Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Богданівська сільська рада Броварського району Київської області звернулася з позовом до [PERSON] про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування майна на користь власника. Позов обґрунтовано тим, що 06 січня 2012 року рішенням Богданівської сільської ради Броварського району Київської області № 109 було затверджено технічну документацію на будівництво будинку культури за адресою: [ADDRESS]. У 2016 році виділено фінансування на будівництво зазначеного будинку культури, але приступити до будівельних робіт виявилося неможливим, оскільки виявилось що по стіні даного об'єкту буде проходити межа земельної ділянки, яка оформлена на праві власності [PERSON], що є порушенням будівельних норм. Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка площею 0,1201 га, з кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд була у 1999 році передана у власність відповідачу на підставі рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області. Позивач стверджує, що у період з 1996 по 2006 роки сільською радою не приймалося рішення про передачу у власність відповідача вказаної земельної ділянки, тому вона вибула із комунальної власності територіальної громади незаконно. На підставі викладеного просили визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1201 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], серії [NUMBER], виданий 15 вересня 1999 року на ім'я [PERSON]; витребувати у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1201 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] на користь Богданівської сільської ради Броварського району Київської області. В судовому засіданні представники позивача Богданівської сільської ради Броварського району Київської області Бобко Ю.М., Дахно В.Б. та Щиголь В.В. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснив про необхідність застосування строку позовної давності, адже спірна земельна ділянка була надана відповідачу майже 20 років тому назад, а з позовом сільська рада звернулася до суду тільки тепер. Позивачем не доведено обставини щодо незаконності отримання відповідачем права власності на земельну ділянку площею 0,1201 га, оскільки в матеріалах справи є витяг із рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 10.06.1999 р. №32 «Про надання дозволу на виділення земельної ділянки для будівництва молодіжного комплексу жителю с. Богданівки [PERSON]», а згідно довідки архівного сектору Броварської районної державної адміністрації Київської області №190 від 04 серпня 2016 року, документи Богданівської сільської ради Броварського району Київської області за період 1965-1998 роки було частково викрадено 09 січня 2008 року з приміщення архіву (Акт про нестачу справ від 14.01.2008 р. №1). Позивачем вже проводяться роботи по реконструкції існуючої будівлі клубу, більш того на земельній ділянці відповідача побудована прибудова до цієї будівлі у 2002 році, про що свідчить технічний паспорт БТІ та фото. Право власності відповідача виникло на земельну ділянку до виникнення права власності у позивача в 2012 році, а отже, є незрозумілим, яким чином відповідач порушує права позивача. Крім того, позивач зазначає, що йому для будівництва (реконструкції) заважає будівля, яка стоїть на межі, що знаходиться на земельній ділянці відповідача, тому вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав у вигляді скасування права власності на земельну ділянку. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що 06 січня 2012 року Богданівською сільською радою Броварського району Київської області винесено рішення № 109 «Про затвердження технічної документації на будівництво будинку культури» за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно Акту прийому-передачі з балансу КСП «Богданівське» на баланс Богданівської сільської ради в с. Богданівка Броварського району Київської області від 10 серпня 1999 року п. №3 «Клуб на 250 місць» (шифр 013301) (к-ть І) (балансова вартість - 66006,11) (залишкова вартість - 1601,25) передано будинок культури на баланс Богданівської сільської ради с. Богданівка Броварського району Київської області (а.с.170). 05 липня 2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області №48 від 15 травня 2012 року «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майн», зареєстровано право власності на вказаний будинок культури за територіальною громадою села Богданівка в особі Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про державну реєстрацію прав (а.с.13,14,164,165,166). Згідно із витягом з рішення Богданівської сільської ради Броварського району Київської області № 32 від 10 червня 1999 року, жителю села Богданівка [PERSON] для будівництва молодіжного комплексу було надано земельну ділянку розміром 0,12 га по вулиці Леніна в селі Богданівка. При цьому його зобов'язано виготовити технічну документацію на будівництво (а.с.43). Листом № 18-1008-99.2-390/2-16 від 28 березня 2016 року Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області повідомило Богданівську сільську раду Броварського району Київської області про те, що присадибна земельна ділянка площею 0,1201 га в селі Богданівка з кадастровим номером [NUMBER] знаходиться у власності [PERSON] При цьому, правовстановлюючий документ і документація із землеустрою по виготовленню правовстановлюючого документа на дану земельну ділянку в Управлінні відсутня (а.с.21). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна видно, що земельна ділянка площею 0,1201 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER], на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданий 15 вересня 1999 року Богданівською сільською радою народних депутатів (а.с.15-16). Таким чином, відповідач [PERSON] зареєстрував своє право власності на земельну ділянку на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер: [NUMBER], виданого 15.09.1999 р. лише 03 березня 2014 року, номер запису про право власності 4852043, тобто через 15 років після отримання самого акта на землю. З даним позовом позивач звернувся до суду 17 жовтня 2016 року, тобто в межах встановленого законодавством строку позовної давності. З огляду на викладе, суд вважає, що заява представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Згідно листа архівного сектору Броварської районної державної адміністрації Київської області №204 від 11 жовтня 2017 року, надати архівний витяг з рішення виконкому Богданівської сільської ради від 13 серпня 1999 року «Про приватизацію земельних ділянок» на ім'я [PERSON] немає можливості, тому що вищевказаного прізвища в документах за 1999 рік виявлено не було. Також 13.08.1999 р. засідання виконавчого комітету сільської ради не проводилось. Документи Богданівської сільської ради за період 1965-1998 р.р. було частково викрадено 09.01.2008 р. з приміщення архіву (Акт про нестачу справ від 14.01.08 № 1) (а.с.181). Згідно із ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом. У п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Стаття 39 цього ж Кодексу передбачає, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Згідно із ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу». Таке втручання повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання («Стретч проти Сполученого Королівства», «Ісмаїлов проти Російської Федерації»). Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства беззаперечно становить «суспільний інтерес». Дослідивши докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку без наявності на те законних підстав з порушенням встановленої законодавством процедури, що суттєво порушує суспільний інтерес і справедливу рівновагу між приватними інтересами та інтересами суспільства (територіальної громади с. Богданівка). За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved