Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

В березні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування,визнання недійсними договорів дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила суд встановити факт постійного проживання її, [PERSON] , разом зі спадкодавцем, [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини; визнати недійсним договір дарування домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., укладений 23 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 626; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1221486200:05:010:0053, укладений 23 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 629; визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] , та на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 1221486200:05:010:0053; витребувати від [PERSON] на її, [PERSON] користь нерухоме майно: домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію прав власності №26311426 на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 1221486200:05:010:0053; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію прав власності №26311021 на домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, суду пояснила, що після того, як її батька незаконно виселили з його будинку, він переїхав до неї на постійне проживання у її трьохкімнатній квартирі, у якій батько мав окрему кімнату. Адвокат позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові; надав суду відповідь на відзив (том №1 а.с.222-223). Адвокат відповідачки Лопата [PERSON] Редька [PERSON] за довіреністю Данильченко М [PERSON] С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав; надав суду пояснення на відзив(том №1 а.с.159-160). Адвокат відповідачки Редька [PERSON] . за довіреністю Данильченко М.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. [PERSON] надала суду відзив на позов (том №1 а.с.98-106). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на сторінці Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 24.05.2019 року (том №1 а.с.176), причину неявки не повідомила. Відзив на позов від відповідачки до суду не надходив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на сторінці Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 24.05.2019 року (том №1 а.с.175), причину неявки не повідомив. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Представник третьої особи Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі представника сільради (том №1 а.с.203). Представник третьої особи Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» за довіреністю Чумак С.О. заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав відзив на позов від імені [PERSON] 26 грудня 2019 року надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в задоволені позовних вимог просив відмовити (том №2 а.с.76). Третя особа\~приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Сисоєнко І.В. надала суду лист про розгляд справи без її участі (том №1 а.с.205). Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. надала суду лист про розгляд справи без її участі (том №1 а.с.121); надала суду належним чином посвідчені копії Договору дарування домоволодіння від 23.05.2018 року (том №1 а.с.124) та Договору дарування земельної ділянки від 23.05.2018 року (том №1 а.с.125). Третя особа\~приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Мазуренко С.В. надав суду лист про розгляд справи без його участі (том №1 а.с.207). Представник третьої особи Київського державного нотаріального архіву у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (том №1 а.с.199, том №2 а.с.72). Вислухавши сторони, допитавши у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, ознайомившись з копією спадкової справи №13/2019 після смерті [PERSON] (том №2 а.с.9-25), суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть за реєстровим номером S 479/2017 виданим відділом РАЦС Штольберг (Рейнланд), перекладеним з німецької мови на українську мову перекладачем [PERSON] , справжність підпису якої посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Медяник В.А. (том №1 а.с.8-9). Ще за часи свого життя, 05 вересня 2007 року [PERSON] придбав домоволодіння загальною площею 577,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,15 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1221486200:05:010:0053, які розташовані по [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу домоволодіння (том №1 а.с.16) та Договором купівлі-продажу земельної ділянки (том №1 а.с.17). Вищевказані договори купівлі-продажу були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т.Є. та зареєстровані в реєстрі за №1971 та №1790, відповідно. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року залишено без змін (том №1 а.с.20-21), за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1221486200:05:010:0053 та домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м. (том №1 а.с.18-19). Після ухвалення вищевказаного рішення першої інстанції, [PERSON] було виселено з домоволодіння [ADDRESS] , та знято з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, внаслідок чого [PERSON] почав проживати разом зі своєю донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 25 липня 2017 року [PERSON] , будучи власником домоволодіння та земельної ділянки, розташованих по [ADDRESS] , на підставі вищевказаного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року, продала спірні домоволодіння та земельну ділянку [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 25 липня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. В свою чергу [PERSON] , 04 серпня 2017 року продав спірні домоволодіння та земельну ділянку [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 04 серпня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. Однак, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 23 січня 2018 року вищевказані: договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 577,5 кв.м. та договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 га, що розташована по [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1221486200:05:010:0053, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотари О.І. і зареєстровані в реєстрах за №716 та №717 та договори купівлі-продажу спірних житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. та зареєстровані в реєстрах за №24 та №25 відповідно, були визнані недійсними. Тобто, на підставі вищезазначеного рішення суду від 23 січня 2018 року, [PERSON] знову стала власником домоволодіння та земельної ділянки, по [ADDRESS] . 23 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування\~домоволодіння [ADDRESS] ,\~загальною площею\~577,5\~кв.м.,\~житловою площею\~256,8\~кв.м., посвідчений приватним\~нотаріусом Дніпровського\~міського нотаріального\~округу Вакуленко\~С.О.\~та зареєстрований\~в реєстрі\~за №626\~(том\~№1\~а.с.124)\~вартість дарунка\~сторони у\~цьому договорі\~визначили в\~1\~(одну)\~гривню,\~та Договір\~дарування земельної\~ділянки,\~площею 0,15\~га,\~що розташована\~по [ADDRESS] ,\~передану для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд\~(присадибна\~ділянка),\~кадастровий номер\~1221486200:05:010:0053,\~також посвідчений\~приватним нотаріусом\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Вакуленко С.О.\~і зареєстрований\~в реєстрі\~за №629\~(том\~№1\~а.с.125).\~Згідно Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна №158324411\~від 04.03.2019\~року,\~на підставі\~Рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень\~(запис)\~індексний номер\~41272580\~від 24\~травня 2018\~року,\~було проведено\~державну реєстрацію\~права власності\~№26311426\~(дата\~та час\~державної реєстрації\~23.05.2018\~року 15:23:12)\~на земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1221486200:05:010:0053, за [PERSON] . Того ж дня, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (запис) індексний номер 41272580 від 24 травня 2018 року, було проведено державну реєстрацію права власності №26311021 (дата та час державної реєстрації 23.05.2018 року 15:23:12) на домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м., за [PERSON] (том №1 а.с.30-37). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності відмовлено (том №1 а.с.22-26). Статтею 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки . 11 липня 2019 року позивачка, яка вважала, що прийняла спадщину після батька спільним з ним проживанням, а тому протягом шести місяців у неї не було необхідності подавати заяву про прийняття спадщини, після спливу шестимісячного строку звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. вже з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (том №2 а.с.10), яку вона вважала, що фактично вже прийняла. Спочатку нотаріусом їй було надано роз`яснення без заведення спадкової справи (том №1 а.с.10), а потім, коли нотаріус впевнився у відсутності у [PERSON] будь-якої реєстрації, приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу №13/2019 (том №2 а.с.10-25) за останнім відомим місцем проживання спадкодавця у його доньки. Оскільки право власності [PERSON] було скасовано, спірне майно фактично повернулося у власність [PERSON] . Так, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно: домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 577,5 кв.м., житловою площею 256,8 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,15 га, що розташована по [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1221486200:05:010:0053. Однак у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] було відмовлено, оскільки не є можливим встановлення факту, її, [PERSON] сумісного проживання з померлим батьком [PERSON] на день його смерті та пропуском [PERSON] строку для прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 серпня 2019 року (том №2 а.с.25). З огляду на вищевикладені обставини, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та обрала спосіб захисту саме встановлення судом на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України факту її сумісного проживання з померлим батьком [PERSON] на день його смерті, який вважала ефективним (ч. 2 ст. 5 ЦК України) та таким, що відповідає обставинам її проживання з батьком до часу його смерті. Суд звертає увагу, що нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії також одночасно посилається і на положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України (визначення додаткового строку для прийняття спадщини), яке є взаємовиключним по відношенню положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України (встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), на яке, як на правову підставу свого позову посилається позивач. Судом встановлено, що [PERSON] за життя мав одне єдине громадянство України та постійно проживав на території України, хоча і мав дозвіл на проживання у Німеччині, де мав можливість безкоштовно, як етнічний іудей, отримувати ліки та лікування з проходженням відповідних реабілітаційних процедур, пов`язаних з лікуванням ВІЛ-інфекції на яку спадкодавець давно хворів, що не заперечувалось у судовому засіданні позивачкою. Зазначені вище обставини, підтверджуються зокрема Медичною довідкою від лікаря медичних наук Сальва Ботерашвілі від 09 вересня 2019 року (том №2 а.с.41-43) у якої [PERSON] проходив відповідну реабілітацію з доданим до неї Звітом оздоровчого центру у м. Штольберг «Віфлеєм» від 15 листопада 2017 року (том №2 а.с.44-46). Після смерті [PERSON] , його донька [PERSON] виїхала до Німеччини, що підтверджується відповідними відмітками в закордонному паспорті позивачки (том №1 а.с.15), де й здійснила поховання батька. Також позивач пояснила, що після смерті її батька на консультації у приватного нотаріуса її було запевнено, що якщо її батько постійно проживав разом з нею, то вона вже прийняла спадщину. Але, коли [PERSON] в свою чергу звернулася до приватного нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачку повідомили, що під час попередньої консультації у нотаріуса малось на увазі не саме по собі постійне проживання [PERSON] разом з нею, [PERSON] , а саме їх спільну прописку тобто реєстрацію, яка для нотаріуса є підтвердженням постійного проживання. Так, відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії, приватним нотаріусом в своїй постанові від 22 серпня 2019 року було вказано, що: (мовою оригіналу) «Отже, виходячи із вищезазначеного, не є можливим встановлення факту [PERSON] сумісного проживання з померлим [PERSON] на день його смерті.», хоча в кінці своєї постанови приватний нотаріус помилково замість звернення до суду за встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) рекомендує звернутися до суду за визначенням додаткового строку (ч. 3 ст. 1272 ЦК України), який за даних обставин є неналежним способом захисту права [PERSON] на спадщину після її батька. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 10 січня 2019 року по цивільній справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18) зазначив наступну позицію: «Так, відповідно до ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 28 листопада 2011 року по [INFO] у квартирі [ADDRESS], оскільки встановлення цього факту необхідне йому для вирішення спадкових прав.». Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 04 липня 2018 року по цивільній справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зазначив наступну позицію: «Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги, що відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.». Внаслідок примусового виселення та зняття з реєстраційного обліку з власного будинку, [PERSON] переїхав на постійне проживання до своєї доньки [PERSON] , зареєстрованої та проживаючої разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON] (онукою спадкодавця) в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Актом про постійне проживання від 22 січня 2019 року, за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (підписи яких затверджені начальником КП «Жилсервіс-2» м. Дніпро) (том №1 а.с.12); Довідкою про склад сім`ї від 31 січня 2019 року (том №1 а.с.14), та поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні зокрема [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання позивачки [PERSON] разом з батьком [PERSON] та пояснили суду, що дійсно [PERSON] проживав разом з донькою [PERSON] в квартирі позивачки; [PERSON] періодично виїжджав до Німеччини на лікування, однак постійно проживав в Україні; востаннє [PERSON] бачили незадовго до його смерті 2017 року; зазначали, що досить часто [PERSON] гуляв з онукою, купував продукти харчування . В положенні ч. 3 ст. 1268 ЦК України мова йдеться саме про проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про спільну реєстрацію зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Адже, особа не залежно від наявності у неї реєстрації (чи відсутності будь-якої реєстрації як у [PERSON] ) має право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що також підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] як поручитель, мав великі борги перед АТ КБ «ПриватБанк», тому офіційно не реєструвався у квартирі доньки, щоб до їх житла не завітали так звані «колектори». З огляду на вищевикладене, під час посвідчення 18 лютого 2013 року у приватного нотаріуса Повєткіної Н.М. довіреності на ім`я [PERSON] (том №2 а.с.49), не маючи офіційно зареєстрованого місця проживання та намагаючись приховати адресу своєї доньки від так званих «колекторів», [PERSON] вказав нотаріусу адресу своєї матері (бабусі позивачки) у Німеччині, оскільки в іншу країну «колектори» не поїдуть. Адвокат відповідачів Данильченко М.С. в обґрунтування своєї позиції, окрім копії вищезазначеної довіреності від 18 лютого 2013 року, надав суду копію касаційної скарги з посиланням на позовну заяву, в якій [PERSON] зазначив, що протягом останніх років разом зі своєю дружиною проживає в Німеччині та вказав місцем свого проживання адресу: [ADDRESS] . Однак, вказані адвокатом докази спростовуються вищевказаними обставинами справи та поясненнями свідків, а тому при ухваленні рішення суд не бере до уваги посилання адвоката відповідачів,які протирічать матеріалам справи та в силу положень ст. 83 ЦПК України не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи. Факт відвідування громадянином України [PERSON] Німеччини на час його лікування, не може впливати на місце його постійного проживання у м. Дніпрі разом зі своєю донькою. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. З відповіді Державної прикордонної служби України №2397/19 від 01 липня 2019 року про перетин державного кордону [PERSON] вбачається, що протягом останнього року життя (2017 рік) [PERSON] проживав 177 днів в Україні, а на лікуванні у Німеччині перебував тільки 109 днів (том №1 а.с.201). Жодних належних та допустимих доказів наявності у [PERSON] іншого житла, окрім квартири його доньки (позивачки по справі) відповідачами суду надано не було, також не надано і підтверджуючих належних доказів в обґрунтування своєї позиції щодо не згоди з позовними вимогами. Аналізуючи вищевикладені обставини та встановлені в судовому засіданні факти, суд прийшов до висновку, що [PERSON] постійно (окрім часу на лікування) проживав разом зі своєю донькою [PERSON] (позивачка по справі) у квартирі [ADDRESS] . Однією з підстав виникнення суб`єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним житловим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім`ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку (ст. 64, 65, 145, 156 ЖК України). Саме на правах члена сім`ї до [PERSON] переїхав її батько [PERSON] , коли останнього протиправно за борги (як поручителя) позбавили права власності на належне спірне домоволодіння, виселили та зняли з реєстраційного обліку. Згідно вимог\~ст.\~203\~ЦК України,\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~моральним засадам\~суспільства.\~Волевиявлення учасника\~правочину має\~бути вільним\~і відповідати\~його внутрішній\~волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України «Недійсність правочину»: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.» Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 236 ЦК України «Момент недійсності правочину» нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи положення\~ч.\~1,\~2\~ст.\~236\~ЦК України\~та постанову Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у [PERSON] були відсутні права на розпорядження вищезазначеними майном [PERSON] , тому відповідно до положень ст. 215 ЦК України є підстави для визнання недійсними договорів дарування вищезазначеного домоволодіння та земельної ділянки, укладених 23 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світланою Олександрівною. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Вимоги про скасування за відповідачами записів про реєстрацію їх права власності на спірні домоволодіння та земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме є похідними від правомірності їх прав на зазначене майно, тому теж підлягають задоволенню. Враховуючи положення ч.3,5 ст. 1268 ЦК України та п. 3 ч. 1\~ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасоване, є таким, що вибуло поза волею власника, - таке майно може бути витребувано його власником чи його спадкоємцем у будь-якому випадку навіть і від добросовісного набувача. Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду України у справах №6-251цс15 від 24.06.2015 року та №6-1168цс15 від 02.09.2015 року. Враховуючи викладене та ту обставину, що спірне майно вибуло з володіння спадкодавця [PERSON] не з його волі, суд вважає, що позивачка, як єдиний спадкоємець [PERSON] , має право на витребування з незаконного володіння [PERSON] спірного домоволодіння та земельної ділянки. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Окрім цього, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину . Та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Вирішуючи позовні вимоги про визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом, суд прийшов до висновку, що дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що спірні домоволодіння [ADDRESS] ,\~загальною площею\~577,5\~кв.м.,\~житловою площею\~256,8\~кв.м.\~та земельна\~ділянка,\~площею 0,15\~га,\~що розташована\~по [ADDRESS] ,\~передану для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд\~(присадибна\~ділянка),\~кадастровий номер\~1221486200:05:010:0053,\~ належали законно за життя [PERSON] і це право після його смерті входить до складу спадщини, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцю, який прийняв спадщину, тобто позивачці як спадкоємиці за законом свого батька, [PERSON] . Згідно вимог ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, засновані на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню\~в повному\~обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнуто сплачений позивачем (том №1 а.с.7) судовий збір у розмірі 11141,80 грн., тобто з кожного по 2785,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved