Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Бабинська сільська ради Гощанського району звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення плати за використання земельних ділянок. Позивач посилається на те, що відповідач являється власником нежитлових будівель (ремонтної майстерні, навісу для сільськогосподарських машин, контори), які знаходяться в [ADDRESS]. Право власності відповідача на вказані нежитлові будівлі зареєстровані ним в органах БТІ в липні 2009 року та у грудні 2010 року. З цього часу земельні ділянки, на яких розташовані вказані будівлі, фактично перебувають у його користуванні. 29 липня 2011 року відповідач звернувся до Бабинської сільської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для реконструкції та обслуговування приміщень ремонтної майстерні та контори в [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно площею 0,5 га та 0,65 га за рахунок земель запасу сільської ради в оренду терміном на 49 років. 05 серпня 2011 року відповідач звернувся до Бабинської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для реконструкції, благоустрою та обслуговування приміщення навісу для сільськогосподарських машин в [ADDRESS] площею 0,2 га за рахунок земель запасу сільської ради в оренду терміном на 49 років. 25 серпня 2011 року рішеннями сільської ради № 193, № 194 та № 195 відповідачеві були надані дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення під будівлями та дворами орієнтовною площею 0,15 га, 0,10 га та 0,05 га для обслуговування приміщень ремонтної майстерні, контори та навісу для сільськогосподарських машин в [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS] в оренду терміном на 49 років. До даного часу відповідачем документація щодо відведення земельних ділянок не розроблена і кошти за фактичне користування земельними ділянками останнім не сплачуються. Крім того, відповідач, впорядковуючи належні йому приміщення, вивіз на територію сільської ради значну кількість сміття, відходів (забрудненого ґрунту, битої цегли, скла та ін.). В зв'язку з цим сільська рада просить стягнути з відповідача плату за використання земельних ділянок в розмірі 473 грн. 69 коп., що відповідає розміру земельного податку, та зобов'язати останнього оформити право користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства. Одночасно просить зобов'язати відповідача привести засмічену земельну ділянку у відповідний екологічний та санітарний стан, притягнути його до відповідальності та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача відмовився від позову в частині вимог, що стосуються зобов'язання відповідача оформити право користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства, зобов'язання привести засмічену земельну ділянку у відповідний екологічний та санітарний стан, притягнення його до відповідальності. Просить лише стягнути з відповідача кошти за користування земельною ділянкою. При цьому представник позивача змінив розмір позовних вимог, збільшивши розмір плати за користування земельними ділянками з 473 грн. 69 коп. до 731 грн. 29 коп., про що подав суду письмову заяву. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивач немає законного права на стягнення коштів з відповідача за користування земельними ділянками, оскільки останнім чітко не визначено, яку саме плату хоче стягнути позивач: земельний податок чи орендну плату. Крім того, у відповідача на даний час не виник обов'язок щодо плати за землю, тому що у відповідності до вимог податкового законодавства України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Згідно вимог земельного законодавства право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки між відповідачем та позивачем не досягнуто згоди з приводу оформлення права користування земельними ділянками, документація на право користування земельними ділянками не виготовлена, то останній не набув права користування земельними ділянками, а тому він не сплачує плату за користування ними. Позов вважає безпідставним і просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Встановлено, що відповідачеві на праві власності належать нежитлові будівлі (ремонтна майстерня, навіс для сільськогосподарських машин, контора), які знаходяться в [ADDRESS], що підтверджується витягами з державного реєстру прав власності, виданими Рівненським обласним БТІ 06 липня 2009 року та 29 грудня 2010 року. У серпні 2011 року відповідач звернувся до Бабинської сільської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для реконструкції, благоустрою та обслуговування належних йому на праві власності приміщень, що знаходяться в [ADDRESS], за рахунок земель запасу сільської ради в оренду терміном на 49 років. 25 серпня 2011 року рішеннями сільської ради № 193, № 194 та № 195 відповідачеві були надані дозволи на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення під будівлями та дворами орієнтовною площею 0,15 га, 0,10 га та 0,05 га для обслуговування приміщень ремонтної майстерні, контори та навісу для сільськогосподарських машин в [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS] в оренду терміном на 49 років. Оскільки відповідачеві було надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у значно менших розмірах, ніж він просив виділити, то відповідач не приступив до виготовлення технічної документації на землю і така документація не виготовлена ним до даного часу. Відповідно до положень ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Стаття 206 ЗК України передбачає, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Крім Земельного кодексу України регулювання плати за землю здійснюється Податковим кодексом України, законом України «Про оренду землі» та іншими законодавчими актами. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 287.1 ст.287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році. Пунктом 288.1 ст.288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до вимог законодавства. Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, що передбачено пунктом 286.1 ст.286 Податкового кодексу України. В даному випадку встановлено, що з відповідачем договір (договори) оренди земельних ділянок не укладався і у визначеному законом порядку земельні ділянки в користування йому не виділялися, відповідно відсутні підстави для нарахування позивачем плати за землю. Крім того, позивач не наділений повноваженнями на здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, в тому числі і щодо справляння орендної плати за земельну ділянку чи земельного податку, оскільки такі повноваження покладені на органи державної податкової служби. За таких обставин суд вважає, що позов є безпідставний і до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed