Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

В березні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], який зареєстрували шлюб 02 червня 2007 року в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області. В шлюбі народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. 01 березня 2016 року між позивачем та відповідачем рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області шлюб було розірвано. Протягом значного періоду відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, коштів на утримання дитини не надає, що змусило звернутися з позовом про стягнення аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень. Суду пояснив, що з дочкою він спілкується, частину коштів на її утримання дає добровільно, в тому числі і для оплати за дитячий садочок. На будь-яку вимогу дружини купляє дитині необхідні речі. На даний час ніде не працює, проживає один, тому просить стягувати з нього аліменти в меншому розмірі, ніж просить позивачка. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних мотивів. Сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 02 червня 2007 року в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №16. В шлюбі народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. 01 березня 2016 року між позивачкою та відповідачем рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області шлюб, зареєстрований 02 червня 2007 року в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №16 було розірвано. Питання щодо місця проживання дитини при прийнятті вказаного рішення не вирішувалось. [PERSON] 06 березня 0218 року видана довідка ОСББ «Галицька-10» за №10 в тому, що вона дійсно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] з 07.12.2001 року. в склад сім'ї входить [PERSON], [INFO], дочка. Згідно довідки №72 від 02 травня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради, [PERSON], [INFO]., згідно запису у трудовій книжці [NUMBER] від 27.06.2002 р., наказ №32 від 27.06.2002 року, є непрацевлаштований. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням вищенаведених вимог закону, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей в залежності від їх віку на кожну дитину щомісячно, враховуючи те, що частину коштів на утримання дитини [PERSON] дає добровільно, він активно спілкується з дитиною, оплачує витрати на дитячий садочок, купляє дочці необхідні речі, на даний час ніде не працює згідно представленої довідки. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 гривень судового збору.

Outcome: partial