Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми суду з позовною заявою до відповідача - Громадської організації «Сумське міське об`єднання громадян «ПОДІЯ-2011» про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до рішення установчих зборів мешканців гуртожитку від 01.08.2011, протокол № 1, та рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 06.09.2011 № 549 було створено та зареєстроване Сумське міське об`єднання громадян-мешканців гуртожитку по [ADDRESS] ПОДІЯ-2011». [PERSON] , є його учасником. Відповідно до договору купівлі-продажу гуртожитку від 20.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О., за номе\-ром в реєстрі № 2966 , Відповідач придбав у власність від Управління майна комунальної власності Сумської міської ради гуртожиток площею 3405,2 кв.м., який розташований за адресою [ADDRESS] . 18.10.2017 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кані\-вець Л.О. видано дублікат вказаного вище договору, за реєстровим номером 1500. Відповідно до рішення загальних зборів мешканців гуртожитку від 26.09.2019, протокол № 6, Відповідача перейменовано в Громадську організацію «Сумське міське об`єднання громадян «ПОДІЯ-2011». Відповідно до рішення загальних зборів Відповідача від 17.10.2017, протокол № 2, Позивачу надано право на укладення договору купівлі-продажу частки у спіль\-ному майні, а саме, кімнати [ADDRESS] за ціною 1 гривня. У зв`язку із створенням Позивачу перешкод у користуванні кімнатою [ADDRESS] зі сторони колишнього керівника Відповідача, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.08.2017 у справі № 592/2099/17, яке набрало законної сили, Позивача було вселено до житлової кімнати [ADDRESS] . Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2018 у справі № 2/592/909/17 було знято арешт з кімнати [ADDRESS]. 26.11.2018 з метою реалізації свого конституційного права на житло, 01.09.2019 між Позивачем та Відповідачем в простій письмовій формі укладено до\-говір купівлі-продажу кімнати [ADDRESS] за ціною 1 гривня. На виконання умов договору Позивач сплатив Відповідачу визначену ціну майна, а саме кошти в розмірі 1 гривня. Кімната [ADDRESS] передана Позивачу Відповідачем за актом приймання-передачі від 26.11.2018. 27.11.2018 Позивач звернувся до приватного нотаріуса Сумського міського но\-таріального округу Канівець Л.О. за нотаріальним посвідченням договору купівлі-про\-дажу кімнати [ADDRESS] . Постановою від 29.11.2018 приватний нотаріус Канівець Л.О. відмовила Пози\-вачу у вчинені нотаріальної дії на підставі ст.ст. 46-1, 49 Закону України «Про нота\-ріат», у зв`язку з наявністю у відношенні Відповідача шести виконавчих проваджень про стягнення коштів. З метою вирішення питання в позасудовому порядку Позивач звертався із відпо\-відними заявами до Головного управління юстиції у Сумській області, проте, по суті питання відповіді не отримав. Проте, укласти нотаріально посвідчений договір відповідно до вимог ст.ст. 182, 657 Цивільного кодексу України, не вбачається за можливе з при\-чин, що не залежать від Позивача. Просить суд з посиланням на ст. 220 ЦК України та ст. 47 Конституції України визнати дійсним договір купівлі-продажу кімнати [ADDRESS] площею, 16,9 м.кв. від 01.09.2019р., укладений між [PERSON] та Громадська організація «Сумське міське об`єднання громадян «ПОДІЯ-2011». 23.03.2020 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 01.04.2020 до суду надійшло клопотання позивача про відкриття провадження у справі з зазначенням про те, що у випадку повернення позову за вказаними в ухвалі від 23.03.2020 підставами, це буде розцінено ним як відмова у доступі до правосуддя. 02.04.2020 ухвалою судді відкрито провадження у справі призначено судове засідання для розгляду справи на 08.05.2020 відповідно до вимог ст. 247 ЦПК за правилами спрощеного позовного провадження. 22.04.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . Громадської організації «Сумське міське об`єднання громадян «ПОДІЯ-2011», відповідно до якого відповідачем визнаються усі обставини справи, що вказані в позовній заяві, вважають, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги. Додатково зазначив, що на даний час він є керівником Відповідача - Громадської організації «Сумське міське об`єднання громадян «ПОДІЯ-2011», в зв`язку з тим, що нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу кімнати. Підстав для оскарженні постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не має, так як її прийнято відповідно до діючого законодавства. Просить суд з посиланням на ст. 220 ЦК України та норму прямої дії - Конституцію України задовольнити позовні вимоги. Представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнано у повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на відмову нотаріуса в посвідченні договору купівлі-продажу кімнати, вважаючи дану відмову нотаріуса правомірною. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що 26.11.2018 між [PERSON] (Покупець) та Сумським міським об`єднанням громадян - мешканців гуртожитку по [ADDRESS] ПОДІЯ - 2011» (Продавець) у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу кімнати [ADDRESS] , площею 16,9 квадратних метри. Згідно п. 8 Договору договірна ціна квартири складає 1 гривня. Відповідно до п.п. 11, 12 Договору перехід права власності на квартиру від Продавця до Покупця відбувається з моменту державної реєстрації цього Договору. Цей Договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації у порядку, що визначений чинним законодавством України (а.с.27). 27.11.2018 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Канівець Л.О. з заявою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового приміщення [ADDRESS] (а.с. 23). 29.11.2018 приватний нотаріус Канівець Л.О. винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу житлового приміщення [ADDRESS] власником та продавцем якого є Сумське міське об`єднання громадян мешканців гуртожитку по [ADDRESS] Подія-2011» з посиланням на ст. 49 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 24). Рішенням загальних зборів від 26.09.2019 Сумське міське об`єднання громадян-мешканців гуртожитку по [ADDRESS] «Подія-2011» перейменовано у Громадську організацію «Сумське міське об`єднання громадян «ПОДІЯ-2011». Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 209 та ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до роз`яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 13 постанови від 6.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді спорів щодо визнання правочинів дійсними, на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України суду слід з`ясовувати дійсні причини, які перешкоджають нотаріальному посвідченню правочину та якими доказами це підтверджується, окрім того слід перевіряти чи не містить спірний правочин умов, які суперечать закону і які перешкоджають його нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04.03.2019 в справі № 665/2266/16-ц, провадження № 61-29416св18. За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору купівлі-продажу кімнати [ADDRESS] площею, 16,9 м.кв. від 01.09.2019р., укладений між [PERSON] та Громадська організація «Сумське міське об`єднання громадян «ПОДІЯ-2011» дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена. Натомість визнання відповідачем позову свідчить про відсутність спору про право. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed