Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 04.09.2008, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. На підставі п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п.2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. Пунктом 2.1.1.12.1 Умов та правил надання банківських послуг сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредиту, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта, є борговими зобов`язаннями. У разі виникнення прострочених зобов`язань згідно п.2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при пропущенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250грн. + 5% від суми позову. Згідно п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідач [PERSON] не виконала зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку із цим станом на 11.12.2018 виникла заборгованість в сумі 18631,64грн., яка складається із нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 8376,53грн., нарахованої пені в розмірі 9129,79грн., штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, в сумі 250грн. (фіксована частина) та 875,32грн. (процентна складова). У зв`язку із цим, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 04.09.2008 в сумі 18631,64грн. Пред`явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 1921грн., які складаються з судового збору в сумі 1921грн. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, але подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Встановлено, що 22.08.2015 відповідач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про шлюб №28, складеного 22.08.2015 виконавчим комітетом Чапаєвської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов, пред`явлений до неї АТ КБ «Приватбанк», про стягнення заборгованості за кредитним договором визнає частково, а саме визнає заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 8376,53грн., нараховану пеню в сумі 9129,79грн. визнає частково, так як її розмір значно перевищує розмір збитків нарахованих банком, тому на підставі ч.3 ст.551 ЦК України просить зменшити розмір нарахованої пені до розміру нарахованих збитків; позовні вимоги в частині стягнення штрафів в сумі 250грн. та 875,32грн. не визнає, тому в цій частині позову просить відмовити, справу просить розглянути без її участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. 04.09.2008 відповідач [PERSON] звернулася до позивача із заявою про видачу кредиту з видачею кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і встановленням кредитного ліміту у сумі 1500грн. з базовою процентною ставкою за кредитом 3% в місяць на залишок заборгованості. При цьому відповідач підписала заяву, в якій зазначено, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. У разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250грн. + 5% від суми позову. В заяві відповідача [PERSON] від 04.09.2008 також зазначено номер карти: [NUMBER] , дата відкриття рахунку: 04.04.2008. У довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» викладені умови надання відповідачу [PERSON] кредиту АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін - Банку та [PERSON] б/н від 04.09.2008 є договором приєднання (ст.634 ЦК України) та складається із заяви позичальника [PERSON] від 04.09.2008, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг тощо, з якими відповідач [PERSON] погодилася у повному обсязі, підписавши заяву позичальника від 04.09.2008, та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, штрафів тощо. Умови та Правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважав за необхідне додатково ознайомитись із останніми, він мав для цього всі необхідні можливості. Суд, при вирішенні справи, виходить із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст.204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України). В розділі 1.1.1. «Терміни і поняття» Умов та Правил надання банківських послуг у п.1.1.1.62 визначене поняття платіжної карти. Платіжна карта - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карти, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором. Клієнт використовує платіжні карти в розмірі платіжного ліміту, який відповідає картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги) для перерахунку коштів з картрахунку на рахунок інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів в касах банків, фінансових установ, через банкомати та здійснення інших операцій передбачених згодою сторін та законодавством України. За Умовами та Правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної карти. По закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя карти про закриття картрахунку, а також за умовами наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотримання інших умов продовження, передбачених договором. Згідно довідки, наданої позивачем, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] , відповідачу [PERSON] з 04.09.2008 був встановлений кредитний ліміт 1500грн., з 05.11.2010 збільшений кредитний ліміт до 1700грн., з 05.01.2011 збільшений кредитний ліміт до 1900грн., з 24.02.2011 збільшений кредитний ліміт до 2100грн., з 19.08.2013 збільшений кредитний ліміт до 3900грн., з 08.06.2014 збільшений кредитний ліміт до 6000грн., з 02.08.2018 знижений кредитний ліміт до 0,00грн. Згідно довідки, наданої позивачем, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: дата відкриття: 04.09.2008, термін дії: 01/10; дата відкриття: 10.03.2010, термін дії: 07/13; дата відкриття: 16.08.2013, термін дії: 05/17. Доказів того, що після закінчення строку дії останньої платіжної (кредитної) карти відповідачем була отримана нова карта, матеріали справи не містять. Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов`язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 04.09.2008, що складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, у зв`язку із цим станом на 11.12.2018 виникла заборгованість в сумі 18631,64грн., яка складається із нарахованих процентів за користуванням кредиту в сумі 8376,53грн., нарахованої пені в сумі 9129,79грн., штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, в сумі 250грн. (фіксована частина) та 875,32грн. (процентна складова), що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зі справи вбачається, що відповідачу [PERSON] було видано останню кредитну карту з терміном дії до 05/17. Виходячи з наведеного, стягненню з відповідача підлягають нараховані проценти за користування кредитом по строк дії кредитної карти - 31.05.2017 в сумі 4246,83грн. відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням вимог ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03.09.2014. Приймаючи до уваги те, що розмір пені, нарахований Банком станом на 11.12.2018 складає 9129,79грн. і значно перевищує суму основного боргу, яка стягується за рішенням суду у цій справі, - нарахованих процентів за користуванням кредиту в сумі 4246,83грн., то розмір пені підлягає зменшенню за рішенням суду на підставі ч.3 ст.551 ЦК України до 4246,83грн. Крім цього, вимоги позивача про стягнення одночасно з відповідача пені та штрафів, як це передбачено п. п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг, не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання боргових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно із п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів. Враховуючи однаковість підстав нарахування пені і штрафів та те, що вони є одним видом цивільно-правової відповідальності, то їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, в сумі 250грн. (фіксована частина) та 875,32грн. (процентна складова), задоволенню не підлягають із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.09.2008 в сумі 8493,66грн., яка складається із нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 4246,83грн. та нарахованої пені в сумі 4246,83грн., а також понесені судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1379,18грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial