Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

В березні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Централізованої бібліотечної системи сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та моральної шкоди, мотивуючи тим, що у період з 01 березня 2019 року по 01 березня 2021 року вона, [PERSON] (далі - Позивач), працювала в централізованій бібліотечній системі сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (далі - Відповідач). Згідно з наказом Відповідача від 26.02.2019 № 11-к її, [PERSON] , було прийнято на посаду прибиральниці службових приміщень за основним місцем роботи з 01.03.2019 та було встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису та доплату як працівникові, що зайнятий прибиранням туалету у розмірі 10 % посадового окладу згідно наказу Міністерства культури і туризму України № 745. Згідно з наказом Відповідача від 01.03.2021 № 10-к її, [PERSON] , було звільнено з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників з 01.03.2021 р. Вказаним наказом, також, передбачена виплата вихідної допомоги, відповідно до ст. 44 КЗпП України. На її звернення, Відповідачем була видана їй довідка про доходи за № 3 від 09.03.2021 р. При цьому, Відповідачем, в довідці не було зазначено про нараховані суми заробітної плати за січень - лютий 2021 року, а лише за період роботи з січня по грудень 2020 року включно. Під час її знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього не була виплачена заробітна плата за період роботи січень - лютий 2021 року у розмірі 12 544 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн 60 коп. та вихідна допомога при звільненні у розмірі 12 544 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 60 коп. Крім цього, внаслідок протиправних дій Відповідача їй завдано моральної шкоди. Вона повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Зважаючи економічний стан країни, знецінення національної валюти, це було досить важко. Позивачка внаслідок незаконних дій Відповідача зазнала душевні страждання, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Позивачка виховує самостійно неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] . Враховуючи невиплату Відповідачем заробітної плати, вона, разом з шестирічним сином, залишилась на межі виживання. Оскільки, вона є матір`ю - одиначкою, виховує дитину самостійно і, відповідно, вона не мала змоги забезпечити повноцінне харчування та належний рівень життя дитині і собі, в т.ч. вона не мала змоги оплачувати комунальні платежі. Вона змушена була звертатися до друзів та знайомих з проханням надати їй з дитиною фінансову допомогу, що в свою чергу принижувало її гідність та завдавало багато душевного болю та страждань. Вона оцінює нанесену їй моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Тому, просила суд стягнути з централізованої бібліотечної системи сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, код ЄДРПОУ 02228546, на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 12 544 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн 60 коп., стягнути з централізованої бібліотечної системи сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, код ЄДРПОУ 02228546, на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі 12 544 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн 60 коп. та стягнути з централізованої бібліотечної системи сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, код ЄДРПОУ 02228546, на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. ( а. с. 1-4 ). Ухвалою судді від 23.03.2021 року позовна заява [PERSON] до Централізованої бібліотечної системи сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та моральної шкоди була залишена без руху ( а. с. 24-26 ). Ухвалою судді від 07 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 32-33 ). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала вимоги в частині стягнення моральної шкоди та просила суд стягнути з відповідача 5000 гривень, в іншій частині вимог щодо стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні підтвердила, що такі кошти отримані нею у квітні 2021 року, тобто після подачі позовної заяви до суду. Однак, в цій частині вимог з будь-якими заявами чи клопотаннями не зверталася ( про залишення без розгляду, відмови від позову в цій частині тощо). Представник відповідача Бичек Р.В. , який є головою комісії з припинення централізованої бібліотечної системи сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області позовні вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити в позові. Посилався на те, що заборгованість по сплаті невиплачених коштів при звільненні, відповідачем сплачена у квітні 2021 року. Підтвердив, що така затримка мала місце у зв`язку із відсутністю коштів, так як відповідач є бюджетною організацією і у зв`язку з її припиненням грошові кошти не були виділені. Оскільки не було з боку відповідача умислу по несвоєчасній виплаті грошових коштів при звільненні не визнав і вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що у період з 01 березня 2019 року по 01 березня 2021 року [PERSON] працювала в централізованій бібліотечній системі сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ( а. с. 8-9 ). Згідно з наказом централізованої бібліотечної системи сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 26.02.2019 року № 11-к, [PERSON] , було прийнято на посаду прибиральниці службових приміщень за основним місцем роботи з 01.03.2019 року та встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису та доплату як працівникові, що зайнятий прибиранням туалету у розмірі 10 % посадового окладу згідно наказу Міністерства культури і туризму України № 745 від 18.10.2005 року ( а. с.11 ). Наказом від 01.03.2021 № 10-к, [PERSON] , звільнено з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату працівників з 01.03.2021 року ( а. с. 12 ). Окрім цього, зазначеним наказом зазначено виплатити вихідну допомогу в розмірі середнього заробітку у відповідності до ст. 44 КЗпП України. Звертаючись до суду з вищевказаними вимогами позивач зазначала на тому, що оскільки при звільненні відповідач не здійснив з нею розрахунок, то такі сума повинні бути стягнути з відповідача в судовому порядку, а також моральна шкоди, яа була завдана не виплатою заробітної плати при звільненні. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1-2 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В судовому засіданні встановлено та не спростовано сторонами, що при звільненні позивача, відповідач у відповідності до вимог діючого законодавства не провів з позивачем повний розрахунок, такий розрахунок було здійснено лише 06 квітня 2021 року, де відповідач сплатив позивачу грошові кошти невиплачених при звільненні в розмірі 16 016 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зазначене, також підтверджується доданою з боку позивача до матеріалів справи історією по картковому рахунку [PERSON] з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року. Встановлено, що в зазначену суму увійшла заборгованість по заробітній платі за січень та лютий 2021 року, а також вихідна допомога. З боку позивача не було надано доказів в зворотному, а навпаки в судовому засіданні позивач підтвердила вищезазначене. Тому, враховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованість по сплаті заробітної плати та вихідної допомоги при звільненні є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки після подачі позовної заяви позивача та під час перебування справи на розгляді в суді, відповідач добровільно перерахував на картковий рахунок позивача зазначені суми. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, то суд приходить до наступного. Частиною ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України. У відповідності до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Виходячи з наведеного вище, можна дійти висновку, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових відносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримка виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (висновки Верховного Суду України, викладені в постанові N 6-23цс12 від 25.04.2012 року). Суд звертає увагу на те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Такі висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі N 464/3789/17. Розмір відшкодування у кожній конкретній справі різниться з огляду на різні фактичні обставини справи та характер правопорушення і визначається судом за сукупністю передбачених законом обставин, які дають підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи при цьому ефективність такого розміру відшкодування. Право вирішувати належність та розмір відшкодування моральної шкоди законодавцем залишено за судом, оскільки в чинному законодавстві чітких меж такого розміру не передбачено. При цьому, суд не зобов`язано наводити розрахунків, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні лише відповідні мотиви. Згідно п. 3 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пункт 9 наголошує розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач зазначала, що враховуючи невиплату відповідачем заробітної плати, вона разом з шестирічним сином, залишилась на межі виживання. Оскільки, вона є матір`ю - одиначкою, виховує дитину самостійно, вона не мала змоги забезпечити повноцінне харчування та належний рівень життя дитині і собі, в т.ч. вона не мала змоги оплачувати комунальні платежі. Вона змушена була звертатися до друзів та знайомих з проханням надати їй з дитиною фінансову допомогу, що в свою чергу принижувало її гідність та завдавало багато душевного болю та страждань. Не визнаючи вимоги позивача в частині моральної шкоди, відповідач зазначав, що повний розрахунок з позивачем в день звільненні не був здійснений у зв`язку із ліквідацією Централізованої бібліотечної системи сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області та відсутністю коштів. Однак, з даними доводами суд не погоджується, так як відсутність коштів, які належать особі при звільненні у роботодавця не звільняє особу від відповідальності. При визначні моральної шкоди судом враховується, що дійсно така затримка мала місце, однак незначною. Враховуючи вищезазначені обставини, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи доводи в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 500 грн. З наданих з боку відповідача документів вбачається, що Централізована бібліотечна система сектору культури, молоді та спорту Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області наразі перебуває в стадії припинення. Оскільки наразі відповідач перебуває лише в стадії припинення і на час розгляду справи відповідач не припинив свою діяльність, то такий відповідач відповідає перед позивачем за зобов`язаннями, які виникли під час трудових відносин. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial