Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі - [PERSON] ) заборгованості за кредитом в сумі 38 505,30 грн., яка утворилась за договором від 03.03.2012 р. б/н. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що відповідач за вказаним вище договором отримала кредит в сумі 19 700 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 10.04.2019 року, за останньою утворилась заборгованість у сумі 38 505,30 грн., яка складається з 11 341,35 грн. - заборгованості по кредиту, 10 463,49 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14 390,68 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 809,78 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явилась, причини неявки суд не повідомила. На адресу відповідача, за якою остання зареєстрована та фактично мешкає, судом направлено судові повістки. 14.01.2020 р. на адресу суду надійшла заява за підписом відповідача про розгляд справи за відсутності останньої. Також, у вказаній заяві [PERSON] визнає заявлену суму основного боргу в розмірі 11 341,35 грн. заборгованості за тілом кредиту та 10 463,49 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 03.03.2012 року між позивачем та [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, за умовами якого Банк відкрив Позичальнику картрахунок та встановив кредитний ліміт на суму 19 700 грн. Даний факт не заперечувався відповідачем в ході розгляду цієї справи, про що свідчить зміст заяви від 14.01.2020 р., що знаходиться в матеріалах цієї справи. Також, зміст Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку свідчить, що Позичальник ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Позичальник погодилась, що ця заява разом із пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідач прийняті зобов`язання з повернення суми кредиту не виконала, внаслідок чого за останньою виникла заборгованість в сумі 11 341,35 грн. по тілу кредиту та 10 463,49 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Факт наявності наведеної вище заборгованості, яка виникла на підставі підписаною між сторонами Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 03.03.2012 р. підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами (випискою по рахунку, розрахунком заборгованості), визнаний відповідачем повністю та не спростований останньою. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 11 341,35 грн. заборгованості по тілу кредиту та 10 463,49 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. При цьому, розглянувши вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 14 390,68 грн. пені за прострочене зобов`язання, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 809,78 грн. штрафу (процентна складова), суд виходить з наступного. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки. Згідно з ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч.1). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). Обґрунтовуючи заявлені вимоги про стягнення 14 390,68 грн. пені за прострочене зобов`язання, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 809,78 грн. штрафу (процентна складова) позивач посилається на п.п. 2.1.1.12.6.1., 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, до яких, як вказує позивач, приєдналась [PERSON] , підписавши 03.03.2012 р. Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Так, згідно з п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені банківському сайті. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежу по кожному з грошових зобов`язань більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Дослідивши додані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг судом встановлено, що останні не містять жодних підтверджень, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Заяву від 03.03.2012 р., а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо розміру та порядку нарахування пені та штрафу за прострочення виконання основного зобов`язання. Крім того, суд виходить з того, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також, суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03 березня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 травня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві від 03.03.2012 р. домовленості сторін щодо сплати неустойки за порушення виконання основного зобов`язання, суд дійшов висновку, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 03 березня 2012 року шляхом підписання Анкети-заяви. Наведена вище правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені та штрафу за прострочення виконання основного зобов`язання у заявленому до стягнення розмірі. У зв`язку з чим, судом відмовляється у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] 14 390,68 грн. пені за прострочення зобов`язання, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1 809,78 грн. штрафу (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 087,83 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: partial