Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В березні 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «ВТБ Банк», третя особа: [PERSON], в якому просила суд: визнати договір поруки № 03/52-51/07-ДП1 від 20 червня (далі по тексту - договір поруки) - припиненим. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовував тим, що 20 червня 2007р. між відповідачем та третьою особою було укладено Генеральну угоду № 51/07, і в подальшому між ними було укладено кредитний договір № 03/52-51/07-СК (далі по тексту - кредитний договір), згідно якого третя особа отримав в кредит кошти в розмірі 135000,0 дол. США зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим строком користування кредитними коштами до 20 червня 2012р. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами було укладено договір поруки. В подальшому між відповідачем та третьою особою були укладені договори про внесення змін до кредитного до договору, відповідно до яких, на думку сторони позивача, було збільшено об'єм відповідальності поручителя, а тому позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом до суду за захистом свого права. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. В подальшому позивачка та її представник в судові засідання не з'являлись. При цьому представник позивачки, яка є одночасно і представником третьої особи повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження по справі в частині не дотримання судом правил територіальної підсудності. Представник відповідача, в судовому засіданні просив суд залишити позов без задоволення, надавши суду письмові заперечення, в подальшому представником відповідача було подано заяву про розгляд справи у свою відсутність. Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду повідомлено не було. Враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду, а також беручи до уваги, що представник позивачки, який є одночасно представником третьої особи зловживає наданими процесуальними правами, націленими виключно на затягування розгляду справи по суті, в порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вбачає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 червня 2007р. між відповідачем та третьою особою був укладений кредитний договір, відповідно до якого третя особа отримав в кредит кошти в розмірі 135000,0 дол. США, з відсотковою ставкою 13,5% річних, строком до 20 червня 2012р. 08 липня 2009р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору, відповідно до якого було змінено Розділ 3 кредитного договору. 29 вересня 2009р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір про внесення змін № 3 до кредитного договору, відповідно до якого, сторони змінили редакцію п. 1.2 кредитного договору, а саме сторони визначились, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених п. п. 5.8, 5.9 кредитного договору банк підвищує проценту ставку на 5 %. Крім того, відповідач погодився надати позичальнику відстрочку по погашенню суми залишку по кредиту, встановивши індивідуальний графік, а також сторони за кредитним договором доповнили кредитний договір умовами, які передбачають страхування заставного майна, а також сторонами була узгоджена нова редакція Розділу 8 кредитного договору. 28 травня 2010р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір про внесення змін № 4 до кредитного договору, відповідно до якого, банком було надано позичальнику відтермінування по погашенню залишку по кредиту з 28 травня по 28 вересня 2010р. включно, узгоджено новий графік виконання зобов'язань за кредитним договором, а також кредитний договір було доповнено новим Розділом 9 «Заключні положення». 27 січня 2011р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір про внесення змін № 5 до кредитного договору, відповідно до якого було змінено черговість погашення кредиту, а також надано відтермінування з 28 січня по 28 серпня 2011р. по погашенню залишку суми кредиту. 18 жовтня 2011р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір № 6 про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого було зменшено процентну ставку за кредитом, а також надано відтермінування щодо сплатити залишку кредиту. 27 січня 2012р. між відповідачем та третьої собою було укладено договір про внесення змін № 7 до кредитного договору, відповідно до якого сторони змінили строк кредитування до 27 грудня 2012р., здійснено відтермінування платежів по кредиту, скасовані нараховані штрафні санкції та пеня по кредитному договору, нараховані з дати виникнення до 27 січня 2012р., також сторони визначили, що в разі невиконання зобов'язань за п. 5.11 кредитного договору банк має право підвищити проценту ставку на 1 %річних в порівнянні з діючою процентною ставкою за кредитним договором. 29 листопада 2012р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір про внесення змін № 8 до кредитного договору, відповідно до якого сторони збільшили строк кредитування до 27 серпня 2014р.; процент за користування кредитом складає по вересень 2013р. - 10 % річних, З жовтня 2013р. процентна ставка підвищується на 3 %. Також зазначеним договором про внесення змін була змінена відповідальність сторін і збільшена позовна давність до вимог про стягнення пені і штрафів. З метою забезпечення виконання зобов'язань третьої особи за кредитним договором 20 червня 2007р. між сторонами був укладений договір поруки. 18 жовтня 2011р. між сторонами було укладено договір № 1 про внесення змін до договору поруки, відповідно до якого сторони внесли зміни до договору поруки, а також те, що поручителя було ознайомлено з вищенаведеними договорами про внесення змін до кредитного договору за №№ 1-6. 27 січня, 29 листопада 2012р. між сторонами було укладено договори про внесення змін № 2, № 3 до договору поруки, відповідно до якого сторонами було змінено п. 1.2 договору поруки, а також змінено редакцію п. 6.5 договору поруки, відповідно до якої поручитель підтвердив, що ознайомлений з вищенаведеними договорами про внесення змін до кредитного договору за №№ 1-8. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Зазначені умови договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка в позовній заяві зазначала, що мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя за кредитним договором, внаслідок внесення змін до кредитного договору у зв'язку з укладенням договорів про внесення змін до кредитного договору за №№ 3, 4. Однак, суд не погоджується з зазначеними твердженнями сторони позивача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Протягом всього часу розгляду справи в суді в порушення вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України стороною позивача не надано належних і допустимих доказів того, що дійсно, внаслідок укладення між відповідачем т третьою особою договорів про внесення змін збільшився обсяг відповідальності поручителя, а доказування позивачки ґрунтується виключно на її припущеннях, що є процесуально недопустимим (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Крім того, укладаючи вищезазначені договори про внесення змін до договору поруки, позивачка, як поручитель погодилась зі змінами, які були внесені до кредитного договору, у зв'язку з укладення договорів про внесення змін до кредитного договору за №№ 1-8. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed