Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач згідно підписаної заяви №б/н від 09.08.2010 року отримав кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких [PERSON] при укладенні договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - АТ КБ «ПриватБанк») свої зобов`язання згідно договору виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач скористався кредитною лінією, проте взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 01.09.2019 року заборгованість перед банком становить 13093,43 грн, з яких: 0,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1388,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 10165,61 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 440,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 599,69 грн - штраф (процентна складова). На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також 1921 грн сплаченого судового збору. АТ КБ «ПриватБанк» не забезпечили явку представника у судове засідання, звернувшись в суд з клопотанням про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 27.12.2019 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено такі обставини. 09.08.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримав кредитку картку. Як убачається із даної анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Того ж дня [PERSON] підписана Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду (далі - довідка). Згідно цієї довідки базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів в році) становить 3,0 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць - нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн і більше; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн +5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 4,5%; комісія за безготівковий платіж - за рахунок кредитних коштів - 3%. За рахунок власних коштів - 1%; нарахування банком процентів на залишок власних коштів клієнта від 100 грн і більше - 10% річних. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на на 01.09.2019 року заборгованість перед банком становить 13093,43 грн, з яких: 0,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1388,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 10165,61 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 440,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 599,69 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України), різновидами якої є пеня та штраф (стаття 549 цього Кодексу). Виходячи з умов кредитного договору, укладеного між сторонами у вигляді анкети-заяви та Довідки від 09.08.2010 року, підписаних відповідачем, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, правову позицію Верховного Суду від 26.09.2019 року, викладену у постанові по справі № 321/1161/16-ц, суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, що включає заборгованість за простроченим тілом кредиту, штрафи і пеню, оскільки з боку відповідача мало місце порушення зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості зі сплати тіла кредиту і відсотків. При цьому, виходячи з того, що [PERSON] є споживачем та відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є слабкою стороною в договірних відносинах та підлягає особливому правовому захисту, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд вважає за можливе зменшити розмір пені за прострочене зобов`язання до суми основного боргу, з огляду на таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя стаття 551 ЦК України). Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Також, про споживача, як слабку сторону в договірних відносинах, висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі №1-12/2013, в якому зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України та ч. 1, 2, ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10.11.2011 №15-рп/2011 зазначив, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності та розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Отже, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцем. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції істотними обставинами в розумінні вказаних положень закону вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить висновку, що у даному випадку позов підлягає до часткового задоволення, слід стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 4315,95 коп, з яких: 1388,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1388,13 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 440,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 599,69 грн - штраф (процентна складова), а у задоволенні решти вимог - відмовити. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 633,21 (4315,95 х 1921/ 13093,43) грн, пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial