Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором про надання траншу №90.1725/3369 від 12 березня 2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що між банком та [PERSON] було укладено Рамкову угоду №3369 від 12.03.2008 року, відповідно до умов якої між ними був укладений договір про надання траншу №90.1725/3369 від 12 березня 2008 року. Згідно договору банк надав позичальнику кредит в сумі 33500 доларів США строком на 240 місяців та зі сплатою 10% річних. В забезпечення виконання зобов'язань між банком та [PERSON], укладено договір поруки №3369-ДП 1, між банком та [PERSON] укладено договори поруки №3369-ДП 2. У зв'язку з порушенням позичальником своїх зобов'язань утворилася заборгованість у розмірі 1504723 грн. 96 коп. Позивач просить стягнути вказану суму з відповідачів в солідарному порядку. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати припиненим договір поруки №3369-ДП 1 від 12 березня 2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що згідно умов Рамкової угоди у випадку існування заборгованості позичальника тривалістю більше ніж 30 календарних днів позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання 30 календарного дня прострочення не залежно від того чи пред'явив кредитор йому вимогу. Для позичальника строк повного виконання зобов'язання через порушення умов договору зі сплати кредиту настав 16 квітня 2015 року. Крім цього [PERSON] звільнилася з роботи у банку 31 липня 2012 року, в той час як умовами договору передбачено, що у разі звільнення позичальника з роботи у ЗАТ «ПроКредитБанк» позичальник зобов'язується здійснити повне дострокове погашення кредиту протягом 14 календарних днів з дати заяви про звільнення. Оскільки порука припиняється, якщо протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, банк не пред'явить вимоги до поручителя. З огляду на це вважає поруку припиненою з 17 жовтня 2015 року. [PERSON] подала зустрічну позовну заяву в якій просить визнати припиненим договір поруки №3369-ДП 2 від 12 березня 2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що згідно умов Рамкової угоди у випадку існування заборгованості позичальника тривалістю більше ніж 30 календарних днів позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання 30 календарного дня прострочення не залежно від того чи пред'явив кредитор йому вимогу. Для позичальника строк повного виконання зобов'язання через порушення умов договору зі сплати кредиту настав 16 квітня 2015 року. Крім цього [PERSON] звільнилася з роботи у банку 31 липня 2012 року, в той час як умовами договору передбачено, що у разі звільнення позичальника з роботи у ЗАТ «ПроКредитБанк» позичальник зобов'язується здійснити повне дострокове погашення кредиту протягом 14 календарних днів з дати заяви про звільнення. Оскільки порука припиняється, якщо протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, банк не пред'явить вимоги до поручителя. З огляду на це вважає поруку припиненою з 17 жовтня 2015 року. Представник ПАТ «ПроКредитБанк» - Хоміч А.АК. в судовому засіданні первісний позов підтримав, проти зустрічних заперечив, подав письмові заперечення. Представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] проти первісного позову заперечив, зустрічні позови підтримав в повному обсязі, надав письмові заперечення. Відповідач [PERSON] первісний позов визнала частково, проти стягнення тіла кредита та відсотків не заперечує, при стягненні пені просить застосувати контррозрахунок. Просить також застосувати строк позовної давності при вирішенні питання стягнення пені. [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення з'явившихся учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісий позов підлягає частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у зв'язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «Марченко», що підтверджується копією свідоцтва, актовий запис №1661 (а.с.90). Між АТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] укладено Рамкову угоду №3369 від 12 березня 2008 року (а.с.17-19), відповідно до якої банк здійснив кредитування [PERSON] на підставі договору про надання траншу №90.1725/3369 від 12 березня 2008 року, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 33500 доларів США на строк 240 місяців зі сплатою 10% річних (а.с.20-20а). Факт надання коштів підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.9). [PERSON] цього не заперечує. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки №3369-ДП 1 від 12 березня 2008 року (а. с. 60-61). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки №3369-ДП 2 від 12 березня 2008 року (а.с. 62-63). 19 січня 2009 року між банком та позичальником укладено договором №1 про внесення змін до договору траншу, згідно якого зменшено відсоток річних до 8% (а.с.31), викладено графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції від 19.01.2009 року, 4 березня 2009 року, 7 квітня 2009 року, 29.01.2010 року (а. с. 32-41). 1 березня 2010 року між банком та позичальником укладено договором №2 про внесення змін до договору траншу, згідно якого змінено відсоток річних до 10% (а.с.42), викладено графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції від 1.03.2010 року (а. с. 43-44). 1 серпня 2012 року між банком та позичальником укладено договором №3 про внесення змін до договору траншу, згідно якого залишено графік повернення кредиту та сплати відсотків, що є у додатку №1 до договору Траншу у редакції від 1 березня 2012 року (а.с.45). 15 грудня 2014 року між банком та позичальником укладено договір №4 про внесення змін до договору траншу, згідно якого, якщо у період з «15 грудня 2014 року по 14 червня 2015 року» позичальник допустить порушення виконання його зобов'язань за договором траншу строком понад 30 календарних днів, то розмір процентів за користування кредитом встановлюється у розмірі 15% річних з моменту відправлення кредитором відповідного повідомлення позичальнику про зміну розміру процентів. Договором встановлений обов'язок позичальника сплатити кредитору одноразову комісію за управління кредитом у розмірі, що розраховується за формулою: комісія = 11278,52 грн.х(К2/К1), де К1 - курс НБУ гривні до валюти кредиту на дату укладення договору, К2 - курс НБУ гривні до валюти кредиту на дату сплати комісії. Комісія сплачується у день передостаннього платежу відповідно до графіку. Договором змінено проценти - з 15 грудня 2014 року по 14 червня 2015 року розмір відсотків складає 5% річних, з 15 червня 2015 року та надалі на весь період користування кредитом - 10% річних (а.с.50), викладено графік повернення кредиту та сплати відсотків у новій редакції (а.с.51-59). Згідно п. 3.1. договору про надання траншу погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється в порядку та строки згідно з графіком. У випадку звільнення позичальника з роботи у ЗАТ «ПроКредитБанк» позичальник зобов'язується здійснити повне дострокове погашення кредиту протягом 14 календарних днів з дати заяви про звільнення. Згідно копії трудової книжки позичальника, остання звільнилася з роботи в банку 31 липня 2012 року (а. с. 135). 13 липня 2012 року [PERSON] звернулася до банку з заявою, згідно якої у зв'язку зі звільненням з роботи в АТ «ПроКредитБанк» просила дозволити їй не погашати достроково заборгованість по кредиту та протягом 188 місяців не переводити її на загальні умови кредитування. Крім цього зобов'язувалася своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання передбачені цим договором (а.с.195). Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1054 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, тому позичальник зобов'язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі. [PERSON] посилається на ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Однак, спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, банк надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані [PERSON], міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання недійсним кредитного договору. Аналогічна правова позиція міститься в остаточній постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15. Таким чином, кредитний договір укладений між сторонами в тому числі з врахуванням змін та доповнень, які до нього вносилися, є чинним, його окремі положення не визнавалися недійсними, тому суд при вирішенні даної справи керується положеннями кредитного договору. Доводи відповідача про зміну позивачем черговості погашення заборгованості без згоди позичальника не заслуговують на увагу, оскільки по-перше зміна черговості в даному випадку відповідала інтересам боржника та сприяла зменшенню суми заборгованості, по-друге, відповідає вимогам п. 7.7 Рамкової угоди. Згідно розрахунку, у відповідача [PERSON] існує заборгованість за договором у сумі 1504723 грн. 96 коп., а саме: тіло кредита - 767305,72 грн., проценти - 126943,40 грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 20 654,96 грн., пеня - 589819,88 грн. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача процентів за неправомірне користування кредитом. В п. 4.4 Рамкової угоди, окрім звичайної пені передбачено нарахування процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Фактично проценти за неправомірне користування кредитом і є штрафною пенею. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У зв'язку з викладеним суд вважає, що відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку сплатити проценти за неправомірне користування кредитом, а тому заслуговують на увагу заперечення відповідача з цього приводу. В процесі розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені. Згідно п. 12.3 Рамкової угоди до всіх вимог, які випливають з угоди та кредитних договорів, встановлюються позовна давність у 5 років, включаючи вимоги щодо яких законом встановлена спеціальна чи обмежена позовна давність. Банк звернувся з вимогами до позичальника 9 березня 2017 року. Таким чином, стягненню підлягає пеня нарахована за період з 9 березня 2012 року по 9 березня 2017 року, яка становить 589712, 29 грн. Щодо зустрічних позовних вимог, заявлених у справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі. Згідно п. 2.1 договору поруки поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за невиконання позичальником зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Однак, враховуючи правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постановах від 21 травня 2012 року по справі № 6-88цс11 та від 03.02.2016 року по справі № 6-1599 цс15 при вирішенні питання про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором суд має перевірити чи не припинений договір поруки. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про її дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не означають встановлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя Відповідно до п. 3.2 Договору поруки поручитель зобов'язаний належно повністю виконати зобов'язання позичальника у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв'язку із порушенням умов кредитних договорів, а також неможливістю виконання ним його зобов'язань. В преамбулі Рамкової угоди №3369 заборгованість - сума всіх грошових зобов'язань позичальника перед кредитором строк виконання яких настав, але які на певну дату є невиконаними чи неналежно виконаними. Згідно п. 8.6 розділу 8 Рамкової угоди у випадку існування заборгованості позичальника тривалістю більше ніж 30 календарних днів позичальник зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання 30 календарного дня прострочення не залежно від того чи пред'явив кредитор йому вимогу. Для позичальника строк повного виконання зобов'язання через порушення умов договору зі сплати кредиту настав 16 квітня 2015 року. Крім цього, [PERSON] звільнилася з роботи у банку 31 липня 2012 року, в той час як умовами договору передбачено, що у разі звільнення позичальника з роботи у ЗАТ «ПроКредитБанк» позичальник зобов'язується здійснити повне дострокове погашення кредиту протягом 14 календарних днів з дати заяви про звільнення. Досудові вимоги поручителям направлялися 22.09.2016 року. Позивач звернувся до суду з вимогами до позичальника та поручителів 9 березня 2017 року. Оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась. Таким чином, вимоги банку до поручителів не є обгрунтованими та в їх задоволенні належить відмовити. В той час як зустрічні позови про визнання договору поруки №3369-ДП 1 та договору поруки №№3369-ДП 1 припиненими підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, є підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення первісного прозову в сумі 1 483 961 гривні 41 копійки, яка складається з тіла кредиту в сумі 767305 гривень 72 копійки, процентів в сумі 126943 гривні 40 копійок, пені в сумі 589712 гривень 29 копійок, та задоволення в повному обсязі зустрічних позовних вимог про визнання договорів поруки припиненими. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, відповідач [PERSON] повинна відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, відповідно до задоволеної частини позовних вимог (99%) в сумі 22345 грн. 15 коп. в рахунок відшкодування судового збору. Разом з цим, з ПАТ «ПроКредитБанк» необхідно стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] по 640 гривень 00 копійок сплаченого ними судовий збір при подачі зустрічних позовних заяв.

Outcome: partial