Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Акціонерне товариство «Харківобленерго» у січня 2020 року звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до договору про користування електричною енергією від 08.03.2007 року, [PERSON] є споживачем електричної енергії (особовий рахунок № [NUMBER] ) у домоволодінні [ADDRESS] . 05.01.2019 року при огляді електрообладнання у вказаному домоволодінні, було виявлено самовільне підключення до електричних мереж поза приладу обліку, при якій електроенергія, що споживається, не враховується приладом обліку. До електричної мережі були приєднані електроосвітлення та електрообігрівач. Був складений акт № 221083 від 05.01.2019 року. 26.02.2019 року було проведено засідання комісії з розгляду акту про виявлене порушення. Споживачу був зроблений розрахунок обсягу та вартості необлікованої електричної енергії за період з останньої технічної перевірки 05.01.2016 року по 05.01.2019 року в розмірі 39114 грн. 46 коп. Просило стягнути з [PERSON] на користь АТ «Харківобленерго» заборгованість за недораховану електроенергію в розмірі 39114 грн. 46 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 03.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання. Відповідач за первісним позовом через представника [PERSON] , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечив проти задоволення позову АТ «Харківобленерго» з підстав того, що у договорі на користування електричною енергією від 08.03.2007 року невірно зазначена адреса його місця проживання, а 08.03.2007 року був вихідним днем. Власником домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] , а не він. До складеного акту про порушення від 05.01.2019 року йому не було надано ніяких додатків. На засіданні комісії з розгляду акту про порушення, яке відбулось 26.02.3019 року була присутня його донька [PERSON] , а не він. Просив у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі та стягнути з відповідача за первісним позовом витрати на правову допомогу. [PERSON] у лютому 2020 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до АТ «Харківобленерго», в обґрунтування якого зазначив, що підписуючи 08.03.2007 року договір про користування електричною енергією, він вважав, що укладає договір на поставку електроенергії за його місцем проживання по [ADDRESS] . Він не є власником домоволодіння [ADDRESS] . 05.01.2019 року робітники Вовчанського РВ запросили його до будинку [ADDRESS] , де було виявлено втручання до лічильника. Було проведено перевірку, складено акт про порушення, який він підписав як свідок. Оскільки він хворів, 30.01.2019 року на засідання комісії була присутня його донька [PERSON] . Ніяких додатків до акту йому додано не було. Він звертався до АТ «Харківобленерго» із вимогою про скасування договору про користування електричною енергією від 08.03.2007 року. Оскільки він не заключав договору на користування електричною енергією по [ADDRESS] та не мав повноважень для його підписання, АТ «Харківобленерго» навмисно ввело його в оману, де зазначив його дані. Просив визнати недійсним договір про користування електричною енергією від 08.03.2007 року, скасувати акт про порушення від 05.01.2019 року та стягнути з АТ «Харківобленерго» витрати, понесені ним на правову допомогу. Ухвалою суду від 12.05.2020 року зустрічний позов [PERSON] прийнятий до провадження, зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первісним позовом. Представник відповідача за зустрічним позовом, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав того, що на протязі останніх тринадцяти років рахунки на сплату за користування електричною енергією по [ADDRESS] надходили та продовжують надходити саме на ім`я позивача за зустрічним позовом. Акт про порушення від 05.01.2019 року був складений у присутності [PERSON] , який фактично підтвердив факт безоблікового споживання електроенергії. [PERSON] було відомо про проведення засідання комісією щодо розгляду акту про порушення. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі та задовольнити первісні позовні вимоги. Ухвалою суду від 21.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.03.2021 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за первісним позовом, був залучений [PERSON] . Представник позивача за первісним позовом заявлені первісні позовні підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у первісній позовній заяві та запереченнях на зустрічну позовну заяву, у задоволенні якої просив відмовити, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Представники відповідача за первісним позовом первісні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили відмовити у їх задоволення, зазначивши про їх безпідставність та необґрунтованість. Натомість підтримали зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та заперечення на первісні позовні вимоги. Крім того зазначили, що власником домоволодіння [ADDRESS] є саме [PERSON] , який є сином відповідача за первісним позовом, однак він за вказаною адресою не проживає. За вказаною адресою зареєстровані дочка відповідача за первісним позовом [PERSON] та її дитина, хоча вони також за цією адресою не проживали та не проживають. Відповідач за первісним позовом та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основні засади організації та експлуатації енергосистем. Взаємовідносини у сфері електроенергетики між споживачем та постачальником електричної енергії регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, нормами Закону України «Про електроенергетику» від 16.10.1997 року № 575/97-ВР, Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (далі - Правила), та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562 (далі - Методика), чинної на час виникнення спірних правовідносин (втратила чинність 27.07.2019 року), іншими нормативно-правовими актами України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину (далі - Закон), встановлено, що споживачами енергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» від 24.10.2013 року за № 661-VII побутовий споживач електричної енергії (побутовий споживач) - фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та комерційну діяльність, на підставі договору про постачання електричної енергії з електропостачальником. Під об`єктом побутового споживача розуміється житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування (п. 2 Правил). Згідно зі ст. 24 Закону енергопостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити замовнику (споживачу), електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору про постачання електричної енергії (договору про користування електричною енергією) за умови, що нова електроустановка замовника приєднана або потужність для діючої електроустановки споживача збільшена в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 26 Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ст. 714 ЦК України). Згідно з п. 3 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Як встановлено під час судового розгляду, 08.03.2007 року між АК «Харківобленерго» (правонаступником якої є АТ «Харківобленерго») та [PERSON] (який проживає за адресою: [ADDRESS] ) укладено договір про користування електричної енергії о/р № [NUMBER], у зв`язку з чим [PERSON] є споживачем електричної енергії, що постачає АК «Харківобленерго» за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5). Як зазначив [PERSON] у зустрічній позовній заяві та пояснили під час судового розгляду його представники, вказаний договір був ним підписаний особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту. Згідно зі ст. ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, про прийняття цієї пропозиції. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про визнання договору про користування електричною енергією від 08.03.2007 року недійсним не підлягають задоволенню через їх безпідставність. Реєстрація [PERSON] у іншому домоволодінні по [ADDRESS] не свідчить про те, що домоволодіння [ADDRESS] , яке належить його сину [PERSON] , не перебуває у його користуванні та він не є споживачем електричної енергії за укладеним 08.03.2007 року договором. Також на думку суду не є безумовною підставою визнання спірного правочину недійсним через його укладення у вихідний день - 08.03.2007 року. 05.01.2019 року при перевірці електроустановки домоволодіння [ADDRESS] , представниками АТ «Харківобленерго» встановлено факт самовільного підключення до електромереж, споживання електричної енергії, поза приладом обліку, про що було складено акт № 221083 від 05.01.2019 року. З вказаним актом про порушення [PERSON] був ознайомлений та отримав його примірник, про що свідчить його підпис, також зазначив про відсутність зауважень до складеного акту (а.с. 6-7). Крім того, до акту були додані фото таблиця, акт технічної перевірки, зразок дроту (а.с. 54-60). Згідно з п. 48 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством за розкрадання електричної енергії у разі: порушення правил користування електричною енергією; самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку. Відповідно до п. 53 Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. На підставі акта енергопостачальник має право визначити величину збитків, завданих йому протиправними діями споживача. Розмір завданих енергопостачальнику збитків розраховується відповідно до оформленого акта про виявлення порушення за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії за кількістю днів з дня останнього контрольного зняття представником енергопостачальника показань чи технічної перевірки приладу обліку до моменту усунення порушення за тарифами (цінами) для населення, що діяли у період, за який нараховується розмір збитків, але не більше терміну позовної давності. Розмір відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок користування електричною енергією, обчислюється відповідно до Методики. Відповідно до п. п. 4-6 п. 3.1 Методики, вона застосовується у разі: самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) без порушення схеми обліку; самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж )з порушенням схеми обліку; самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника. Розрахунок вартості необлікованої електричної енергії згідно з п. 3.3 Методики здійснюється за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії; за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір вартості не облікованої електричної енергії та за кількістю днів (розрахунковий період). Крім того, суд враховує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Навіть сам факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Термін «споживач електричної енергії» необхідно застосовувати у дещо ширшому значенні, зокрема, як такий, що поширюється і на осіб, які використовують електричну енергію без укладання договору на електропостачання, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 року, у справі № 15/147/10. Таким чином, на переконання суду, споживач є відповідальною особою за збитки, завдані енергопостачальнику через самовільне підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку. Допитаний під час судового розгляду в якості свідка [PERSON] пояснив, що 05.01.2019 року він, разом із [PERSON] та [PERSON] здійснювали перевірку щодо належного споживання електричної енергії у домоволодінні [ADDRESS] . Проводили вимірювання напруги та навантаження на лінії та у будинку. З дозволу [PERSON] , у якого були ключі від вказаного домоволодіння, як споживача за договором, був оглянутий лічильник електроенергії, був встановлений факт самовільного підключення до електромережі, споживання електричної енергії в обхід лічильника. Зазначене порушення було зафіксовано на фото. Був складений відповідний акт про порушення. Акт підписали троє працівників АТ «Харківобленерго» та споживач, останньому також вручили копію акту. Жодних зауважень [PERSON] не висловлював, про що фактично зазначив у акті. Акт про порушення від 05.01.2019 року складався в присутності споживача [PERSON] , який його підписав без зауважень, був складений у відповідності до п. 53 Правил, а тому вимоги за зустрічним позовом про його скасування, на думку суду є безпідставними. Акт про порушення від 05.01.2019 року був предметом розгляду засідання комісії з розгляду актів про порушення. Згідно висновку рішення засідання комісії по розгляду актів порушень ПКЕЕН від 26.02.2019 року, викладеного у протоколі та розрахунку, об`єм електричної енергії необлікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН складає 27795 кВт год., що становить 39114 грн. 46 коп., що становить вартість електричної енергії необлікованої внаслідок порушення (а.с. 8-10). Вимог про оспорювання зазначеного рішення та розрахунку, [PERSON] не заявляв. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як споживач послуг з надання електричної енергії, порушив Правила користування електричною енергією для населення, що підтверджується зібраними у справі доказами, а розмір збитків розрахований відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, а тому первісні позовні вимоги АТ «Харківобленерго» підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] , необхідно відмовити. Інші, наведені позивачем за зустрічним позовом доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Крім того, позивач за первісним позовом поніс витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 7582 від 28.01.2020 року (а.с. 14), а тому вони у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved