Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає, оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, районний суд виходив з того, що строк дії картки закінчився 18.08.2007 року, позовна давність сплинула 18.08.2010 року, а з позовом Банк звернувся до суду лише 14.01.2014 року, тобто з пропуском позовної давності. Однак, з таким висновком районного суду повністю погодитись не можна, оскільки під час вирішення спору грубо порушено норми матеріального права. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі зави від 18.08.2006 року [PERSON] відкрито рахунок та видано кредитну картку з кредитним лімітом 2500 грн., процентною ставкою 3%, строком на 1 рік. Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 31.10.2013 року виникла заборгованість у розмірі 18967,64 грн., з яких: 4959,53 грн. - заборгованість за кредитом, 12628,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 879,41 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з наведених норм закону, позовна давність могла бути застосована судом лише при наявності заяви про це відповідача. Між тим із матеріалів справи вбачається, що такої заяви надано не було. В такому випадку районний суд не мав законних підстав для застосування строку позовної давності та ухвалення рішення про відмову у позові, тому воно підлягає скасуванню. При ухваленні нового рішення апеляційний суд виходить із слідуючого. Згідно ст.ст. 509, 526, 610, 625, 1054 ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання. Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача почалась з серпня 2009 року, однак, Банк звернувся до суду лише в січні 2014 року. Вказане свідчить, що своїми діями ПАТ КБ «ПриватБанк» сприяв збільшенню розміру заборгованості, а тому апеляційний суд, вважає за необхідне задовольнити вимоги Банку лише в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 4959,53 грн., збитки у вигляді заборгованості по відсоткам, відповідно до ст.. 616 ЦК України, - зменшити з 12628,70 грн. до 2000,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. Зважаючи на викладене, висновки, зазначені у судовому рішенні, зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин справи, не відповідають вимогам матеріального закону, а тому, рішення як незаконне підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial