Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

В березні 2020 року заявник [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайоного суду Київської області з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, зацікавлена особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Зінченко Ольга Андріївна, Білоцерківська міська рада Київської області, посилаючись на наступні обставини. З 2013 року він, [PERSON] , проживав за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] . Вищевказана квартира належала [PERSON] на праві власності. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Після її смерті приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Зінченко О.А. відкрилась спадщина, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.11.2019 р. Стан здоров`я [PERSON] з часом все більш погіршувався, вона потребувала певного догляду та опіки. Відповідно, він забезпечував її необхідними ліками, продуктами харчування, предметами побутового вжитку, сплачував комунальні послуги та інші платежі, пов`язані з утриманням квартири. Таким чином, брав на себе усі витрати, пов`язані з побутом, до самої її смерті. Фактично вони жили однією сім`єю, оскільки були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права на обов`язки, вели спільне господарство. [PERSON] , власних дітей не мала, близьких родичів, як йому відомо, також не було. За життя Спадкодавця, нею не був складений заповіт, а тому спадкоємців на спадкове майно немає. Загалом, [PERSON] відносилась до нього як до рідного. У них були досить теплі стосунки. Підтвердженням факту його проживання однією сім`єю зі Спадкодавцем є, зокрема, документи, які зберігались у нього, що є проявом довіри до нього та інші письмові докази відповідно. Коли [INFO] [PERSON] померла, всі витрати, пов`язанні з похованням, організацією похорону він оплатив, адже рідних нікого не було. Також, факт його проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] можуть підтвердити свідки, явку яких зобов`язується забезпечити. Встановлення даного факту для нього має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, а саме: оформлення ним спадкових прав щодо майна померлої [PERSON] . Згідно з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 22.08.2018 р. по справі №644/6274/16-ц, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї і визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Так, обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини. Просив суд встановити факт проживання [PERSON] . [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю понад п`ять років - у період з 2013 року до часу відкриття спадщини [INFO] ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 10 березня 2020 року заява [PERSON] , заінтересовані особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Зінченко Ольга Андріївна, Білоцерківська міська рада Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю була залишена без руху ( а. с. 16-17 ). Ухвалою судді від 24 березня 2020 року залучено до участі у якості заінтересованої особи Білоцерківську міську раду Київської області та постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у вищезазначеній справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та справу до розгляду призначено на 12 годину 00 хвилин 07 травня 2020 року ( а. с. 22-23 ). За клопотанням представника заявника - адвоката Мочинського А.Р. ( а. с. 42 ) розгляд справи було відкладено на 10 годину 00 хвилин 10 червня 2020 року ( а. с. 45, 46 ). В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник - адвокат Мочинський А.Р. кожний окремо підтримали заяву, надали пояснення аналогічні викладеним в заяві та просили її задовольнити. Заінтересована особа - приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Зінченко О.А. надав до суду лист, який отриманий 03.06.2020 року за вх. № 20692, в якому просив розгляд справи проводити без його участі. Заінтересована особа - Білоцерківська міська рада Київської області надала до суду пояснення, отримані 16.04.2020 року за вх. № 14693, в яких просили слухати дану справу без представника Білоцерківської міської ради ( а. с. 31-32 ). Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що заявник та померла [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, разом робили ремонт, як у квартирі так і на подвір`ї, оплачували комунальні послуги, заявник годував та купував ліки для останньої, а також всі витрати на поховання поніс заявник [PERSON] . У померлої [PERSON] не було дітей та сім`ї і [PERSON] вона вважала за сина. У подвір`ї померлої з 2014 року не було жодної сторонньої людини, крім [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , яке видано Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області ( а. с. 6 ). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 липня 2003 року ( а. с. 8 ). За життя померлою заповіт складений не був, дітей не мала. Згідно наявного в матеріалах справи Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 27.11.2019 року була заведена спадкова справа за № 65130377 ( а. с. 7 ). Звертаючись до суду з відповідною заявою [PERSON] просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю його з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю понад п`ять років - у період з 2013 року до часу відкриття спадщини [INFO] . Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (надалі - СК) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК). Згідно зі ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Встановлення факту проживання однією сім`єю, як правило, може знадобитись у спадкових правовідносинах, а саме у випадку необхідності визнання особи спадкоємцем четвертої черги, якою може бути особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, у даному випадку, факт проживання однією сім`єю двох чоловіків може бути встановлений навіть у випадку, якщо один з них (або навіть кожен з них) перебуває у зареєстрованому шлюбі. Так, у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Разом з цим, у абз. 9 п. 5.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Нормами цивільного законодавства, а саме ст. 1264 Цивільного кодексу України, встановлюється, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, у справі підлягали встановленню, як факт проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС КЦС від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц. В рішенні Конституційного Суду України від 03.06.99 № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Так, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, матеріали справи містять належні докази, які були долучені заявником при зверненні до суду з клопотанням 10 червня 2020 року, що підтверджують сплату останнім комунальних послуг, ліків, придбання будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт, витрати на поховання, тощо. Встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] разом проживали, вели спільне господарство, разом робили ремонт, як у квартирі так і на подвір`ї, оплачували комунальні послуги, заявник годував та купував ліки для останньої, доглядав, а також всі витрати на поховання поніс саме заявник [PERSON] . Зазначене не спростовано, а навпаки підтверджено в судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи знайшло своє підтвердження того факту, що заявник [PERSON] та померла [PERSON] дійсно проживали разом, були близькими особами, вели спільне господарство, брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved