Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 липня 2013 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 1000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00 % за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Також позивач вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В зв`язку з цим при зміні кредитного ліміту позивач АТ КБ «ПриватБанк» керувався п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Крім цього, розмір відсотків за користування кредитом встановлений «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Пунктом 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. Так, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконала і станом на 30 листопада 2016 року загальна сума її заборгованості за кредитним договором становить 13315 грн. 83 коп., яка складається з наступного: 1993 грн. 05 коп. заборгованість за кредитом, 10212 грн. 50 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 610 грн. 28 коп. (процентна складова). В зв`язку з викладеним позивач просить суд заявлені ним позовні вимоги задовольнити та стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 13315,83 та судові витрати по справі в розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача Захаров М.І., що діє на підставі довіреності № 481-К-О від 12 лютого 2019 року в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вона позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не визнала та просила суд відмовити позивачу у їх задоволенні. Крім того, від відповідача до суду надійшов відзив, у якому [PERSON] підтвердила, що дійсно 26 липня 2013 року вона отримала у АТ КБ ПриватБанк кредитну картку, але будь-яких інших документів вона не підписувала, та жодних умов і правил банк їй не надавав. Крім того, вказала, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження про конкретні запропоновані «Умови та правила надання банківських послуг», а відсутність в наданій позивачем анкеті-заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитом та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, строку повернення коштів, свідчить про відсутність досягнення згоди щодо умов кредитування на які посилається позивач та суперечить вимогам ч.1 ст. 638 ЦК України, відповідно до якої істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, має бути досягнуто згоди. Таким чином, за відсутності доказів про укладення між нею та позивачем договору, яким би було досягнуто згоди про розмір відсотків, пені та штрафів, вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також, зазначила, що її зареєстрованим в установленому законом порядку місце проживання є м. Слов`янськ Донецької області, а відповідно до ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Місто Слов`янськ Донецької області входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року, а тому і в задоволенні позову в частині стягнення штрафів позивачу також просила відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов АТ КБ ПриватБанк підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 26 липня 2013 року відповідачем по справі [PERSON] було особисто підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, з якої слідує,\~що [PERSON] \~ознайомилась та\~згодна,\~що дана\~заява разом\~з Пам`яткою\~клієнта,\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг,\~а також\~Тарифами складає\~між нею\~та Банком\~договір про\~надання банківських\~послуг.\~Вона ознайомилась\~з Умовами\~та Правилами\~надання банківських\~послуг,\~а також\~Тарифами банку,\~які їй\~були наданні\~для ознайомлення\~у письмовому\~вигляді та\~розміщені на\~офіційному сайті\~ПриватБанку. Відповідно до цієї заяви та проти чого не заперечує й сторона відповідача [PERSON] отримала кредитну картку «Універсальна» з відновлюваним типом кредитної лінії, та відповідно до довідки, долученої позивачем до матеріалів справи номер якої є 5168755314903135, строком дії до останнього дня червня 2017 року. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] 26 липня 2013 року позивачем відповідачу було здійснено старт карткового рахунку, 26 липня 2013 року було встановлено кредитний ліміт 1000,00 гривень, 01 листопада 2013 року\~збільшено кредитний ліміт та встановлено 2000,00 гривень кредитного ліміту, 07 листопада 2019 року знижено кредитний ліміт та встановлено 0,00 гривень кредитного ліміту. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За приписами ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~в редакції, що діяла станом на час підписання відповідачем вищенаведеної анкети-заяви правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті\~628\~та статтею\~629 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] 26 липня 2013 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримала на підставі цієї Анкети-заяви кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, якою, як слідує з виписки за\~кредитним договором,\~користувалась, суд доходить переконання про укладення сторонами саме кредитного договору на підставі якого позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію відновлювального типу з кредитним лімітом, який станом на 01 листопада 2013 року дорівнював 2000,00 гривень з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з тим, вирішуючи доводи позивача АТ КБ «ПриватБанк» стосовно того, що Тарифи, а також Умови та Правила надання банківських послуг є невід`ємною складовою укладеного між сторонами 26 липня 2013 року договору, адже останній є договором приєднання, та враховуючи заперечення відповідача викладені у відзиві на позов з цього приводу, суд виходить з такого. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Наведене дає суду підстави для висновку, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Натомість Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, долучений позивачем до позовної заяви, не містить ані підпису відповідача [PERSON] , ані іншого підтвердження узгодження сторонами саме тих Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені до матеріалів справи. Що стосується Наказу «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку та всіх дочірніх банків» № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, на який позивач посилається у позові на підтвердження того, що саме ці Умови та правила діяли на час підписання [PERSON] 26 липня 2013 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, то суд сприймає це критично, оскільки вказаний наказ є доказом затвердження Умов та Правил надання банківських послуг у відповідних редакціях та не є доказом ані на підтвердження того, що 26 липня 2013 року під час укладання сторонами договору до відома відповідача були доведені Умови та Правила надання банківських послуг у редакції, затвердженій наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, ані на підтвердження того, що до відома відповідача 26 липня 2013 року взагалі були доведені будь-які Умови та Правила надання банківських послуг. В зв`язку з цим, суд доходить висновку про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» тієї обставини, що станом на час укладання сторонами 26 липня 2013 року договору [PERSON] розуміла та погодилась саме на ті Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучені позивачем до позовної заяви. Так, велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, ухваленій у справі № 342/180/17, дійшла висновку про те, що за обставин, аналогічних вищевикладеним, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин суд доходить переконання, що долучені позивачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не є складовою частиною укладеного сторонами 26 липня 2013 року договору, в зв`язку з чим, суд доходить висновку, що жодних платежів, окрім повернення заборгованості за кредитом, яка утворилася за кредитним договором, укладеним між сторонами 26 липня 2013 року не передбачено. Так, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що найбільший кредитний ліміт у сумі 2000,00 гривень відповідачу було встановлено 01 листопада 2013 року, який 07 листопада 2019 року було знижено до 0,00 гривень. У свою чергу, виписка по рахунку свідчить, що останнього разу відповідач використовувала кредитні кошти 22 березня 2014 року. В зв`язку з цим суд доходить висновку, що відповідач користувалась кредитним лімітом у розмірі 2000,00 гривень у період часу з 01 листопада 2013 року по 22 березня 2014 року, а після зазначеної дати кошти не використовувала. Таким чином, суд доходить висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту необхідно обчислювати не станом на 30 листопада 2016 року, як про це зазначає позивач у своєму позову, а станом на 22 березня 2014 року коли [PERSON] останнього разу використовувала кредитні кошти. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26 липня 2013 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 30 листопада 2016 року слідує, що станом на 22 березня 2014 року, коли відповідач останнього разу використовувала кредитні кошти, заборгованість останньої перед позивачем за кредитом становить 1991 гривень 70 копійок, а не 1993 гривень 05 копійок як зазначає позивач. Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги вказаний розрахунок, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом саме у розмірі 1991 гривень 70 копійок. Що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, то суд при їх вирішенні виходить з наступного. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Натомість у Анкеті-заяві позичальника від 26 липня 2013 року процентна ставка не зазначена. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розуміла відповідач та саме з ними була ознайомлена і погодилась, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, їх не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного сторонами 26 липня 2013 року шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому наведене дає суду підстави для висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з [PERSON] на його користь процентів за користування кредитом у сумі 10212 гривень 50 копійок задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014. Згідно з вимогами ст. 2 вказаного Закону України на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На час розгляду справи в суді Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнятий. В той же час, в ході судового розгляду цієї справи було встановлено, що зареєстрованим та постійним місцем проживання відповідача є місто Слов`янськ Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року. Так, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що підписаною 26 липня 2013 року відповідачем Анкетою-заявою не передбачено сплати позичальником штрафів на які позивач посилається відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, щодо яких суд прийшов до висновку, що вони не є складовою частиною укладеного сторонами 26 липня 2013 року договору, в зв`язку з чим, заявлені ним позовні вимоги, в частині стягнення на його користь із [PERSON] штрафів у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 610 грн. 28 коп. (процентна складова) також задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 1991 гривень 70 копійок. Отже сума задоволених позовних вимог становить 14,95 % (1991,70 грн. * 100% / 13315,83 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 239 гривень 20 копійки (1600 грн. * 14,95% / 100%). Таким чином з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню: заборгованість за кредитом в розмірі 1991 гривень 70 копійок, та судовий збір в розмірі 239 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial