березня 2014 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка земельної ділянки площею 0,2500 га та 1/2 частка земельної ділянки площею 0,2819 га, що розташовані за адресою: вул. Горького, 40 с. Григорівка Старокостянтинівського району та належали померлому на підставі відповідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 643285 та Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 643284, виданих Управлінням Держкомзему у Старокостянтинівському районі Хмельницької області 05 листопада 2012 року на підставі рішення сесії Григорівської сільської ради від 15 листопада 2011 року № 2.2. Вона, як спадкоємиця першої черги за законом, подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак державним нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки у вищевказаних державних актах та додатках до них не зазначена частка у спільній власності співвласників земельних ділянок, що унеможливлює визначення ідеальної частки у складі спадкового майна. Згідно довідки Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району від 20 лютого 2017 року частка померлого [PERSON] у праві спільної власності на вказані земельні ділянки становить 1/2 частину, однак при видачі державних актів про право власності на земельні ділянки та в додатках до них помилково не вказано часток співвласників земельних ділянок. В звязку з цим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивачки подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі сторін та задовольнити позов. Вказав, що позивачка являється єдиною спадкоємицею по закону після смерті [PERSON], померлого 14 березня 2014 року. Представник відповідача Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району направив заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] помер 14 березня 2014 року в с. Григорівка Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 11, згідно даних свідоцтва про смерть серії І-БВ № 228977, виданого виконавчим комітетом Григорівської сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 15 березня 2014 року. Згідно даних довідки, виданої виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району 20 серпня 2015 року за № 1581, [PERSON] на день смерті 14 березня 2014 року був зареєстрований в [INFO] і на день смерті до складу його сімї входили: [PERSON] дружина, [INFO], [PERSON] внук, [INFO]. Згідно матеріалів спадкової справи № 667/2015 від 03 вересня 2015 року, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою, позивачка [PERSON] є спадкоємицею по закону до майна померлого 14 березня 2014 року [PERSON] За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 12 січня 2000 року виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району, яким усе своє майно заповів сину [PERSON]. Згідно даних свідоцтва про смерть серія 1-БВ № 245259, виданого Григорівською сільською радою Старокостянтинівського району 21 серпня 2004 року, [PERSON] помер 20 серпня 2004 року. Позивачка [PERSON], [INFO], являється дружиною померлого [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про одруження серія І-ЯР № 374758, повторно виданого Григорівською сільською радою Старокостянтинівського району 05 липня 1957 року. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 15 лютого 2016 року за № 540/02-31 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме: на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2819 га та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2500 га, які знаходяться за адресою: вул. Горького, 40 с. Григорівка Старокостянтинівського району, в звязку з тим, що в державних актах на право власності на вказані земельні ділянки та в додатках до них не вказана частка у спільній власності співвласників земельних ділянок, що унеможливлює визначення ідеальної частки у складі спадкового майна. Виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району видано довідку від 20 лютого 2017 року за № 279 про те, що частка у праві спільної власності на земельні ділянки, які належали [PERSON], який помер 14 березня 2014 року, та [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом р.№ 1-1106 від 09 червня 2000 року та свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок р. № 419 від 11 квітня 2000 року та згідно запису по господарської книги Григорівської сільської ради становить по 1/2 частині. Згідно положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України\~ спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до розяснень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання\~\~права на спадщину\~\~судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 4.1 Інструкції «Про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. З 01 січня 2013 року набули чинності\~Закони України «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~Постанова Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», згідно з якими повноваження територіальних органів Держгеокадастру у частині внесення змін (виправлень) до державних актів на право власності на земельну ділянку призупинені, а тому внести виправлення у вищевказані правовстановлюючі документи неможливо. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України\~ кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нові правовстановлюючі документи, без яких неможливо оформити спадкові права, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved