Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.11.2012 року у розмірі 120627,70 грн. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 21.12.2019 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач, в обґрунтування позовних вимог , зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2012 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також, відповідачка на час укладення кредитної угоди, дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Посилається на те, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідачка станом на 31.10.2019 року має заборгованість у розмірі 202530,80 грн., яка складається із : заборгованості за кредитом -5655,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 192617,40 грн., заборгованості за пенею - 4257,02 грн. Також звертає увагу суду , що законодавством не передбачено вимогати від боржника повернення лише повної суми заборгованості . А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 120627,70 , яка складається з наступного : заборгованості за кредитом -5655,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26.11.2012 р. по 29.03.2019 р.- 114972,04 грн. Просить стягнути з відповідачки на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі , проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена своєчасно належним чином, судовими повістками. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у повному об`ємі, суд встановив наступне. 26.11.2012 року, з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписала анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 5300,00 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 31.10.2019 року , відповідачка перед банком має заборгованість у розмірі 202530,80 грн., яка складається із : заборгованості за кредитом -5655,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 192617,40 грн., заборгованості за пенею - 4257,02 грн. Також позивач звертає увагу суду , що законодавством не передбачено вимогати від боржника повернення лише повної суми заборгованості . А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість відповідачки до стягнення становить 120627,70 , яка складається з наступного : заборгованості за кредитом -5655,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26.11.2012 р. по 29.03.2019 р.- 114972,04 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ . Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №2664-ІІІ фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту;10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» надано анкету-заяву, підписану сторонами, про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приват Банку» від 26.11.2012 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www/privatbank.ua, які складають між відповідачкою та банком договір про надання банківських послуг. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, умов щодо нарахування процентів та пені, процентної ставки, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані відповідачки та згоду з тим, що заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між відповідачкою та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачкою , а також, ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника , яка безпосередньо підписана останньою . Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при застосуванні норм права. Тому, доводи позивача про те, що заборгованість відповідачки складає 120627,70 грн. та складається із : заборгованості за кредитом -5655,66 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26.11.2012 р. по 29.03.2019 р.- 114972,04 грн., суд оцінює критично, оскільки, з долучених доказів заборгованості, існує лише заборгованість за кредитом ( 5655,66 грн.), що фактично отримала відповідачка і своєчасно не погасила, що підтверджується приєднаним до справи розрахунком . За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, відповідно до статті 81 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Тому, аналізуючи наведені докази та враховуючи, що фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку [PERSON] АТ КБ «Приват Банку» повністю не повернуті, а також, зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 5655,66 грн. , а в задоволенні решти позовних вимог слід - відмовити. У відповідності до п.3.ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачаки на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог ( 4,7%) в розмірі 90,29 грн.

Outcome: partial