Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 11501,87 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 10000,00 грн. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «умовами та правилами надання банківських послуг» та «тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов даного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідача зобов`язань за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 14.09.2021 року виникла заборгованість на загальну суму 11501,87 грн., яка складається із 9002,76 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 2499,11 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав за обставин на їх обґрунтування, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження із постановленням заочного рішення у справі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подавала. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст. 626 ЦК України). В силу ч.1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Судом встановлено, що [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим уклала договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви позичальника №НМХRRС15380093 від 21.12.2007 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок в розмірі 715,00 грн., який в подальшому збільшено до 10000,00 грн. Також сторонами було обумовлено термін кредитування, плату за користування кредитом в розмірі 1,0% на місяць, розмір щомісячної винагороди, розмір єдиноразової винагороди та інше. У заяві позичальника зазначено, що відповідач [PERSON] згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена в письмовій формі та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Позивач зазначає, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», що стало приводом для звернення до суду з вказаним позовом. АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовувало свій позов у частині стягнення тіла кредиту та процентів, тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, остання не виконувала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: заяву позичальника №НМХRRС15380093 від 21.12.2007 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, витяг зі змін в базі по платіжним картам; розрахунок заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 31.05.2015 року, 30.06.2019 року, 14.09.2021 року; випискою за договором №б/н за період 21.12.2007року по 17.09.2021 року. Докази у справі достовірно вказують на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало кредитну картку, на яку перераховані кредитні кошти. Відповідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] згідно кредитного договору б/н отримала кредитні картки 21.12.2007 № [NUMBER] строком дії до 06/09, 14.07.2009 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 01/10, 09.02.2010 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 06/12, 01.06.2010 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 04/14, 21.10.2011 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 06/15, 20.04.2012 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 04/16, 18.08.2015 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 04/18, 11.12.2016 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 12/20, 10.10.2018 - кредитну картку № [NUMBER] строком дії до 07/22. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] відбувалась зміна кредитного ліміту, а саме: 30.01.2008 року встановлено кредитний ліміт 500,00 грн.; 11.08.2012 року - збільшено кредитний ліміт до 600,00 грн.; 05.11.2010 року - збільшено кредитний ліміт до 700,00 грн.; 23.12.2010 року - збільшено кредитний ліміт до 800,00 грн.; 07.04.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 900,00 грн.; 26.05.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 1000,00 грн.; 25.06.2011 року, 26.06.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 1200,00 грн.; 23.07.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 1400,00 грн.; 21.08.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 1600,00 грн.; 02.12.2011 року - збільшено кредитний ліміт до 2000,00 грн.; 15.08.2012 року - збільшено кредитний ліміт до 4000,00 грн.; 22.03.2014 року - збільшено кредитний ліміт до 5100,00 грн.; 12.11.2016 року, 19.10.2020 року, 30.10.2020 року - збільшено кредитний ліміт до 10000,00 грн.; 11.11.2020 року,26.11.2020 року, 08.12.2020 року - зменшено кредитний ліміт до 9335,79 грн.; 22.12.2020 року, 05.01.2021 року, 18.01.2021 року, 29.01.2021 року, 09.02.2021 року, 23.02.2021 року, 10.03.2021 року, 23.03.2021 року, 06.04.2021 року, 20.04.2021 року - зменшено кредитний ліміт до 9153,16 грн.; 06.05.2021 року - зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.; Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21.12.2007 року, станом на 14.09.2021 року існує заборгованість в сумі 11501,87 грн., з яких: 9002,76 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2499,11 грн. заборгованість за простроченими відсотками. З положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України). Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що узаяві позичальника від 21.12.2007року №НМХRRС15380093процентна ставка зазначена в розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, тобто 12 %відсотків річних. Проте, гідно наданих відповідачем розрахунків по кредиту з 21.12.2007року процентна ставка постійно змінювалась як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення. З 21.12.2007року по 31.12.2012року процентна ставка була в розмірі 36,00%, з 01.01.2013 року по 29.08.2014процентна ставка становила 30% річних, з 01.09.2014року по 31.03.2015року процентна ставка становила 34,8% річних, з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року процентна ставка становила 43,2 % річних, з 01.06.2015 року по 13.01.2016 року процентна ставка становила 34,8 % річних, з 14.01.2016 року по 31.07.2020 року процентна ставка становила 43,2 % річних, з 01.08.2020 року по 14.09.2021 року процентна ставка становила 42,0 % річних, За таких обставин, проценти змінювались та нараховувались у підвищеному розмірі, що суперечить умовам кредитування. Разом із тим, банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Згідно з частиною першою статті 651 ЦК Українизміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як вбачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 641/2207/18 від 14 липня 2021 року. Окрім того, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення 2499,11 грн. заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.12.2007 року, позивач посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємну частину спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Умов та правил розуміла [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. Тому відповідно до ч .ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом в розмірі 2499,11грн. слід відмовити. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2007 року станом на 14.09.2021 року в розмірі 9002,76 грн., яка складається із 9002,76 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита. В задоволені решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1777,41 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 78,3 %).

Outcome: partial