overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 23 жовтня 2009 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , про що в книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис № 660. Від шлюбу у них є дитина, донька - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Позивач зазначає, що на протязі сумісного з відповідачем життя у них виникали сварки та чвари, відповідач в присутності оточуючих виражався на її адресу нецензурною лайкою. Окрім цього, мало місце розбіжності у вихованні дитини. На протязі 2016 року їх стосунки з відповідачем ставали все гірше і гірше. Також позивачка зазначає, що примирення між сторонами не можливе, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Шлюбні відносини між ними припиненні , з лютого 2017 року та з цього часу сторони мешкають окремо один від одного. Спір про розподіл спільного майна у подружжя відсутній. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням слухати справу за її відсутністю, позов підтримала в повному обсязі, просила його задольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище чоловіка «[PERSON]». Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданного 23 жовтня 2009 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 660, між [PERSON] та [PERSON] 23 жовтня 2009 року було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народилась [INFO]. Батьками є [PERSON] та [PERSON]. Житловий та майновий спір у сторін відсутній, сумісного господарства не ведуть. Фактичні шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені у лютому 2017 року. Таким чином, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Після розірвання шлюбу залишити за позивачкою прізвище « [PERSON]». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Вказувала, що від подружнього життя з відповідачем мають спільних синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Посилаючись на те, що обидва сини перебувають на її утриманні, а відповідач коштів на їх утримання не надає, сама вона перебуває у важкому матеріальному стані та самостійно не спроможна забезпечити дітей усім необхідним, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі 2000 гривень щомісячно на утримання синів: [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття. Позивач звернулась до суду із заявою, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Від спільного шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). Згідно довідки про місце проживання та склад сімї № 1726 від 22.03.2017 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, позивач та спільні діти сторін зареєстровані за адресою: [INFO]. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Доказів, які спростовують встановлені судом обставини справи відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі 2 000 гривень щомісячно на утримання спільних синів сторін починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Вказувала, що з 09.08.1997 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: доньку Ірину, [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, просила шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 09.08.1997 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 982 - розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Бодрик». Позивач звернулась до суду із заявою в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 09.08.1997 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано в відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 982. Від спільного життя подружжя має неповнолітніх дітей: доньку Ірину, [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Одночасно, суд розяснює, що відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України рішення суду, яке набрало законної сили є документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу, без видачі відповідного свідоцтва. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути 640 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 14 червня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, за актовим записом № 197. 09.06.2010 року у сторін народився син [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №331623 від 15.06.2010 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 419. Вказує, що фактично шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2013 року, та з цього часу мешкають окремо. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки між сторонами по справі повністю втрачене почуття любові, поваги та взаємодопомоги, та суперечить інтересам позивача. Спільне господарство не ведуть. Щодо місця мешкання дитини і порядку її виховання сторони прийшли до згоди, що дитина буде проживати разом із позивачем. Позивач у судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, наполягає на позовних вимогах, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. У судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 14 червня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №197. 09.06.2010 року у сторін народився син [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №331623 від 15.06.2010 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 419. З серпня 2013 року подружжя припинило шлюбні відносини, не підтримує їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сімї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сімю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 04.09.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що мають різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, це призводить до непорозумінь, примирення між ними не дали позитивних наслідків, більше двох років проживають окремо, мають окремі бюджети, ведуть окремо господарство, це призвело до того, що вони втратили один до одного почуття любові та поваги, стали чужими людьми, вважає збереження шлюбу неможливим, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 04.09.2014 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1272, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб. Від спільного життя подружжя має дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 12.09.2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають п`ять неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні характери, стремління та вподобання, по різному відносяться до виховання дітей, в звязку з чим між ними виникають сварки, спроби на примирення не дало позитивних результатів, не підтримують сімейно-шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, вважає збереження шлюбу не можливим, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив шлюб розірвати. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 12.09.2003 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 1168, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб. Від спільного життя подружжя має дочку [PERSON], [INFO] та четверо синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що вбачається з наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ухвали суду від 14.04.2017 року, тому судовий збір в сумі 640 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 14.05.2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що мають різні характери, протягом останнього часу у їх сім`ї не було порозуміння та взаємної поваги, в зв'язку з чим між ними постійно виникають конфлікти, які негативно впливають на виховання їх дітей, тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства, вважає збереження шлюбу неможливим, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 14.05.2003 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 420, що вбачається з копії свідоцтва про одруження. Від спільного життя подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається з наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 26.10.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя та проблеми в ній, не проживають разом понад 3 роки, шлюбних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, мають різні бюджети, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 26.10.2007 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1784, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб. Від спільного життя подружжя має дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved