Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

В березні 2015 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В позовних вимогах з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.01.2016 року [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку внаслідок несплати аліментів розмірі 139561,97 грн., суму трьох процентів річних, яка складає 1708,02 грн. та суму інфляційних витрат, яка складає 10170,39 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-3316 було присуджено до виплати та стягнуто щомісячно з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а саме на доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На виконання зазначеного рішення суду 22.06.2007 року виданий виконавчий лист № 2-3316, який нею було подано на виконання до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області, де було відкрито виконавче провадження та вчинялися всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». З березня 2012 року відповідач почав систематично злісно ухилятися від виконання рішення суду, залишивши дітей без засобів для існування, що вимусило позивачку влаштуватися на ще декілька робіт, відмовитися від своїх потреб, позичати кошти, брати кредити, щоб лише діти мали повноцінне харчування, піклування, одяг та ін. Тобто позивачка своїми силами вчиняла всі дії для того, щоб діти були забезпечені, а відповідач в свою чергу жодної допомоги з березня 2012 року по сьогоднішній день не надає. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що вказана заборгованість по аліментах виникла не з вини відповідача. Відповідач вказував на те, що ніколи не ухилявся від сплати аліментів. Навіть тоді, коли він змінював місце роботи він неодноразово звертався до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області та відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві з питанням про направлення виконавчого листа за місцем його роботи. Однак працівниками відповідних служб цього виконано не було. При цьому відповідач пояснив, що він сплачує аліменти через пошту на ім'я [PERSON] З березня 2013 року працює в ТОВ «АТБ-маркет», про що державним виконавцям було відомо, але вони виконавчий лист за місцем роботи для утримання аліментів не направляли. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивачку, представника позивача, відповідача, представника відповідача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Разом із тим згідно з ч. 3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006 року. - передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно з положеннями СК України (ст. 198) аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються /стягуються/ щомісяця, тому за змістом ст.196 СК України нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, при цьому необхідною умовою є вина особи у їх несплаті. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено сплати певної суми заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 15.07.1989 року 09.02.2007 року. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а саме на доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На виконання судового рішення позивачці [PERSON] був виданий виконавчий лист № 2-33316/2007 р., який було подано на виконання до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. 26.01.2015 року державним виконавцем відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, копію якої разом з виконавчим документом направлено до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. 10.03.2015 року вищевказаний виконавчий документ надійшов до відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві. 11.03.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам. Оскільки відповідачу на праві власності належить ? частина квартири [ADDRESS], 16.03.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві складено акт опису й арешту належного боржникові майна. 16.04.2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадження. 21.05.2015 року до відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві надійшов висновок з незалежної оцінки майна, згідно якого вартість описаного та арештованого майна станом на 23.04.2015року становить 144468,00 грн. 22.05.2015 року державним виконавцем повідомлено про результати оцінки майна сторонам. В своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період з 20.03.2012 року по 01.03.2015 року, яка складається з: неустойки внаслідок несплати аліментів розмірі 139561,97 грн., суми трьох процентів річних, яка складає 1708,02 грн. та суми інфляційних витрат, яка складає 10170,39 грн., посилаючись на довідку Головного державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області. Як встановлено при розгляді справи, за вищевказаний період у відповідача, дійсно, виникла заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку головного державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області Данилишина П.Б. загальна сума боргу на 01.03.2015 року становить 40891,70 грн. Однак, як вбачається із копії виконавчого провадження наданої на вимогу суду - виконавчий лист в даний час знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, та боржник не погоджуючись із визначеною сумою заборгованості неодноразово особисто та через свого представника, звертався до відділу ДВС для проведення перерахунку заборгованості із врахуванням його заробітної плати та подавав довідки про розмір заробітної плати, до цього часу перерахунок не проведено, всупереч вимогам ст. 195 СК України та відповіді не надані. Згідно заяви відповідача від 20.12.2013 року адресованої відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області він просить дозволу направити його виконавчий лист за місцем його проживання в відділ ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві. Так, відповідно до заяви відповідача від 01.04.2015 року він просить державного виконавця зробити перерахунок заборгованості по аліментах та долучити до матеріалів справи квитанції фіскальних чеків про сплату аліментів. З довідок ТОВ «АТБ-маркет», які містяться в матеріалах виконавчого провадження вбачається, що [PERSON] з 03.04.2012 року працює молодшим приймальником товарів в ТОВ «АТБ-маркет». Відповідно до заяви відповідача від 17.08.2015 року направленої на адресу відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві вбачається, що [PERSON] просить направити виконавчий лист про стягнення з нього аліментів за місцем його роботи - ТОВ «АТБ-маркет», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 29, магазин № 542. Аналізуючи матеріали виконавчого провадження суд вважає, що відповідач вживає заходи для погашення виниклої заборгованості, однак не погоджуючись із сумою заборгованості звертається до органу, який зобовязаний провести такий перерахунок, в нашому випадку, на даний час оскільки виконавчий документ знаходиться у відділі ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві - саме державним виконавцем відділу ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві має бути визначено розмір заборгованості з урахуванням отриманого заробітку боржником, незалежно від того, що в якийсь період часу виконавчий лист і не перебував у них на виконанні. Враховуючи те, що розмір неустойки внаслідок несплати аліментів, інфляційних втрат та відсотків нарахованих на заборгованість по сплаті аліментів позивачкою доведений не був, вина відповідача у винекненні цієї заборгованості не доведена, та заборгованість, яка виникла може бути стягнута з відповідача, який сам бажає погасити вказану заборгованість, звертається для визначення її розміру, надає для цього необхідні документи, офіційно працює, відрахування заборгованості можуть бути проведенні із його заробітної плати, виконавчий лист перебуває на виконанні в державній установі на яку законом покладено обовязок вчасного проведення дій для виконання рішення суду, суд вважає, що в задоволенні даних позовних вимог повинно бути відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed