Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] пред`явив позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатекс Індастріал» м. Старокостянтинова про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свої позові вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 2015 року він працював в товаристві на посаді водія. 16 листопада 2015 року він отримав оповіщення [INFO] про призов на строкову військову службу, яке надав роботодавцю. В зв`язку з цим наказом № 26-к від 17 листопада 2015 року його звільнили з роботи на підставі ст. 36 п. 3 КЗпП України у зв`язку із призовом на строкову військову службу. Відповідно до наказу військового комісара Старокостянтинівського районного військового комісаріату від 18 листопада 2015 року він призваний на строкову військову службу та направлений для проходження військової служби до Хмельницького обласного збірного пункту в команду [NUMBER] . Згідно наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] його зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 18 листопада 2015 року. Незважаючи на те, що він має право на збереження за ним, як призовником на строкову військову службу під час мобілізації, в особливий період, соціальних гарантій щодо збереження за ним місця роботи (посади) та середнього заробітку за час перебування на військовій службі, але не більше одного року, відповідач відмовив йому у виплаті середнього заробітку. Позивач та його представник адвокат підтримали позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що розуміє зобов`язання товариства перед позивачем щодо заявленого стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що позивач пропрацював в ТОВ «Мегатекс Індастріал» м. Старокостянтинів з 25.08.2015 по 17.11.2015 на посаді водія навантажувача. В зв`язку з призовом на строкову військову службу позивач наказом № 26-к від 17.11.2015 був звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. Відповідно до наказу військового комісара [INFO] від 18 листопада 2015 року позивач призваний на строкову військову службу та направлений для проходження військової служби до Хмельницького обласного збірного пункту в команду [NUMBER] . Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] позивача зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 18 листопада 2015 року. Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Строкова військова служба є одним з видів військової служби, визначених пунктом 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232). Призов оголошується Указом Президента України. Указом Президента України від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 15.01.2015 № 113-VIII оголошено провести протягом 2015 року часткову мобілізацію. П. 2 ст. 119 КЗпП України передбачено, що «Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» … надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів», тобто дана стаття відсилає працедавця для визначення, чи має особа, яка підлягає звільненню, до конкретного Закону, яким передбачено такі пільги. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року № 116-VІІІ, внесено зміни до ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» і п. 6, п.п. 11) передбачено, що «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, … в яких вони працювали на час призову», тобто законодавцем чітко визначено обов`язок керівника підприємства зберігати за працівниками, призваними на строкову військову службу місце роботи, посаду і середній заробіток на підприємстві, а тому суд вважає, що позовні вимоги про скасування наказів про припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обґрунтовані і підлягають до безумовного задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач просить суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2015 року по 18 листопада 2016 року, тобто за один рік. Згідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатекс Індастріал» м. Старокостянтинова дохід позивача за період його роботи з серпня 2015 року листопад 2015 року склав 7120,31 грн. Отже, 7120,31 грн. : 4 місяці = 1780,08 грн. (середньомісячна заробітна плата). 1780,08 грн. х 12 місяців = 21360,96 грн. Оскільки позивач був призваний на військову строкову службу на час дії особливого періоду в Україні, суд дійшов висновку про стягнення на його користь середнього заробітку на час вимушеного прогулу.

Outcome: approved