Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 вересня 2010 року у розмірі 92 187 грн 43 к. з покладенням на відповідача обов`язку відшкодувати сплачені судові витрати на користь позивача у розмірі 1 921 грн 00 к. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 03 вересня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Узяті на себе зобов`язання позивач виконав вчасно, у свою чергу відповідач узяті на себе зобов`язання не виконала, допустивши станом на 25 листопада 2019 року заборгованість по кредиту на суму 92 187 грн 43 к. В зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 грудня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.07). Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, у встановлений судом строк належним чином була повідомлена про розгляд справи, на її адресу були направлені судові повістки (а.с.54,59). Крім того, виклик відповідача до суду було здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.57-58). Клопотань та заяв від [PERSON] на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 лютого 2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2010 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою - анкетою про відкриття рахунку та надання їй платіжної картки (а.с.14). При цьому відповідач зазначила та підтвердила своїм особистим підписом, що вона ознайомилася і згодна з Умовами. У письмовій заяві-анкеті, Умовах визначені усі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти кредиту, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином, 03 вересня 2010 року [PERSON] уклав письмовий кредитний договір № б/н із АТ КБ «ПриватБанк» на «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.16-39). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, але [PERSON] систематично порушувала свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно розрахунків, які надані позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 25 листопада 2019 року склала 92 187 грн. 43 коп., яка складається з наступного: - 7 577 грн 21 к. - заборгованість за кредитом; - 79 044 грн 15 к. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 5 183 грн 41 к. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; - 0 грн 00 к. - заборгованість за комісією; - 700 грн 00 к. - заборгованість за пенею, а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн 00 к. - штраф (фіксована частина); - 4 366 грн 07 к. - штраф (процентна складова) (а.с.10-13). Відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. За змістом вказаної норми закону, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить застосувати до боржника [PERSON] подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у розмірі 500 грн 00 к. - штраф (фіксована частина) та 4366 грн 07 к. - штраф (процентна складова), відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Таким чином, згідно ст.ст. 526, 527, 530, ст.ст. 1046 - 1056 ЦК України суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, за заборгованість по відсоткам за користування кредитом, за пенею є законними та обґрунтованими, [PERSON] порушила свої договірні зобов`язання і з даної особи на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути 87 321 грн 36 к. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 вересня 2010 року. Згідно платіжного доручення № IHB93B2XLS від 13 грудня 2019 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн 00 к. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.2 ст.141 цього Закону у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов банку задоволено частково на 94,72%, тому з відповідача слід стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1 819 грн 60 к. Враховуючи викладене,

Outcome: partial