Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

АТ «УКРСОЦБАНК» звернувся з позовом до [PERSON] про звільнення з під арешту майна - квартири загальною площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладений 23.05.2017 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/1600/17, номер запису обтяження: 31800456. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 31.08.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 839/3/27/38/7-401, за умовами якого відповідач отримав кошти у розмірі 45000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно - квартиру загальною площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору банку був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 28.05.2019 право власності на майно зареєстроване за АТ «УКРСОЦБАНК», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реалізувати вказане власне майно позивач не має можливості, оскільки 23.05.2017 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова накладено арешт на майно відповідача - квартиру загальною площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , серія та номер: 638/1600/17 від 16.05.2017. Накладення арешту на вказане майно порушує права позивача, як власника. На підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2019 справу передано до розгляду за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова (а.с.26-27 т.1). Ухвалою судді від 25.11.2019 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.37-38 т.1). Ухвалою суду від 18.03.2020 до участі в справі в якості правонаступника позивача АТ «УКРСОЦБАНК» залучено АТ «АЛЬФА-БАНК» (а.с.110-111 т.1). Ухвалою суду від 10.06.2020 за клопотанням представника позивача витребувана з Дзержинського районного суду м. Харкова копія ухвали суду № 638/1600/17 від 16.05.2017 про накладення арешту на майно відповідача [PERSON] (а.с.125 т.1). 13.10.2020 позивачем АТ «Альфа-Банк» подане до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] (а.с.140 т.1). Також, АТ «Альфа-Банк» подав до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про звільнення майна - квартири [ADDRESS] з-під арешту. Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.05.2019 АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», зареєстроване право власності на іпотечне майно - квартиру [ADDRESS] , відповідно до умов іпотечного договору від 31.08.2007, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 839/3/27/38/7-401 від 31.08.2007, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Проте, на вказане майно постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2017 у справі № 638/1600/17 накладено арешт, чим порушуються права позивача, як власника квартири (а.с.142-145 т.1). Ухвалою суду від 24.11.2020 прийнято уточнену позовну заяву АТ «АЛЬФА-БАНК» до [PERSON] , [PERSON] про звільнення майна з-під арешту (а.с.150 т.1). Відповідачем [PERSON] в особі представника Ус М.В. поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заходи забезпечення позову, накладені в рамках цивільної справи 638/1600/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, та заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.10.2017 , яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 21.02.2019, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволені. Отже, заходи забезпечення позову мають діяти до повного виконання вищезазначеного судового рішення. На теперішній час рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості не виконано, виконавчий лист за вказаним рішенням перебуває на виконанні у виконавця. Сторона відповідача вважає, що оскільки звернення з позовною заявою про зняття арешту застосовується лише у випадках накладення арешту державними виконавцями чи правоохоронними органами, позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Також, позивач незаконно здійснив реєстрацію права власності за іпотечним застереженням при наявності арешту. Ухвалою суду від 02.06.2021 підготовче провадження у справі закінчено і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - Ус М.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, просив розглянути справу без його участі та без участі його представника, про що зазначив у письмовій заяві (а.с.170 т.1). Неявка відповідачів та їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 31.08.2007 між АКБ СР «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір № 839/3/27/38/7-401, за умовами якого відповідач отримав кошти у розмірі 45000,00 доларів США, зі сплатою відсотків (а.с.4-8 т.1). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 839/3/27/38/7-401 від 31.08.2007, між АКБ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «УКРСОЦБАНК», та [PERSON] 31.08.2017 укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 839/3/27/38/7-401 від 31.08.2007, Іпотекодавець - [PERSON] передав Іптекодержателю - АКБ СР «УКРСОЦБАНК» в іпотеку належне йому на праві власності майно - квартиру загальною площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.06.2019, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за АТ «УКРСОЦБАНК», підстава виникнення - звернення стягнення на іпотечне майно. 23.05.2017 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2017 у справі № 638/1600/17 зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , в інтересах [PERSON] , номер запису про обтяження 31800456 (а.с.9-11 т.1). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2017 у справі № 638/1600/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с.129 т.1). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.10.2017, яке набрало законної сили 26.02.2019, у справі № 638/1600/17 присуджено до стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 17986896,26 грн. На підставі вказаного рішення Дзержинським районним судом м. Харкова 12.06.2019 видано виконавчий лист стосовно боржника [PERSON] , який звернуто до примусового виконання до приватного виконавця Попляка В.В. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області від 26.11.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67683533 з виконання виконавчого листа № 638/1600/17, виданого 12.06.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 17986896,26 грн., стосовно боржника [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про іпотеку» уразі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Отже, АТ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», на підставі договору іпотеки є іпотекодержателем предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] , та 28.05.2019 у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності на вказану квартиру. Рішення про державну реєстрацію права власності чинне, відомостей про оскарження, скасування даного рішення учасниками справи не надано та матеріали справи таких відомостей не містять. Державна реєстрації предмета іпотеки- квартири [ADDRESS] відбулась 31.08.2007, а 23.05.2017 зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , в інтересах [PERSON] на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2017 у справі № 638/1600/17, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Отже, позивач має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, і таке право підлягає захисту в тому числі і шляхом зняття арешту з предмету іпотеки, накладеного в забезпечення виконання вимог інших кредиторів, які не є іпотекодержателями. Наявність арешту на належну позивачу квартиру [ADDRESS] , накладеного в рамках справи № 638/1600/17, перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності на вказану квартиру. Аналізуючи положення Закону України «Про іпотеку», Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 у справі №910/4772/17 зазначив, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Як зазначено у Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Спосіб захисту прав позивача не суперечить нормам цивільного законодавства та забезпечує відновлення порушеного права позивача. Згідно з частинами першою, другою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином позовні вимоги обґрунтовані, доведені та такі, що підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. (а.с.1 т.1). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує на користь позивача з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн., в рівних частках, по 960,50 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved