Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], Садівничого товариства «Сонячний -2», Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, визнання неправомірної бездіяльності, скасування рішення загальних зборів, визнання права користування земельною ділянкою, зобовязання вчинити дії(а.с. 2-8). Неодноразово уточнивши свої позовні вимоги, позивачка в обґрунтування вимог зазначила, що перебувала у шлюбі із [PERSON] Мільєвичем з 20.10.1981 року. 18 травня 1986 року [PERSON] було прийнято до членів садівничого товариства «Сонячний -2» та виділено у користування земельну ділянку №4, площею 0,0623 га, яку вони разом із позивачкою обробляли та доглядали. 23 грудня 1996 року [PERSON] помер. Після його смерті позивачка продовжувала користуватися вказаною земельною ділянкою та сплачувати пайові внески за неї. За життя чоловік позивачки не отримав державного акту на вказану земельну ділянку, у зв'язку із чим, позивачка як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] не змогла оформити спадщину належним чином. В 2006 році голова СК «Сонячний -2» надала позивачці витяг із рішення ДМР №430 від 19.03.1998 року, в якому зазначено, що земельна ділянка площею 0,0623 га передана у приватну власність [PERSON]. 20 квітня 2008 року позивачка дізналась про проведення загальних зборів СК «Сонячний -2», на які зявитися не змогла. На зборах позивачку було виключено із членів товариства та прийнято рішення про передачу земельної земельну ділянки №4, площею 0,0623 га, у користування [PERSON] Позивачка неодноразово зверталась до голови СК «Сонячний -2» - [PERSON] із заявами про прийняття її в члени товариства, які залишені без уваги останньою. Апеляційним судом Дніпропетровської області від 20 вересня 2012 року скасовано рішення загальних зборів СК «Сонячний -2» від 20.04.2008 року. 28 квітня 2013 року позивачку прийнято в члени СК «Сонячний -2» на підставі рішення зборів СК «Сонячний -2» від 28.04.2013 року та надано відповідь щодо неможливості надати їй у користування земельну ділянку №4 площею 0,0623 га, у зв'язку із тим, що вона передана у користування іншому члену товариства. Позивачка вважає дії СК «Сонячний -2»неправомірними, у зв'язку із чим, вимушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати дії СК «Сонячний -2» в частині не вирішення питання відповідно до заяви [PERSON] про передачу земельної ділянки №4 СК «Сонячний -2» замість померлого чоловіка [PERSON] Мільєвича; визнати протиправним та скасувати рішення загальних зборів СК «Сонячний -2» від 23.05.2009 року в частині виділення в користування земельну ділянку №4 [PERSON]. У вересні 2015 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON], Садівничого товариства «Сонячний -2», виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради\~ третя особа [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету, визнання права користування земельною ділянкою (том І а.с.139-145). Ухвалою суду від 30 листопада 2015 року позов [PERSON] залишено без розгляду (том І а.с. 202-203). Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду (а.с.215-216). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2015 року скасовано та направлено для продовження розгляду справи (а.с. 266-268). Ухвалою суду позовні вимоги в частині визнання недійсним Рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року № 430 в частині передачі безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку № 004 у садівничому| товаристві «Сонячний -2», загальною площею 0,0623; визнання за [PERSON] - право користування на земельну ділянку № 4, розміром 0,0623 га., що призначена для ведення садівництва,| яка розташована на землях садівничого товариства «Сонячний-2», за адресою м.\~Дніпропетровськ, вул. Братська, 62-Д, та була передана у користування [PERSON] Мільєвичу, померлому 23.12.1996 року, згідно рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства «Важких пресів» від 18.05.1986 року; зобовязання садівничого товариства «Сонячний-2» надати в користування земельну ділянку №4 (1-шої вулиці) [PERSON]. Позивачка в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечували. У задоволенні позову просили відмовити. Співвідповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позову заперечувала. У задоволенні позову просила відмовити. Співвідповідач виконком Дніпропетровської міської ради в особі свого представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляв. Співвідповідач - СК «Сонячний -2» в особі свого представника за довіреністю [PERSON] та голови правління [PERSON], в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Просив у задоволенні позову відмовити. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст складений 04 листопада 2016 року. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Мільєвичем. [PERSON] Мільєвич являвся членом садівничого товариства «Сонячний-2» (а.с.9). У його користування виділена земельна ділянка №4 площею 0,0623 га. 23 грудня 1996 року [PERSON] Мільєвич помер. Рішенням суду від 20.09.2012 року, яке частково змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.09.2012 року, скасовано рішення загальних зборів СТ «Сонячний-2» від 20.04.2008 року про виключення [PERSON] із орендаторів садівництва та заборону користуватись земельною ділянкою №4 (а.с.24,25,31). Рішенням загальних зборів СК «Сонячний-2» від 28.04.2013 року [PERSON] прийнято в члени товариства (а.с.29). Починаючи з 2009 року [PERSON] є членом СТ «Сонячний-2» (а.с.69-70,74). На підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №430 від 19.03.1998 року земельна ділянка №004 площею 0,0623 га, що розташована у СТ «Сонячний-2» передана у приватну власність [PERSON] (а.с.35,162). Так, відповідно до\~ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч. 2\~ст. 19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до ст..46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць. Згідно із пунктами «а», «б»\~ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу. У відповідності до п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно із\~ст. 118 Земельного Кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 118 Земельного Кодексу України, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ч. 7\~ст. 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів, та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Пунктом 3 ч. 8\~ст. 118 Земельного Кодексу України\~передбачено,що підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 10\~ст. 118 Земельного Кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Таким чином суд, враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed