Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

В березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 23 листопада 2009 року по 29 вересня 2014 року працював у Орендному підприємстві «Шахта імені Святої Матрони Московської» у якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем під землею. 29 вересня 2014 року його звільнено з роботи за п. 1 статті 40 КЗпПУ. Відповідач несвоєчасно провів розрахунок по заробітній платі. Станом на 16.09.2016 року за відповідачем мається заборгованість по заробітній платі в розмірі 12141,49 грн., а також розрахунковим виплатам в розмірі одного середньомісячного заробітку. Також вважає, що відповідач своїми діями спричинив йому моральну шкоду. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі і розрахунковим виплатам в розмірі 12141,49 грн., вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, компенсацію за моральну шкоду. Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 12141,49 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 116732,60 грн., вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 3620,28 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн., судовий збір на користь держави в розмірі 1318,74 грн. З вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» і оскаржив його в апеляційному порядку. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неповне з'ясування фактичних обставин справи, які мають істотне значення, порушені норми матеріального і процесуального права. Просить апеляційний суд скасувати заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. В судове засідання апеляційного суду представник відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 4339 (а.с. 119). В судове засідання апеляційного суду позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги позивача в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 29.09.2014 року по 17.05.2017 року у розмірі середнього заробітку. Відповідно до інформації, що міститься в персональній картці застрахованої особи [PERSON] стосовно суми нарахованої йому заробітної плати та з якої сплачено відповідні страхові внески, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 176,60 грн. Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд частково не погоджується з наступних підстав. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року, виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. Згідно з частиною 1 статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта. Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається із частини 1 статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вбачається із частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до копії трудової книжки позивача, в період з 23.11.2009 року по 29.09.2014 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з шахтою імені Святої Матрони Московської, працюючи прохідником підземним з повним робочим днем в шахті, був звільнений на підставі статті 40 ч. 1 КЗпПУ. Задовольняючи позовні вимоги в частині заборгованості по заробітній платі в розмірі 12141,49 грн. за липень, серпень і вересень 2014 року, суд першої інстанції послався на інформацію, що міститься в персональній картці застрахованої особи. З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав. Частиною 2 статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно з частиною 3 статті 20 вказаного вище Закону, на кожну застраховану особу заводиться персональна облікова карта, до якої включаються сума виплат (доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць. При цьому види отриманого доходу (заробітна плата, компенсації, вихідна допомога), а також статті утримань (податки, страхові та профспілкові внески, тощо) з вказаних відомостей не вбачаються. Отже, суд першої інстанції не врахував вказане вище і розрахував суму заборгованості по заробітній платі, яка належить позивачу на підставі інформації, що міститься в персональній картці застрахованої особи, що є невірним. Як вбачається із довідки, наданої Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» б/н від 02.08.2017 року, заробітна плата за відпрацьований час складає 9127,23 грн., вихідна допомога - 2474,44 грн. (а.с. 79). Але в апеляційній скарзі відповідачем надано розрахунок нарахувань по заробітній платі і вихідній допомозі позивачу станом на 29.09.2014 року, яка дорівнює 12141,49 грн., в тому числі нарахування: оплата лікарняного у липні 2014 року - 1065,70 грн., оплата відпустки у липні 2014 року - 5502,75 грн., оплата відпустки у серпні 2014 року - 5573,04 грн., всього загальна сума нарахувань 12141,49 грн. (а.с. 59-60). Тобто у вказану суму не входить вихідна допомога. Апеляційний суд не погоджується з розрахунком вихідної допомоги в розмірі 3620,28 грн., зробленої судом першої інстанції, оскільки він розрахований в порушення Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.05.2014 року і по день звільнення не працював, а знаходився на лікарняних та у відпустках, то для розрахунку вихідної допомоги, а також середньоденної заробітної плати повинна братися годинна тарифна ставка відповідно до колективного договору по підприємству. Апеляційний суд погоджується з розрахунком, наданим відповідачем, що середньоденна заробітна плата позивача складає 134,04 грн. і розмір вихідної допомоги складає 2881,86 грн. Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 12141,49 грн., а також вихідну допомогу - 2881,86 грн. з утриманням податків і обов'язкових платежів. Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то апеляційний суд вважає, що в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавство про оплату праці» № 13 від 24.12.99 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Із Сертифікату (висновку) Торгово-Промислової палати України від 13 жовтня 2014 року за № 3756/05-4 вбачається, що Указом Президента України від 14.04.2014 року № 4-5/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Прийняття вищевказаного Указу Президента зумовило проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України. Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 14 квітня 2014 року Товариству з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (а.с. 81). Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що вини відповідача в даному випадку немає і тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Враховуючи, що заборгованість по заробітній платі, а також вихідна допомога позивачу не виплачена, апеляційний суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн. На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року необхідно скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 12141,49 грн., а також вихідну допомогу - 2881,86 грн. з утриманням податків і обов'язкових платежів, заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 232,37 грн. В іншій частині позовних вимог позивача слід відмовити.

Outcome: partial