Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь матеріальний збиток в сумі 11191,56 грн. та моральну шкоду в сумі 57350,00 грн.; стягнути з ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» матеріальний збиток 589,00 грн.; та стягнути з [PERSON] на її, [PERSON] користь судовий збір в сумі 817,10 грн. В обґрунтування позову вказала, що відповідно до вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2011 року було встановлено, що 17.03.2009 року приблизно о 19 год. 30 хв. водій [PERSON] на належному йому автомобілі ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] здійснив дорожню-транспортну пригоду, скоївши наїзд на пішоходів її - [PERSON] та її сина [PERSON] які переходили дорогу. [PERSON] був засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами до 2-х років обмеження волі без позбавлення права управління транспортними засобами, та стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» заподіяний злочином моральної шкоди в сумі 25000,00 грн. на її, [PERSON] користь. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2011 року, вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська стосовно сплати на користь потерпілої [PERSON] в сумі 25000,00 грн. було скасоване, а [PERSON] був визнаним винним і засуджений за скоєння злочину. Колегія апеляційної інстанції апеляційного суду Дніпропетровської області у своїй ухвалі від 22.12.2011 року чітко підкреслює, що дії [PERSON] були правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ст. 286 ч. 1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, яки керують транспортними засобами. Що ж до її, [PERSON] цивільного позову до TOB Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», то на думку колегії суддів апеляційного суду вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і відповідно до вимоги ст. 990 ЦК України страховик виплачує страхову торбу відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (або його право наслідувача) або іншої особи, вказаної в договорі і страхового акту (аварійного сертифікату). Ця норма чітко передбачена у відповідності договору обов'язкового страхування між [PERSON] та ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», при цьому страховик відшкодовує не більше 5% ліміту вказаного в п.9.3. ст. 9 вищезазначеного Закону, а різницю між сумою відшкодування якої встановив суд і сумою яка має бути відшкодована страховиком, виплачує особа, яка визнана винною в здійсненні порожньо транспортного випадку згідно вироку суду. Внаслідок злочинних дій [PERSON] було завдано загрозу життю та здоров'ю її сина [PERSON], [INFO], що викликало в неї найсильніші та найглибші моральні страждання. Серйозні шкоди було завдано діями водієм транспортного засобу [PERSON] її власному здоровю, в наслідок ДТП вона два місяці з 17 березня 2009 року по 21 квітня 2009 року лікувалася в стаціонарі Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. Мечникова спочатку в нейрохірургічному відділені, а з 21 квітня 2009 року по 04 травня 2009 року в травматологічному відділенні. З 05 травня 2009 року по 31 липня 2009 року знаходилася на лікарняному листі. Зверталася до психіатра 31 липня 2009 року, 04 серпня 2009 року. Отримувала санаторно-курортне лікування в санаторії «Солоний Лиман» у жовтні 2009 року. За вище вказаний період нею [PERSON] були витрачені особисті кошти на придбання медикаментів, необхідного для її лікування всього на суму 5664,00 грн. В звязку з погіршенням її стану здоровя, вона була вимушена лікуватися на стаціонарному лікуванні у Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні з 06 серпня 2009 року по 02 вересня 2009 року. За вище вказаний період з 06 серпня 2009 по 02 вересня 2009 року нею були витрачені особисті кошти на придбання медикаментів, необхідних для її лікування всього на загальну суму 399,71 грн. В листопаді 2009 року, в зв'язку з ДТП вона знову відчула погіршення стану свого здоров'я (головна біль у наслідок черепної мозкової травми голови) та була вимушена звернутися до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. Мечникова де згідно рекомендації та направлення її до лікаря невролога вона проходила діагностику голови, за яку нею було сплачено 1480,00 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 22 листопада 2010 року та фіскального чека TOB «Аптеки Медакадемії», аптека № 9 від 03 грудня 2010 року на суму 359,58 грн. У січні 2012 року в зв'язку з наслідком дорожньої транспортної пригоди стан її здоров'я погіршився, тому вона була вимушена лікуватися на стаціонарному лікуванні у Дніпропетровської обласній клінічній лікарні ім. Мечникова відділення нейрохірургії № 2 з 12 січня 2012 року по 19 січня 2012 року, за вище вказаний період нею були витрачені особисті кошти в сумі 264,19 грн. на придбання медикаментів, необхідних для її лікування. З 19 січня 2012 року по 30 січня 2012 року, вона [PERSON] знаходилося на стаціонарному лікуванні в відділенні травматології Дніпропетровської обласної клінічній лікарні ім. Мечникова. В зв'язку з погіршенням стану її здоров'я, вона вимушена була знову звернутися до лікаря та лікуватися на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділені 6-ї міської клінічної лікарні м. Дніпропетровська з 08 жовтня 2013 року по 21 жовтня 2013 року. За вище вказаний період нею були витрачені особисті кошти на придбання медикаментів, за призначення до лікування яких були необхідні для її лікування всього на загальну суму 10130,56 грн. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, 17 березня 2009 року у неї був пошкоджений і зіпсований одяг, взуття, сумочка, мобільний телефон «Nokia 7500 PRISM», який вона купувала 13 листопада 2007 року за 1650,00 грн. Таким чином, вважає, що їй, [PERSON] завдана шкода на суму 11780,56 грн. Крім цього, вона [PERSON] має право на відшкодування заподіяного їй та її сину [PERSON], [INFO], моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 57350,00 грн. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її адвокат [PERSON] позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник Відкритого акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2009 року приблизно о 19 год. 30 хв., [PERSON] управляючи особистим технічно справним автомобілем [NUMBER], рухався по вул. Героїв Сталінграду в м. Дніпропетровську з боку вул. 152-ої Дивізії у напрямку вул. [PERSON]. В дорозі водій [PERSON] не діяв таким чином, що б не піддавати небезпеки життя і здоров'я громадян і при виявленні в районі будинку № 112 по вищезгаданій вулиці пішохода пересікаючого проїзну частину [PERSON], в порушення п.4.14 Правил дорожнього руху України, не прийняв своєчасно заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзд перешкоди, внаслідок чого зробив наїзд на [PERSON] та [PERSON], чим грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв'язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми, ушкодження головного мозку другої міри з наявністю геморагічних ударів в лівої скроневої області, закритого перелому лівої плечової кісті у верхній третині з виходом голівки плечової кісті, пари орбітальних гематом, гематомою в області лівого соско видного відростка, лівого плечового суглоба, грудини, лівої гомілки, правого ліктьового суглобу, садна на кінцівках тулуб, які по своєму характеру відносяться до середньої міри тяжкості, що підтверджується висновком судової-медичної експертизи № 2411 від 02 липня 2009 року. Пішоходу [PERSON], [INFO] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синців на обличчі, обох колінних суглобах, спричинені від дії тупих твердих предметів або при вдарі о такі, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судової-медичної експертизи № 1159 від 06 квітня 2009 року. Відповідно до вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2011 року [PERSON] був засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами до двох років обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, та за яким також було стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» заподіяний злочином моральну шкоду в сумі 25000,00 грн. на користь [PERSON] (а.с.51-56). Однак, ухвалою колегії суддів судової падати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області, вирок Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2011 року було змінено, скасувавши його в частині вирішення цивільного позову про стягнення з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» моральної шкоди на користь потерпілої [PERSON], і справу в цій частині було направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду в порядку цивільного судочинства. Частиною 1 ст. 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, якою передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, позивачкою заявлена вимога щодо стягнення з відповідачів на її користь матеріальної шкоди у розмірі 11780,56 грн., що складається з: - за період з 17.03.2009 року по 04.08.2009 року придбання медикаментів всього на суму 5664,00 грн. (просила стягнути з [PERSON]П.); - за період з 06.08.2009 року по 02.09.2009 року придбання медикаментів всього на загальну суму 399,71 грн. (просила стягнути з [PERSON]П.); - проведення діагностики голови в Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. Мечникова вартістю 1839,58 грн. (просила стягнути з [PERSON]П.); - за період з 12.01.2012 року по 19.01.2012 року за лікування на стаціонарі у Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. Мечникова відділення нейрохірургії № 2 на придбання медикаментів в сумі 264,19 грн. (просила стягнути з [PERSON]П.); - за період з 8.10.2013 року по 21.10.2013 року придбання медикаментів всього на загальну суму 1963,08 грн. (просила стягнути з [PERSON]П.); - за зіпсований одяг, взуття, сумочку, а також мобільний телефон «Nokia 7500 PRISM», який вона придбала 13.11.2007 року за 1650,00 грн. (просила стягнути з [PERSON]П.); - 5% тобто 589,00 грн. матеріальної шкоди (просила стягнути з ВАТ НАСК «Оранта»). Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди з [PERSON], оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між заподіяною шкодою та дорожньо-транспортною пригодою вчиненою 17 березня 2009 року, та відповідно до вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2011 року, вимоги [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди вже розглядалися в порядку кримінального провадження по якому було постановлено вирок, що набрав законної сили, в якому зазначено, що в частині стягнення з цивільного відповідача НАСК «Оранта» суми матеріального збитку у розмірі 5664 грн., необхідно відмовити, так як підсудним надані в судовому засіданні чеки про оплату лікарських препаратів, що перевищує суму, заявлену потерпілою в частині стягнення матеріальної шкоди, що судом розцінюється як повне відшкодування підсудним матеріального збитку. Що стосується позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з ВАТ НАСК «Оранта» в розмірі 589,00 грн., то вони також задоволенню не підлягають з наступних підставі. Судом встановлено, що згідно вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2011 року, вимоги [PERSON] щодо стягнення з ВАТ НАСК «Орната» на її користь матеріальної та моральної шкоди вже розглядалися в порядку кримінального провадження по якому було постановлено вирок, що набрав законної сили, в якому зазначено, що в частині стягнення з цивільного відповідача НАСК «Оранта» суми матеріального збитку у розмірі 5664 грн., необхідно відмовити, так як підсудним надані в судовому засіданні чеки про оплату лікарських препаратів, що перевищує суму, заявлену потерпілою в частині стягнення матеріальної шкоди, що судом розцінюється як повне відшкодування підсудним матеріального збитку. А тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом частин 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абз. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року - при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Пунктами 3,4 вищевказаної Постанови передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Згідно роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] зазнала моральних страждань, отримала тілесні ушкодження, зазнала фізичного болю, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивачки та глибину її душевних страждань, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди та стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial