Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, посилаючись на те, що вона з 17 серпня 2000 року по 15 серпня 2013 року перебувала у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат», 05 травня 2005 року отримала травму виробничого характеру правої частини обличчя у вигляді рваної рани скроні та вилиці, у зв'язку з чим була госпіталізована та прооперована, внаслідок травми у неї погіршився стан здоров'я, порушилась нормальна життєдіяльність, було спотворене обличчя, а зараз постійно болить голова та загоєні рани, крім того, вона відчуває моральні страждання через фізичні вади, не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя. Просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 50000 грн. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2016 року позов [PERSON] до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Артемівську Донецької області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Артемівську Донецької області на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті нещасного випадку на виробництві та його наслідками 5000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. З вказаним рішенням не погодився відповідач відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Артемівську Донецької області та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що [PERSON] не перебуває на обліку в Фонді та не отримує страхові виплати, втрату професійної працездатності та групу інвалідності позивачці встановлено не було, крім того, відповідно до вимог закону встановлення факту моральної шкоди повинно підтверджуватися висновками медичних установ, але позивачкою не надано довідки МСЕК про встановлення спричинення моральної шкоди, тобто відсутні медичні документи, які підтверджують факт заподіяння моральної шкоди, характер та тривалість страждань по травмі, при цьому відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди. Крім того, позивачкою не надано доказів, які б підтверджували наявність факту спричинення їй моральної шкоди противоправними діями відповідача. Окрім цього, з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до ч. 8 ст. 36 якого відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м. Донецька , яка діє на підстав довіреності, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за №1847 від 15 квітня 2016 року. Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з 17 серпня 2000 року по 15 серпня 2013 року, працюючи на різних посадах, а з 23 серпня 2012 року до 15 серпня 2013 року включно на посаді маляра третього розряду ділянки ремонтно-будівельних і монтажних робіт у відділі капітального будівництва. Звільнена 15 серпня 2013 року за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.12-13). З актів про нещасний випадок №5 за формою Н-5 та Н-1 від 10 травня 2005 року розслідування нещасного випадку, який трапився 05 травня 2005 року о 17.10 год. вбачається, що під час виконання робіт з прибирання просипу глини біля поперечного транспортера, при черговому кидку глини з лопати на стрічку транспортера, [PERSON] втратила рівновагу та, падаючи, вдарилась об стрічку поперечного транспортера, отримавши при цьому травму правої частини обличчя. Причини нещасного випадку: невиконання п.3.16 інструкції з охорони праці для розливальника-загладжувальника, оскільки при прибиранні насипу глини вона була не обережна; невиконання п.2.12 посадової інструкції майстра ділянки дроблення, помелу, пресування, яке виразилось у незабезпеченні безпечних умов праці. Нещасний випадок, який стався з позивачкою визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом. Медичний висновок про діагноз ушкодження здоров'я: забійна рана правої половини обличчя з дефектом м'яких тканин. Зазначені особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці (а.с.24-26, 27-29). З повідомлення про наслідки нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, вбачається, що [PERSON] перебувала на лікарняному листку з 06 травня 2005 року по 27 травня 2005 року, діагноз: скальпована рана скроневої та виличної частини правої сторони обличчя (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] втрата працездатності та група інвалідності не встановлювалась. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції посилався на ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з яким на момент заподіяння шкоди гарантувалося право на відшкодування моральної шкоди. Однак з такими висновком суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне. З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Згідно із ч. 8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до роз'яснень, які наведені у пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV, Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-XII (в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), Кодексу законів про працю України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував того, що право на звернення з позовом у [PERSON] виникло у 2005 році, з позовом остання звернулася у березні 2016 року, а зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» набрали чинності 01 січня 2015 року, а тому висновок суду щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я Фондом, є помилковим. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Оскільки до висновків про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed