Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

В березні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (цивільна справа № 761/11753/16-ц, а.с. 2-5 т. 1) до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Арестович - Корнійчук О.М., в якому просила суд: 1) визнати за собою на підставі шлюбно-сімейних відносин із [PERSON] право власності на Ѕ частку наступного майна: - квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,6 кв.м. - автомобіля «Toyota Prado», 2007р. випуску, колір - чорний, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований Дніпропетровським МРЕВ1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 14 червня 2007р. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обгрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14 грудня 1991р. В шлюбі у них народилися діти: син - відповідач [PERSON] , [INFO] та донька - відповідачка [PERSON] , [INFO] . За час перебування в шлюбі, подружжям було набуто зазначене майно. 27 лютого 2015р. було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. [INFO] колишній чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] помер. Після смерті якого відкрилася спадщина на зазначене майно. В силу положень ст. ст. 57. 60, 61 СК України, зазначене вище майно є спільним майном подружжя [PERSON] і [PERSON] . Оскільки після смерті [PERSON] між спадкоємцями за законом та позивачкою [PERSON] існує спір, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 31 березня 2016р. відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] . В травні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (цивільна справа № 761/17727/16-ц, а.с. 80-83 т. 1) до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Арестович - Корнійчук О.М., в якому просила суд: - визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] - виділити частки співвласників у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , визначивши, що частки [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] і складають по Ѕ частині. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обгрунтовувала тим, що з 27 лютого 2015р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на зазначену квартиру. До кола спадкоємців за законом належить вона, як дружина померлого, його діти від першого шлюбу: [PERSON] , [PERSON] , та мати спадкодавця [PERSON] . Не дивлячись на те, що шлюб було зареєстровано 27 лютого 2015р., позивачка [PERSON] перебувала з померлим [PERSON] тривалий час у фактичних шлюбних стосунках, оскільки останній розірвав шлюб з своєю першою дружиною [PERSON] за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2009р., при цьому вказаним рішенням суду було встановлено, що з квітня 2009р. спадкодавець проживав саме з позивачкою [PERSON] . За час перебування у фактичних шлюбних стосунках, за спільні кошти позивачки [PERSON] та померлого [PERSON] в спірній квартирі було здійснено капітальний ремонт, у зв`язку з чим значно збільшилась її вартість, оскільки інші спадкоємці за законом цього не визнають, на підставі ст. ст. 62, 70 СК України, позивачка [PERSON] просила суд її позов задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Юзьковою О.Л. від 03 червня 2016р. відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2016р. цивільну справу № 761/11753/16-ц та цивільну справу № 761/17727/16-ц об`єднано в одне провадження під єдиним унікальним № 761/11753/16-ц. 07 грудня 2016р. на адресу суду надійшов уточнений позов [PERSON] (а.с. 204-217 т.1), в якому позивачкою було змінено коло відповідачів, а саме заявлено вимоги до: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та позивачка [PERSON] просила суд: 1) визнати за нею право власності на Ѕ частку майна, що було набуте нею та [PERSON] за час спільного проживання і є спільною сумісною власністю, а саме: - квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,6 кв.м. - автомобіля «Toyota Prado», 2007р. випуску, колір - чорний, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований Дніпропетровським МРЕВ1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 14 червня 2007р. Свої уточнені позовні вимоги позивачка [PERSON] обгрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14 грудня 1991р., який було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2009р. Реєстрація розірвання шлюбу відбулась 06 грудня 2014р., та 27 лютого 2015р. було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 05 червня 2007р. за договором купівлі - продажу № 582А/07 було придбано спірний автомобіль, а 29 грудня 2008р. за договором купівлі - продажу було придбано спірну квартиру, в зазначених договорах покупцем було зазначено [PERSON] . Не дивлячись на ухвалене рішення суду про розірвання шлюбу, до грудня 2014р. позивачка [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати разом і виховувати спільних дітей. Також позивачка зазначала, що при ухваленні рішення суду про розірвання шлюбу не було предметом позову поділ майна подружжя, а тим паче встановлення обставин набуття цього майна. Крім того, позивачка [PERSON] зазначала, що після здійснення відновлювального ремонту в спірній квартирі, вона разом з донькою проживали в ній, при цьому позивачці відомо, що придбання квартири і здійснення в ній ремонту проводилось виключно за її кошти та її померлого чоловіка, друга дружина його чоловіка - [PERSON] фінансової участі в придбанні та поліпшенні квартири не брала. В процесі розгляду справи позивачкою [PERSON] було подано заяву про призначення по справі будівельно - технічної експертизи та допит свідків. В свою чергу, позивачкою [PERSON] , та відповідачкою [PERSON] було подано також заяви про допит свідків. Додатково відповідачкою [PERSON] було подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] та заперечення на два позови (а.с. 186 т.1, 58, 59, 63-73, 85 т.2). Крім того, відповідачем [PERSON] було подано до суду заперечення на позов [PERSON] (а.с. 106-116 т.2). Відповідачка [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Арестович - Корнійчук О.М. подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, а відповідачка [PERSON] також зазначила в поданій нею заяві про визнання позову [PERSON] до неї. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , заявлений нею позов підтримала і просила суд його задовольнити, наголошуючи, що вищезазначене майно було набуто саме за спільні кошти її та померлого чоловіка [PERSON] , в задоволенні позову [PERSON] просила суд відмовити. Відповідач [PERSON] , позов [PERSON] просив суд задовольнити, наголошуючи, що не дивлячись, що батьки отримали в 2009р. рішення суду про розірвання шлюбу, ніхто з рідних не знав, що судом було здійснено розгляд позову про розірвання шлюбу, і майже до грудня 2014р. батьки проживали разом і виховували його та молодшу сестру [PERSON] . Відповідачу відомо, що друга дружина батька - [PERSON] не приймала участі не в придбанні, не в ремонті спірної квартири, а тому її позов не підлягає задоволенню. Відповідачка [PERSON] , в судові засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також зазначала, що визнає позов [PERSON] . Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, надіслала на адресу суду письмові заперечення, в яких просила суд відмовити, в задоволенні позовів її невісток: [PERSON] , [PERSON] , а також подала заяву про застосування строків позовної давності до вимог [PERSON] . В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] , на стадії судових дебатів зазначила, що з приводу позову [PERSON] сторона покладається на розсуд суду, а в задоволенні позову [PERSON] - відмовити. Також представник [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою померлого [PERSON] . Після придбання спірної квартири, яка була набута спільно її братом та його першою дружиною [PERSON] , її брат попросив, оскільки проживав з першою дружиною та дітьми в м. Дніпропетровську, щоб вона здійснила відновлювальний ремонт в спірній квартирі, оскільки є фахівцем в цій галузі, та здійснює підприємницьку діяльність з цього приводу. Всі ремонтні роботи в спірній квартирі проводились професійними працівниками, яких вона винаймала. Також нею особисто, а у випадку перебування її брата у службовому відрядженні в м. Києві, то і разом з ним, здійснювалося прийняття обсягу виконаних робіт та проведення розрахунку з працівниками. Грошові кошти від позивачки [PERSON] вона ніколи не отримувала, при цьому, як з першою, так і з другою дружиною її брата знайома особисто. Представник [PERSON] , в судовому засіданні просив суд позов [PERSON] , задовольнити, а позов [PERSON] залишити без задоволення, зазначивши, що твердження першої дружини [PERSON] - [PERSON] , що спірна квартира є спільним майном цього подружжя, є помилковими, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, було встановлено факт припинення шлюбних стосунків [PERSON] та його дружини [PERSON] до часу придбання спірної квартири. При цьому представник звертав увагу суду, що відповідно до висновку судової експертизи вартість спірної квартири збільшилась. Також представник зазначав, що спірний автомобіль не перебуває у володінні позивачки [PERSON] , оскільки був викрадений, і з цього приводу нею було подано до правоохоронних органів заяву про вчинення кримінального правопорушення. Третя особа приватний нотаріус Арестович - Корнійчук О.М., про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Судом за заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про допит свідків (а.с. 186, 187 т.1, а.с. 58, 59, 85-87 т.2), були допитані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що був сусідом [PERSON] , оскільки його квартира розташована також в будинку [ADDRESS] . Був знайомий з померлим [PERSON] , який був членом Правління ОСББ, яке обслуговує вказаний будинок. До липня 2011р. свідок спілкувався лише з сестрою [PERSON] . У вересні 2011р. [PERSON] представив [PERSON] , як дружину. Також за життя покійний [PERSON] познайомив свідка зі своїми дітьми. З вересня 2012р. по вересень 2013р. свідок не проживав в Україні, а проживав в Німеччині, в жовтні 2013р. [PERSON] познайомив свідка з першою дружиною [PERSON] та донькою. В листопаді 2013р. свідок повторно виїхав на декілька місяців до Німеччини. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є рідним братом [PERSON] , був знайомий з померлим [PERSON] з 2009р.. В жовтні 2011р. він допомагав у проведенні будівельних робіт і присутня була [PERSON] . З грудня 2013р. свідок постійно проживає в м. Києві. До 2013р. свідок в м. Києві був один, два рази на рік. З 2011р. по 2013р. [PERSON] та [PERSON] двічі приїздили в АРК. Свідку відомо, що наприкінці 2012р. закінчено ремонт в спірній квартирі, а з 2013р. [PERSON] працює у медичній клініці. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з сестрою [PERSON] - [PERSON] , яка винаймала його, як працівника для проведення облицювальних робіт в квартирі по [ADDRESS] . Декілька разів квартиру в якій робився ремонт відвідувала [PERSON] . Свідок точно не пам`ятає, що хто представив йому [PERSON] , як дружину померлого. Розрахунок за здійснену роботу зі свідком проводила [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що певний період свого життя він займався проведенням ремонтних робіт. В 2012р. він проводив частину будівельних робіт в квартирі в будинку [ADDRESS] , за замовленням [PERSON] , з якою знайомий тривалий час. Всі розрахунки за проведенні роботи з ним проводила [PERSON] . Два, три рази свідок бачив в квартирі [PERSON] , один раз [PERSON] приймала участь у виборі кахля в квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був тривалий час знайомий з [PERSON] , а також з його першою дружино. З червня 2013р. і до лютого 2015р. свідок працював разом з [PERSON] в ПАТ КБ «Надра». Свідку відомо, що до листопада 2014р. [PERSON] проживав разом з [PERSON] . З [PERSON] свідок познайомився влітку 2015р. Вперше до спірної квартири свідок потрапив на початку 2014р., в якій проживали [PERSON] та донька [PERSON] Протягом 2014р. свідок відвідував зазначену квартиру 5-6разів. З товариської розмови з померлим, останній повідомив. що ця квартира була набута за спільні кошти з першою дружиною померлого. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її чоловік друг дитинства [PERSON] , з яким товаришував до його смерті. З 1992р. свідок знайома з [PERSON] В 2012-2013рр. [PERSON] переїхав до м. Києва, у зв`язку зі зміною місця роботи, а у вихідні приїздив до сім`ї в м. Дніпропетровськ. Свідку відомо, що в 2014р. [PERSON] переїхала разом з донькою до м. Києва, а старший син залишився в м. Дніпропетровську. Зі слів [PERSON] та [PERSON] придбання та подальший ремонт в квартирі було здійснено за спільні кошти цього подружжя, а також грошові кошти родичів. Свідку відомо, що покійний [PERSON] та його дружина [PERSON] працювали у банківській сфері, а певний час навіть в одному банку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з [PERSON] та його дружиною [PERSON] , з якими працювала в одному відділенні АТ «Місто Банк», з 2005р. Померлий [PERSON] працював до листопада 2012р., а його дружина [PERSON] до жовтня 2013р. у зазначеному відділені. В жовтні 2013р. [PERSON] переїхала разом з донькою до м. Києва. В листопаді 2014р. [PERSON] повідомила свідка про припинення фактично шлюбних відносин з [PERSON] , а в грудні 2014р. останній також повідомив свідку значені обставини, коли відвідував м. Дніпро. Свідку, як члену кредитного комітету банку відомо, що спірна квартира була придбана за кредитні кошти, у зв`язку з отриманням кредиту батьком [PERSON] , і за письмовою згодою [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , який виступав, як пам`ятає свідок поручителем. Суд, заслухавши пояснення [PERSON] , представника [PERSON] , [PERSON] , представника [PERSON] , допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а позов [PERSON] слід залишити без задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачка [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 1991р. (а.с. 11 т. 1). Судом встановлено, що у подружжя [PERSON] і [PERSON] народилися діти: відповідач [PERSON] , [INFO] , відповідачка [PERSON] , [INFO] (а.с. 29, 31 т.1). 05 червня 2007р. між ТОВ «Алмаз Мотор, Лтд» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 582А/07 (а.с. 21-26 т.1), відповідно до якого, останній придбав автомобіль «Toyota Prado», 2007р. випуску, колір - чорний, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , та зареєстрував його в Дніпропетровському МРЕВ1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 14 червня 2007р., отримав д.н.з. [NUMBER] . 29 грудня 2008р. між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) було укладено договір купівлі - продажу (а.с. 13-18 т.1), відповідно до п. 1.1, 1.2. якого, продавець зобов`язується передати квартиру [ADDRESS] у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти квартиру і сплатити за неї обговорену грошову суму. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 130000,0 грн. (п. 2.1. договору). Згідно п. 4.3.3. договору купівлі - продажу, купівля зазначеної в цьому договорі квартири здійснюється за згодою дружини покупця [PERSON] . Справжність її підпису на заяві про згоду на купівлю засвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., 26 грудня 2008р., реєстр. № 8636. 23 січня 2009р. [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна». Судом встановлено, що спірна квартира була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] , внаслідок отримання кредиту батьком позивачки [PERSON] за кредитним договором № 42/ф від 22 грудня 2008р., при цьому [PERSON] виступив майновим поручителем, за згодою своєї дружини [PERSON] (а.с. 220-238 т.1, а.с. 1-5 т. 2). На спростування вказаних позивачкою [PERSON] обставин, жодною стороною, протягом всього часу розгляду справи в суді, не було надано суду належного і допустимого доказу. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2009р. по цивільній справі № 2-9438/2009 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 89 т.1). Зазначеним рішенням суду встановлено, що сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не ведуть подружніх відносин з січня 2008р. З квітня 2009р. позивач [PERSON] , знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. 06 грудня 2014р. здійснено реєстрацію розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] та видано 27 лютого 2015р. свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 12 т.1). 27 лютого 2015р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 87 т. 1). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 88 т.1). Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об`єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов`язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007р. передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. В силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, відповідно до правових позицій та висновків, які були висловлені: Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р.; Верховним Судом в постановах по справах: № 185/8893/15-ц від 30 січня 2019р., № 335/11897/15-ц від 23 вересня 2019р., належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка [PERSON] наголошувала, що зазначене вище майно є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , зазначаючи, що сторони фактично перебували у шлюбних стосунках, після ухвалення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська рішення про розірвання шлюбу між ними, та вели спільне господарство до грудня 2014р., зазначено підтверджено в судовому засіданні, шляхом допиту в судовому засіданні свідків, та наданих документів. При цьому судом критично оцінюються покази свідка [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] та зацікавлений у розгляді справи на стороні своєї сестри. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, в редакції, яка діяла на час розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України (ст. 115 СК України). Доводи позивачки [PERSON] , що спірна квартира не є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] на підставі обставин, встановлених рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2009р. по цивільній справі № 2-9438/2009, судом оцінюється критично, оскільки при розгляді справи про розірвання шлюбу, судом не досліджувались обставини набуття вказаним подружжям спільного майна, а реєстрація розірвання шлюбу відбулась лише 06 грудня 2014р. Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Звертаючись до суду з позовом, позивачка [PERSON] , з посиланням на положення ст. ст. 62, 70 СК України, ст. 370 СК України, просила суд визнати спірну квартиру [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , внаслідок того, що вартість квартири суттєво збільшилась за рахунок спільних позивачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] трудових і грошових затрат. Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. За змістом ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27 лютого 2015р. по 29 листопада 2015р. (часу смерті [PERSON] ). Протягом всього часу розгляду справи в суді, позивачкою [PERSON] не було надано суду належних і допустимих доказів того, що за час перебування її у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] мало місце збільшення вартості майна останнього внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя. Надані стороною позивача [PERSON] письмові докази, в обґрунтування проведення ремонтних робіт в спірній квартирі (а.с. 96-147 т.1), свідчать, що зазначені ремонтні роботи не проводилися, під час перебування її у зареєстрованому шлюбі з померлим. Крім того, зазначені письмові докази не містять відомостей, що замовником певних робіт, послуг та будівельних матеріалів була саме [PERSON] . При цьому судом враховано, що більшість допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердили участі позивачки [PERSON] у проведенні відновлювального ремонту в квартирі. До того ж, матеріали справи не містять беззаперечних доказів та конкретного календарного часу того, що до реєстрації шлюбу [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] . Як і відсутні в матеріалах справи будь-які докази того, що позивачкою [PERSON] були понесені будь-які фінансові витрати на проведення відновлювального ремонту в спірній квартирі. Суд не може взяти до уваги висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 5312/17-43/17394/17395//18-43 від 18 вересня 2018р., яка була проведена за клопотанням [PERSON] , якою було встановлено, що ринкова (дійсна) вартість спірної квартири, станом на грудень 2008р. могла становити (з округленням) - 2116200,0 грн. Ринкова вартість спірної квартири, станом на жовтень 2012р., з урахуванням здійснених невід`ємних поліпшень (ремонтно - оздоблювальних робіт, проведених за період 2009 - 2012рр.) могла становити (з округленням) 2263000,0 грн. Різниця між ринковою вартістю нерухомого майна з поліпшенням (ринкова вартість квартири станом на жовтень 2012р. з урахуванням проведених ремонтно - оздоблювальних робіт) та ринковою вартістю нерухомого майна без поліпшень (ринкова вартість квартири без поліпшень станом на жовтень 2012р. могла становити: 493000,0 грн. (а.с. 198-219 т.2). Оскільки, судом не встановлено, що в поліпшенні вказаної квартири приймала участь [PERSON] та крім того, вказані поліпшення в спірній квартирі відбулися поза межами перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вище наведенні правові позиції висловлені Верховним Судом України, Верховним Судом, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; на Ѕ частину автомобіля «Toyota Prado», 2007р. випуску, колір - чорний, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , підлягають задоволенню, оскільки є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON] та виділення частки співвласників у спільній сумісній власності на цю квартиру, не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено, що до реєстрації шлюбу з [PERSON] , [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних стосунках з останнім, а також те, що позивачкою [PERSON] були понесені будь-які фінансові витрати на проведення відновлювального ремонту в спірній квартирі. Як і не встановлено судом, що поліпшення в спірній квартирі відбувалися під час перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Заява [PERSON] про застосування строків позовної давності до вимог [PERSON] не підлягає задоволенню, в силу положень ч. 2 ст. 72 СК України, оскільки, як встановлено судом протягом розгляду справи, що про порушене право позивачка [PERSON] дізналась наприкінці 2014р., після припинення фактичних шлюбних стосунків з [PERSON] , а з відповідним позовом до суду звернулась в березні 2016р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір по 1722,50 грн. з кожного.

Outcome: approved