Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним в частині відмови у задоволенні позовних вимог, таким, що повинне бути скасованим в зазначеній частині, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 09.03.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем Chevrolet Aveo скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Corolla, який належить позивачеві на праві приватної власності, під керуванням водія [PERSON]. Постановою судді Мелітопольского міськрайсуду Запорізької області від 08.04.2015 року [PERSON] визнаний винним в дорожньо-транспортній пригоді з притягненням його до адміністративної відповідальності. Під час ДТП автомобілі отримали значні механічні ушкодження, у зв'язку із чим позивачеві була заподіяна значна матеріальна шкода, яка згідно наданого ним висновку незалежної оцінки вартості матеріальних збитків від 24.03.2015., здійсненої фізичним підприємцем [PERSON], діючим на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності [NUMBER] від 24 вересня 2013 року, складає 72 588,76 грн.. Ціна за надання послуг з незалежної оцінки складає 800,00 грн. Посилаючись на те, що відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована за Страховим полісом в ПАТ «Страхова група «ТАС», страхова компанія на його вимогу перерахувала йому відшкодування у сумі 32 490грн., не доплативши до встановленого ліміту суму 17 000грн., позивач просив стягнути цю суму із Страховика, а різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 23 898,76грн. на підставі ст.1194 ЦК стягнути з [PERSON] Крім того, з останнього стягнути моральну шкоду- 18 000грн. та 800грн. за проведення оцінки спеціалістом. Відмовляючи у позовних вимогах про стягнення страхового відшкодування, суд 1-ї інстанції виходив з того, що ДТП сталася 09.03.2015 року, незалежну оцінку проведено 26.03.2015 року, а звернувся позивач до суду лише через рік- 24.03.2016 року, вважав неналежними доказами надані позивачем документи, зокрема, висновок спеціаліста, та те, що ним не надані докази грошових витрат, понесених на ремонт автомобіля. В той же час, суд стягнув з [PERSON] суму франшизи-510грн. та моральну шкоду - 3000грн. З висновкамми в частині відмови в основних вимогах не можне погодитись, оскільки вони зроблені без врахування вимог закону та дійсних обставин справи. Дані правовідносини регулюються за правилами ст.. 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України - щодо порядку відшкодування виною особою шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Встановлено, що позивач отримав від ПАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування у сумі 33 000,0 грн. з відрахуванням франшизи у розмірі 510,0 грн.. Однак, висновок райсуду, що він своєю заявою про страхове відшкодування погодився саме на таку виплату, а тому його вимоги незаконні,- є необґрунтованим, оскільки, по-перше, ця заява (а.с.31) не містить умов про обмеження страхового відшкодування конкретною сумою та згоду на таке позивача, а по-друге, отримання потерпілим вказаної суми за його заявою не може бути підставою для позбавлення його права на встановлення вартості матеріальної шкоди та отримання її повної суми. Посилання суду на тривалий річний строк, який пройшов з часу оцінки шкоди до часу звернення позивача з позовом є безпідставним, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, в межах якого позивач звернувся до суду для захисту своїх прав. А з врахуванням інфляційних процесів у державі та підвищення курсу долара відносно гривні, що впливає на ціни,- здійснена у 2015році оцінка матеріальної шкоди, не погіршує права відповідачів. Висновок спеціаліста про визначення вартості матеріальної шкоди є належним доказом у розумінні положень ЦПК України, стороною відповідачів у встановленому законом порядку він спростований не був, до апеляційної скарги та під час перегляду справи клопотання про призначення експертизи не заявлялось, при наявності у висновку плям, він є зрозумілим, а тому, відхиляючи даний висновок, суд діяв не у відповідності до вимог ст.ст.10, 57-60 ЦПКУ. За змістом Закону настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування на в межах страхової суми. Виходячи із загальної суми визначеної спеціалістом шкоди-72 588,76 грн., суми, виплаченої страховою компанією 33 000,0 грн. та дійсним лімітом її відповідальності 50 000грн. за мінусом франшизи- 510грн., з відповідача-2 підлягає стягненню 17 000грн., а з [PERSON]- з врахуванням стягнутої судом суми франшизи- 22 588,76 грн.. Підстав для зміни чи скасування рішення в частині задоволених вимог - не встановлено. Відповідно до ст.ст.85, 88 ЦПКУ з відповідачів підлягає стягненню судовий збір по 473,54 грн. з кожного, а з [PERSON] і витрати на експертне дослідження 800,00 грн.

Outcome: partial