Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

В вересні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому посилаючись на те, що [PERSON] був батьком позивача та за життя йому за рішенням суду належала ? частина квартири [ADDRESS], однак таке право власності [PERSON] не було зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому позивач, прийнявши після смерті [PERSON] спадщину як спадкоємець першої черги спадкування не може належним чином зареєструвати право власності на вказану частку квартири через відсутність відповідних правовстановлюючих документів, та вказуючи на те, що інша спадкоємиця (відповідач) від прийняття спадщини відмовилась, просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], як таке, що набуте ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, відповідач та третя особа [PERSON] звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позивачем вимоги визнали, проти їх задоволення не заперечували. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі, коли відповідач визнає пред'явлені до нього вимоги, суд, за наявності на таке правових підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані позивачем докази суд доходить наступних висновків щодо фактичних та юридичних обставин справи. Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.1993 року, та технічного паспорту на квартиру з датою виготовлення 05.09.2013 року, за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]), та спадкоємцями за законом після його смерті є його діти, [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]) та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Відповідно до наданих суду пояснень позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в зв'язку з чим приватним нотаріусом [PERSON] було зареєстровано у спадковому реєстрі спадкову справу після смерті [PERSON] № 54655915 та 26.09.2013 року внесено відомості про спадкоємця першої черги за законом що висловив бажання прийняти спадщину - [PERSON] (Витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі №35244816 №26.09.2013 року). Відповідач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, та згідно наданих позивачем пояснень, що не заперечувались відповідачем, самоусунулась від прийняття такої спадщини. Згідно наданих позивачу приватним нотаріусом [PERSON] роз'яснень, видати останньому свідоцтва про право власності, що набуте ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], не вбачається можливим, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказане майно. Згідно відповіді ММБТІ від 06.11.2013 року спадкодавець був власником ? частки спірної квартири на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.1993 року. Відповідно до п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження. Згідно до п. 3.1 узагальнення судової практики ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» виникнення права власності на житлові будинки, споруди до 01 липня 2004 року не залежало від державної реєстрації цього права. Виходячи з вищевикладеного суд доходить висновку про те, що на час смерті [PERSON] мав майнові права на ? частину спірної квартири, що не були зареєстровані у встановленому законом порядку, та після його смерті такі майнові права в силу положень ст.1218 ЦК України та положень ст. 1261 ЦК України були успадковані [PERSON]. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та однією з форм такого захисту є визнання права. Виходячи з вище викладеного, враховуючи положення ст.ст. 11, 58, 60 ЦПК України, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.

Outcome: approved