Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

АТ «КБ «Приватбанк»» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28079,54 грн., зазначивши, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 15.07.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 6629,80 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачем зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.06.2019 року має заборгованість в сумі 28079,54 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5402,88 гривень, заборгованості по процентах в сумі 2,63 гривень, заборгованості за пенею в сумі 12101,48 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 10572,55 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв, клопотань від неї не надходило, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, з урахуванням письмової згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № HEX1RX16560064 від 28.12.2010 року та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 15.07.2014 року АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу [PERSON] платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом на суму 6629,80 гривень в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків в розмірі 0,001% з кінцевим терміном повернення 31.01.2015 року. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 15.07.2014 року, розрахунком сум заборгованості, випискою по особовому рахунку, наданими позивачем. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 15.06.2019 року має заборгованість в сумі 28079,54 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5402,88 гривень, заборгованості по процентах в сумі 2,63 гривень, заборгованості за пенею в сумі 12101,48 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 10572,55 гривень. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором оскільки не здійснював обов`язкового щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитом та відсотків за користування ним, а також щодо повного повернення кредиту та відсотків по закінченню строку кредитування, що має наслідком примусове стягнення заборгованості, а також застосування передбаченої договором відповідальності за порушення зобов`язання. Разом з тим, вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення зобов`язання у виді одночасного стягнення штрафу та пені оскільки це має ознаки притягнення до відповідальності двічі за одне й те ж саме правопорушення. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування статті 61 Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу), відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1 статті 61 Конституції України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише штраф (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 10572,55 гривень, а у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 12101,48 грн. належить відмовити. Таким чином, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 5402,88 гривень, заборгованість по процентах в сумі 2,63 гривень, штраф (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 10572,55 гривень, а всього суму заборгованості, яка становить 15978,06 гривень. Судові витрати, понесені позивачем, покласти на відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial