Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту у сумі 153850.05 грн. Свої вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач мотивує тим, що 17.02.2017 року між відповідачем та АТ «Таскомбанк», було укладено кредитний договір №ТКФ05.07.2016 344-2017 відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 136000 гривень під 19.99% річних з кінцевою датою повернення до 16.02.2020 року та цільовим призначенням - придбання транспортного засобу: легковий седан - В, марки AUDI, моделі - А6, 2005 року, колір - сірий, номер шасі (кузова/рами) № [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] . За вказаним договором сторони передбачили порядок повернення коштів та сплати процентів за користування ними, що було визначено в графіку платежів з розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості усіх супутніх послуг. Свої зобов`язання позивач виконав та перерахував кошти на рахунок відповідача, який був вказаний у заяві останнього, однак відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань належним чином умови кредитного договору не виконує, та повернення коштів здійснює не в повній мірі і несвоєчасно, в результаті чого у нього утворилась заборгованість по тілу кредиту, відсотками, а також була нарахована на суму простроченої заборгованості пеня, а саме: -заборгованість по тілу кредиту - 99229.89 грн.; -заборгованість по відсотках - 28482.79 грн.; -пеня на суму простроченої заборгованості за період з 29.10.2018 р. по 29.10.2019 р. - 2613,37 грн. Банк неодноразово письмово сповіщав позичальника про наявність заборгованості за кредитом та необхідність її погашення у стислі терміни, однак жодних дій із погашення заборгованості відповідач не вчинив, а тому позивач змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом із відповідача в примусовому порядку. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 16.03.2020 року. Відповідач в судове засідання не прибув хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку визначеному чинним законодавством, однак від отримання повістки до суду відмовився, що стверджується відповідним поштовим повідомленням, крім того позивач направляв до суду уточнені позовні вимоги, копії яких було направлено відповідача, що стверджується відповідними доказами, що додані до матеріалів справи, а тому відповідач достеменно знав про розгляд справи в суді та суть позовних вимог, однак не повідомив про причини неявки та не надав заяву про розгляд справи у його відсутність, відзив не подав. Представник позивача позовні вимоги ствердив, та зазначав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи - заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов АТ «Таскомбанк» підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 17.02.2017р. відповідач між відповідачем та АТ «Таскомбанк», було укладено кредитний договір №ТКФ05.07.2016 344-2017 за умовами якого позичальник отримав 136000 гривень під 19.99% річних з кінцевою датою повернення до 16.02.2020 року та цільовим призначенням - придбання транспортного засобу: легковий седан - В, марки AUDI, моделі - А6, 2005 року, колір - сірий, номер шасі (кузова/рами) № [NUMBER] , реєстраційний номер - [NUMBER] , що визначено пунктами 2.1.1, 2.1.2 та 2.1.4 вказаного договору. Пунктом 2.2 договору визначено, що позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі. Повернення кредиту ( його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником відповідно до додатку №1 до цього договору. Аналізуючи вказаний договорі судом встановлено, що за його умовами позичальник, з метою забезпечення належного виконання умов договору, передає зазначений вище автомобіль в заставу, крім того вказаним договором визначені обов`язки позичальника (Розділ 8), зокрема і щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним у терміни, що визначені умовами договору (п.8.1), а також порядок сплати платежів за (Розділ 9). Пунктом 12.3 вказаного договору (Розділ 12) визначено, що при несплаті позичальником у встановлений цим договором термін заборгованості по кредиту, процентах по кредиту, а також процентах за неправомірне користування кредитом, банк має право нарахувати та стягнути пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені до дати припинення цих обставин, та нараховується щоденно. Крім того сторони погодили і графік проведення платежів з розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Дослідивши вказаний вище кредитний договір, а також додані до нього докази, суд приходить до переконання, що сторони погодили усі істотні умови договору та взяли на себе відповідні зобов`язання, а відповідач звернувся до позивача із відповідною заявою про перерахування відповідних коштів на його рахунок. Жодних доказів невизнання вказаного договору чи оспорення його змісту чи умов в суді матеріали справи не містять та жодною із сторін відомості про таке надано не було. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом із тим із розрахунку заборгованості, а також наданих позивачем виписок по особовому розрахунку відповідача вбачається, що останній належним чином взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення коштів не виконав та ухиляється від його подальшого належного виконання. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Із матеріалів справи судом встановлено, що у порушення умов договору та закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, суму коштів не повернув та ухиляється від її сплати. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Суд бере до уваги, що відповідач користувався вказаними коштами, частково здійснював погашення заборгованості, що стверджується відповідним розрахунком заборгованості за договором від 17.02.2017 року, а тому суд вважає, що відповідач знав, що кошти взяті в борг та підлягають поверненню на умовах визначених позивачем, які до того ж самим відповідачем не оспорювались та не заперечувались. Частиною 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідач до суду із позовною заявою про розірвання вказаного кредитного договору не зверталася, умови його не оспорював. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови договору, заборгованість не погашає та ухиляється від їх повернення, а матеріали справи доказів, які б спростовували вказані обставини не містять, а тому у суду є всі підстави для стягнення заявленої позивачем суми заборгованості за кредитом у примусовому порядку, розмір якої стверджується відповідним розрахунком, який наданий позивачем та який відповідачем не оспорюється. Таким чином судом встановлено, що відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №ТКФ05.07.2016 344-2017 від 17.02.2017р. у розмірі 153850.05 грн., яка складається з наступного: -заборгованість по тілу кредиту - 99229.89 грн.; -заборгованість по відсоткам - 28482.79 грн.; -пеня на суму простроченої заборгованості за період з 29.10.2018 р. по 29.10.2019 р. - 2613,37 грн. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються меморіальним ордером №585123364 від 17.01.2020 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved