Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

В березні 2016 року позивач виконавчий комітет Лучківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначено, що відповідачка має трьох неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO], та дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З 30 серпня 2013 року діти перебувають в Кобеляцькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернат. Відповідачка проживала в селі Лучки Кобеляцького району, а в квітні 2014 року виїхала до Федеративної республіці Німеччини. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків: не піклується про здоров»я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконком Лучкіської сільської ради прохав суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно її дітей та стягнути з неї аліменти на утримання дітей. В судовому засіданні представник позивача Лучківський сільський голова Камінська Н.В. позов підтримала і пояснила суду, що відповідачка влаштувала своїх неповнолітніх дітей до Кобеляцької спеціальної школи-інтернат, а сама виїхала до Німеччини. Про дітей не піклується, не дбає про їхній моральний та фізичний розвиток. Відповідачка [PERSON] в письмових запереченнях позов не визнала і пояснила суду, що майже два роки знаходиться в Німеччині. Має намір забрати до себе дітей, але на оформлення документів потрібний час. Вона постійно спілкується з дітьми,висилає їм гроші, подарунки, мобільні телефони. Проти позбавлення її батьківських прав заперечує. Представник третьої особи Кобеляцької спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат пояснив суду, що діти з 2013 року перебувають в школі-інтернат. Мати дітей відповідачка [PERSON] про дітей не піклується,проживає за кордоном. Діти не мають статусу дітей-сиріт чи дітей, позбавлених батьківського піклування, тому не перебувають на повному державному утриманні. Представник служби в справах дітей Кобеляцької РДА вважав, що позов підлягає задоволенню. Прокурор Тітаренко О.М. прохала відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов»язків. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Згідно п.2 ч.1 статті 164 Сімейного Кодексу України «мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини». Судом встановлено, що Відповідачка [PERSON] є матір»ю трьох неповнолітній дітей : дочок [PERSON] ,[INFO], [PERSON] [INFO], сина [PERSON], [INFO] ( а.с.4,5,56). Батько [PERSON] помер [INFO] року ( а.с.14). Батько [PERSON] записаний на підставі ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України зі слів матері ( а.с.13). Опитані в судовому засіданні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що мати з ними спілкується по телефону і скайпу, передає їм посилки, гроші та речі. Обіцяє забрати їх до Німеччини після оформлення документів. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз»яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків. Відповідно до ст.8 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен маж право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров»я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України», зокрема в пункті 49 зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв»язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Пленум Верховного Суду України в п.16 від 30 березня 2007 року №3 виклав правову позицію, відповідно до якої ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя,зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, неохідному для її нормального самоусвідомлення, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов»язками. Судом встановлено, що [PERSON] перед поїздкою за кордон влаштувала дітей для отримання освіти і перебування їх під опікою до Кобеляцької спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат. Вона проживає в Німеччині і має намір забрати дітей після оформлення відповідних документів. З дітьми підтримує зв»язок , цікавиться їхнім життям, навчанням, надає матеріальну допомогу. Позивач не надав суду доказів про свідоме, умисне ухилення відповідачки від виконання своїх обов»язків . Тому підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed