Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 19 липня 2007 року [PERSON] , до шлюбу [PERSON] , отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 червня 2017 року має заборгованість - 51534,91 грн., яка складається з наступного: - 3556,91 грн. - заборгованість за кредитом; - 41568,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3479,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2430,23 штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 19 липня 2007 року у розмірі 51534,91 грн., яка складається з наступного: - 3556,91 грн. - заборгованість за кредитом; - 41568,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3479,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2430,23 штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі у сумі 1600,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , який діє на підставі Довіреності, серія ННН № 803113 від 06 грудня 2019 року, у наданому Відзиві на позовну заяву зазначив, що [PERSON] підписувала лише заяву, а «Умови та Правила надання банківських послуг» та « Графік Банку» не підписувала. Тому вважає, що Умови та Правила банківських послуг не можна вважати складовими частинами укладеного між [PERSON] та позивачем кредитного договору, а тому не можна вважати, що сторони погодили відсоткову ставку та інші штрафні санкції за невиконання умов договору. Також зазначає, що позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки Кредитний договір укладено 19 липня 2007 року, а до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим кредитним договором позивач звернувся лише у червні 2017 року, тому просив суд застосувати позовну давність і відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того позивач в односторонньому порядку збільшував розмір процентної ставки з 22,8% на 30 %, 36%, 34,8% та 43,2%, що є порушенням норм ст. 1056 - 1 ЦК України. Також зазначає, що відповідач проживає у м. Слов`янську Донецької області, в якому у період з 14 квітня 2014 року здійснювалася антитерористична операція, а тому банк не мав права з 14 квітня нараховувати позивачеві пеню та штрафи. Просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами (а.с. 160-168). Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. [PERSON] підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 7) і отримала кредит у розмірі 21600,00 грн., дана обставина визнана відповідачем [PERSON] , про що вона зазначила в своєму відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та у зв`язку з чим відповідач станом на 30 червня 2017 року має заборгованість - 51534,91 грн., яка складається з наступного: - 3556,91 грн. - заборгованість за кредитом; - 41568,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3479,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2430,23 штраф (процентна складова). Відповідно до чинного цивільного законодавства кредитний договір набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов /ч.1 ст. 638 ЦК України/ та істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення та його ціна /розмір процентів/. Відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК). За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак з такими посиланнями позивача суд не може погодитись з наступних підстав. Велика Палата Верховного Суду (Постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 19 липня 2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 7 ). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 липня 2007 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність по кредитному договору у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача: - 3479,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 2430,23 штраф (процентна складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в Постанові від 03 липня 2019 року, які є обов`язковими для виконання, оскільки відповідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що не заперечується відповідачем по справі, [PERSON] , яка до зміни прізвища іменувалася - [PERSON] , відповідно до укладеного Договору № б/н 19 липня 2007 року отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При підписанні Заяви 19 липня 2007 року на отримання кредитних коштів, [PERSON] підписала Заяву, що вона отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік, з розрахунку 360 днів, на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7 зворот). Тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на ті підстави, що при підписанні угоди між сторонами не встановлювалася відсоткова ставка по кредиту, оскільки з Заяви, підписаної особисто [PERSON] вбачається, що вона обізнана про розмір процентної ставки, який первинно встановлено в договорі станом на 19 липня 2007 року та складає 22,8 % (а.с. 7), так зазначено і позивачем в позовній заяві. Тобто, умовами Кредитного договору № б/н від 19 липня 2007 року первинно встановлено розмір процентної ставки 22,8% та не встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Крім того, умови договору не містять порядку розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволив точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору (а.с. 7). Як вбачається з розрахунку заборгованості банк підвищував декілька разів відсоткову ставку за кредитом, за відсутністю визначеного в кредитному договорі порядку розрахунку змінюваної процентної ставки, чим порушив вимоги ст. 1056-1 ЦК України. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 1,9 % щомісяця, що складає 22,8% річних. Однак, як вбачається з розрахунку банк в односторонньому порядку підвищував декілька разів відсоткову ставку, а в разі наявності простроченої заборгованості - із застосуванням коефіцієнту 2. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невід`ємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання. Враховуючи, що відповідач не своєчасно вносить щомісячні платежі, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, банк обґрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідач [PERSON] заявила Клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позивач звернувся до суду 03 серпня 2017 року та просить стягнути заборгованість по кредиту, в тому числі й проценти, за період з 19 липня 2007 року по 30 червня 2017 року. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постанові по справі № 444/9519/12. Враховуючи, що договором передбачено сплачувати обов`язкові щомісячні платежі в строк до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, суд приходить до переконання, що відповідачем пропущений строк звернення до суду про стягнення заборгованості, починаючи, з 01 червня 2014 року, оскільки останній раз відповідач сплачувала кредит 26 липня 2014 року у сумі 100,00 грн. та про дану обставину банку було відомо, однак він не звернувся до суду з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості з відповідача. У зв`язку з чим суд приймає до уваги посилання [PERSON] щодо застосування наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду та приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості щомісячних платежів за період з 19 липня 2007 року по 31 травня 2014 року, включно. Станом на 01 червня 2014 року заборгованість за кредитом згідно розрахунку позивача складала: поточна заборгованість за кредитом 3434,48 грн., прострочена заборгованість за кредитом 122,43 грн., всього заборгованість за кредитом 3556,91 грн (а.с. 6), тому суд вважає, що саме з цього періоду повинно бути здійснено розрахунок заборгованості без зміни формули нарахування процентів за користування кредитом. Разом з тим, позивачем, у наданому відзиві на заяву про скасування заочного рішення суду зазначено, що строк дії кредитної картки, виданої [PERSON] закінчується 03.2015 року, тобто діє до 31 березня 2015 року (а.с. 59-77, 75). Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» при укладанні Договору з [PERSON] визначилися, що банк надає відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тому суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати повернення заборгованості за кредитним договором, та процентів, які утворилися на 31 березня 2015 року, кінець строку дії кредитної картки та строку дії договору. Таким чином, відсотки за кредитом нараховуються за період з 01 червня 2014 року (із застосуванням строку позовної давності) по 31 березня 2015 року (кінець строку дії договору). Суд вважає, що Банк безпідставно вимагає повернення процентів за користування кредитом з розрахунку 34,8% та 43,2% , оскільки Банк збільшив відсоткову ставку з 22,8% до 30 % ,34,8% та 43,20% без її згоди. Тому відповідач не може нести цивільну відповідальність за неповернення кредитних коштів. Таким чином, збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника. Тому такі дії АТ КБ «Приватбанк» є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Отже, відповідач [PERSON] має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 31 березня 2015 року, однак не з розрахунку 30% та 34,8 % річних, як зазначено у розрахунку заборгованості за цей період, оскільки збільшення процентної ставки в односторонньому порядку банком без згоди позичальника є незаконною, а з розрахунку 22,8% річних, як це передбачено кредитним договором. Таким чином розрахунок заборгованості за кредитним договором складає: періодСальдо Заборгов. за кредитом, грн. Кіль кість днівСтав ка, %Розмір відсот ків за 1 день, грн. (22,8%/360 =0,063%* 3556,91 грн. Нарахов. відсотки сплаченоЗаборгованість за відсотками грн. всьоготіловідсотки 01.06.2014 по 30.06.2014 3556,913022,82,2567,50---67,50 01.07.2014 по 16.07.20143556,911022,82,2522,5050,00-50,0040,00 (22,50+67,50 -50) 16.07.2014 по 26.07.20143556,91422,82,259,00100,0051,0049,00(40+9) 26.07.2014 по 15.10.20143505,918122,82,22179,8210,35 -10,35179,82-10,35= 169,47 15.10.2014 по 16.10.20143505,91122,82,222,225,18-5,18166,51 (169,47 + 2,22-5,18) 16.10.2014 по 31.03.20153505,9116622,82,22368,52---535,03 (368,52 + 166,51) всього3505,91 535,03 Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за Кредитним договором № б/н від 19 липня 2007 року, у розмірі 6578,19 грн., яка станом на 30 квітня 2019 року складається з: - 3505,91 грн. - заборгованість за кредитом; - 535,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 01 червня 2014 року по 31 березня 2015 року. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року «У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив, тому суд, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності судового розгляду справи не застосовує до даних правовідносин частину 2 ст. 625 ЦК України, оскільки суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, а банк не просить суд захистити його права відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за Кредитом в сумі 4040,94 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1600,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1600 грн. 00 коп. (а.с.1). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 4040,94 грн. Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 7,84 % ((4040,94 грн. - задоволені вимоги) / (51534,91 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 125,44 грн. (1600,00 грн. - сплачений судовий збір * 7,84%), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 125,44 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial