Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

АТ «Банк Кредит Дніпро»звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що що 24.07.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем був укладений кредитний договір № 22030000137928 про надання грошових коштів в сумі 74400 гривень, строком на 60 місяців, до 24.07.2024 року на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту з 24.07.2019 р. по 23.11.2021 р. становить 5 % від суми кредиту; з 24.11.2021 р. по 23.02.2022 р. - 4 % від суми кредиту, з 24.02.2022 р. по 23.05.2023 р. - 3% від суми кредиту, з 24.05.2023 р. по 24.07.2024 р. - 1,95 % від суми кредиту. Процентна ставка за користування є фіксованою та нараховується у наступному розмірі : на строкову заборгованість за кредитом в розмірі 0,001% річних , а на прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 56% річних. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 29.04.2021 становить 113087,95 гривні, та складається з: залишок простроченого кредиту 74400 грн., залишок прострочених відсотків 1487,95 грн., залишок прострочених комісій 37200 грн. Позивач просить стягнути заборгованість та судові витрати понесені позивачем зі сплатою судового збору. 30.06.2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Як вбачається з повідомлення Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і саме за цією, останньою відомою суду адресою, відповідач повідомлявся про розгляд справи. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 130 ч. 10 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. Також, на офіційному веб-порталі суду було розміщено оголошення про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення, відповідно до положен6ь ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, 24.07.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000137928, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 74400 грн з терміном користування до 24.07.2024 року (день остаточного повернення кредиту), цільове призначення - на споживчі цілі. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору за користування кредитом позивальник сплачує: щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі: з 24.07.2019 р. по 23.11.2021 р. становить 5 % від суми кредиту; з 24.11.2021 р. по 23.02.2022 р. - 4 % від суми кредиту, з 24.02.2022 р. по 23.05.2023 р. - 3% від суми кредиту, з 24.05.2023 р. по 24.07.2024 р. - 1,95% від суми кредиту, процентна ставка на строкову заборгованість - 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56% відсотків. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачу. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував. Згідно розрахунку позивача сума заборгованості станом на 29.04.2021 становить 113087,95 гривні, та складається з: залишок простроченого кредиту 74400 грн., залишок прострочених відсотків 1487,95 грн., залишок прострочених комісій 37200 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерним. Відповідно п. 1.2 кредитного договору цільове призначення кредиту - споживчі потреби. Кредитним договором встановлена комісія за обслуговування кредиту, яка також включена у суму щомісячного платежу, відповідно до Графіку платежів/ Розрахунку загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором. Згідно Графіку встановлена щомісячна комісія, за розрахунково - касове обслуговування, а також за інші послуги банку, при видачі кредиту. При цьому суд враховує, що розрахунково - касове обслуговування є супутньою послугою банку, тому встановлення комісії у зазначеному розмірі не може бути визнано справедливими умовами договору. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальний розмір заборгованості за кредитом становить 113087,95 грн. Враховуючи, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення комісії, слід задовольнити позов частково в розмірі 75887,95 грн: 113087,95 грн. (загальна сума заборгованості) - 37200 грн. (сума комісії, за позовними вимогами) = 75887,95 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial