Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

В березні 2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним та скасування наказу від 17.02.2020 № 114-ц «Про дисциплінарну відповідальність». Ухвалою суду від 08.03.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху із встановленням строку усунення недоліків. Після усунення недоліків, суд ухвалою від 07.04.2020 року за позовною заявою [PERSON] відкрив провадження у цивільній справі № 947/46652/20, розгляд справи призначив проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, визначивши останнім строк для надання заяв по суті справи відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач відізвався на позовну заяву, обґрунтувавши незгоду із заявленими [PERSON] позовними вимогами у відзиві від 04.08.2020 року (а.с. 64-125 том І). 26.10.2020 року позивач [PERSON] надала відповідь на відзив (а.с. 158-184 том І), на який 20.11.2020 року відповідач надав письмові заперечення (а.с. 188-214 том І). В ході судового розгляду суд встановив, що позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги в позовній заяві обґрунтовувала тим, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося з порушенням з боку роботодавця вимог трудового законодавства та за недоведеності її вини у противоправній поведінці. Зазначала, що в наказі від 17.02.2020 № 114-н «Про дисциплінарну відповідальність» не наведено конкретного факту вчиненого порушення трудової дисципліни, не вказані конкретні винні дії позивачки, які є дисциплінарним проступком. Підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності зазначений рапорт працівників відділу внутрішньої безпеки, який не відображає об`єктивних обставин, оскільки складений на підставі пояснень лише однієї сторони відповідача, пояснення у позивача відповідачем не вимагалися; вважає, що рапорт складений відділом внутрішньої безпеки з перевищенням повноважень, оскільки на цей відділ не покладено повноважень щодо вивчення стану додержання виконавчої дисципліни юридичною службою. Також, зазначила, що відповідач не проінформував її в порядку, передбаченому чинними законодавством та внутрішніми документами підприємства, про зміни в організаційній структурі підприємства, а саме: створення відділу правового забезпечення та про зміну її функціональних обов`язків, що в свою чергу зробило неможливим належне виконання доручення, а тому саме винні дії відповідача стали причиною несвоєчасного подання звіту до органу управління. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд задовільнити позов. Відповідача позов не визнав. В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності відбулось на законних підставах та з дотриманням процедури передбаченої чинним законодавством. Відповідач подав відзив на позовну заяву та заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, в яких зазначав, що на юридичну службу було покладено обов`язок виконання наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 23.05.2019 № 211 про щомісячне подання звіту ведення претензійно-позовної роботи на підприємстві; положенням про юридичну службу передбачено право начальника юридичної служби одержувати від підрозділів казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» необхідну інформацію, нормативні, методичні, довідкові та інші матеріали для виконання покладених на юридичну службу функцій; за актами приймання-передачі судових справ [PERSON] передала до відділу правового забезпечення певні справи, а тому була обізнана про наявність на підприємстві відділу правового забезпечення і була зобов`язана звернутися до нього за отриманням інформації. В судовому засідання представники відповідача просили суд в задоволенні позову відмовити. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Частина 3\~ст. 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п. 4 ч. 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 264 ЦПК України\~визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~всі судові процедури повинні бути справедливими. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами\~Кодексу законів про працю України. Статтею3 КЗпП України\~встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до\~ст.\~139\~КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, показання позивача, допитаної за її клопотанням у якості свідка під присягою, свідка [PERSON] т.в.о. директора КП «МПРС» у спірний період, свідка [PERSON] суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи,

Outcome: approved