Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

В березні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 16 жовтня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №453і/2006, згідно з яким відповідачеві був наданий кредит в сумі 33300 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2021 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем 16 жовтня 2006 року був укладений іпотечний договір №ІП453і/2006, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку квартиру за адресою [ADDRESS]. Але відповідачем зобов'язання за договором не виконувалися, у зв'язку з чим станом на 15 березня 2015 року утворилася заборгова¬ність в сумі 43322,88 доларів США, що становить 1029784,85 грн. (по курсу 1 долар - 23,7712грн.), яка складається з: 27700,34 дол.-658437,08 грн. - сума непогашеного кредиту, 12614,79 дол.-299853,55 грн. - сума заборгованості по процентам, 648,53 дол.-15415,55 грн. - пеня за несвоєчасність повернення кредиту, 2359,22 дол.-56078,65 грн. - пеня за несвоєчасність повернення відсотків. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки двохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві приватної власності відповідачеві, за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Укрсоцбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року та додатковим рішенням від 22 березня 2016 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №453і/2006 від 16 жовтня 2006 року на 33300,00 доларів США, що становить 43322,88 доларів США, за курсом 23,7712 грн. за долар - 1029784,85 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки: цілу двохкімнатну квартиру [ADDRESS] що належить на праві приватної власності [PERSON], початкова ціна якої встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, без урахування ПДВ, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки як разом так і окремо, ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Краматорського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Краматорську з укладання від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Укрсоцбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Скасовано арешт та оголошення заборони на відчуження квартири за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON], згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краматорського МУЮ від 19 січня 2013 року. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 3654 грн. З вказаним рішенням не погодився відповідач [PERSON] та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та понесених витрат по сплаті судового збору скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції заочне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З травня 2014 року він постійно проживає в цій квартирі, тому дана квартира не може бути скінчення мораторію на примусове відчуження реалізована в примусовому порядку. Крім того, відповідно до ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зупинено дію ст.37 у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки, ст.38 у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, ст.40 у частині виселення мешканців і житлових будинків і приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення, на продаж предмета іпотеки, ст.ст.41, 43-47 у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, Закону України «Про іпотеку». При цьому, місто Святогірськ включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с.161). Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с.161). Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, цивільного законодавства та у строки зазначені в договорі, позичальником не були виконанні зобов'язання, визначені у кредитному договорі, забезпеченому договором іпотеки, а оскільки зобов'язання не виконано, то враховуючи вимоги ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заборгованість підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі. Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 16 жовтня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №453і/2006, 17 березня 2009 року та 16 березня 2010 року додаткові угоди №1 та №2 до кредитного договору, згідно з якими відповідачеві був наданий кредит в сумі 33300 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2021 року (а.с.7-19, 20). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем 16 жовтня 2006 року був укладений іпотечний договір №ІП453і/2006, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку квартиру за адресою [ADDRESS] Відповідачем зобов'язання виконувались неналежним чином, у зв'язку з чим відповідно до наданих пози¬вачем розрахунків станом на 15 березня 2015 року утворилася заборгова¬ність в сумі 43322,88 доларів США, що становить 1029784,85 грн. (по курсу 1 долар - 23,7712 грн.), яка складається з: 27700,34 дол.-658437,08 грн. - сума непогашеного кредиту, 12614,79 дол.-299853,55 грн. - сума заборгованості по процентам, 648,53 дол.-15415,55 грн. - пеня за несвоєчасність повернення кредиту, 2359,22 дол.-56078,65 грн. - пеня за несвоєчасність повернення відсотків (а.с.6, 172-174). Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором. У відповідності до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобов'язання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обов'язок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, що склалися між сторонами і їм надана належна оцінка, в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позичальником не були виконанні зобов'язання, визначені у кредитному договорі, забезпеченому договором іпотеки, а тому судом першої інстанції вірно задоволено вимоги іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Задовольняючи позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 43322,88 доларів США, що становить 1029784,85 грн. (по курсу 1 долар - 23,7712грн.), яка складається з: 27700,34 дол.-658437,08 грн. - сума непогашеного кредиту, 12614,79 дол.-299853,55 грн. - сума заборгованості по процентам, 648,53 дол.-15415,55 грн. - пеня за несвоєчасність повернення кредиту, 2359,22 дол.-56078,65 грн. - пеня за несвоєчасність повернення відсотків, суд не врахував, що згідно із ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, до вказаного переліку віднесено м.Святогірськ Донецької області, де розташована спірна квартира та м.Краматорськ Донецької області, де зареєстрований відповідач [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивачем була нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період по 15 березня 2015 року: 648,53 дол.-15415,55 грн. - пеня за несвоєчасність повернення кредиту, 2359,22 дол.-56078,65 грн. - пеня за несвоєчасність повернення відсотків (а.с.174). Таким чином, апеляційний суд вважає, що на вказані договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому банк повинен був скасувати відповідачеві вищезазначену нараховану пеню за період з 14 квітня 2014 року по 15 березня 2015 року. Пеня за період з 14 квітня 2014 року по 15 березня 2015 року складатиме: пеня за несвоєчасність повернення кредиту 648,53 дол./15415,55 грн. - 2177,80 дол./47075,47 грн. = 0, пеня за несвоєчасність повернення відсотків 2359,22 дол./56078,65 грн. - 2233,95 дол./48289,18 грн. = 125,27 дол./7789,47 грн. Крім того, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦПК України). Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». У національній валюті України підлягають стягненню складові грошового зобов'язання, передбачені, у 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України, а тому пеня підлягає визначенню в гривнях. Відповідно до ст. 39 названого Закону України у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Але суд першої інстанції, звертаючи стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки в порушення вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року в резолютивній частині рішення не зазначив всі складові загального розміру вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання, тобток мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд вважає за необхідне резолютивну частину рішення суду першої інстанції змінити з вищеприведених обставин і привести її у відповідності до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року щодо зазначення всіх складових загального розміру вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також зміні в частині розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків відповідно до ст. 2 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Outcome: partial