Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТКБ «Приватбанк») звернулося до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 02 квітня 2013 року АТ КБ «Приватбанк» уклало із [PERSON] кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, станом на 21 червня 2018 року за ним створилася заборгованість на суму 54984 грн. 66 коп., яка складається з : 11981 грн. 07 коп. тіло кредиту; 21565 грн. 81 коп. заборгованості за відсотками; 18343 грн. 27 коп. заборгованості за пенею; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 2594 грн. 51 коп. штрафу (процентна складова), яку банк просив стягнути з останнього на його користь, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Кіріченко Р.А. в судове засідання не з`явився, однак від останнього надійшла заява згідно якої просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представником відповідача [PERSON]. надано відзив на позов за змістом якого просив відмовити у задоволені позовних вимог позивача, оскільки у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку підписав відповідач 02.04.2013 року немає інформації про те, яке саме послугу бажав оформити на своє ім`я відповідач, а також відсутні відомості з приводу того, що відповідач погодився укласти кредитний договір. За вказаних обставин, вважає що порушено принципи ст. 638 ЦК України, а саме, між сторонами не досягнуто згоди щодо умов договору, а тому спірний договір є таким, що не був укладений. Під час судового засідання представник відповідача [PERSON] . з посилання на обставини які викладенні у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, слід зазначити про наступне. Судом встановлено, що від 02 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11, 23). Означений кредитний договір між сторонами був укладений в спосіб анкети-заяви при приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Відповідач [PERSON] при оформленні заяви про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки, зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг (а.с. 10). З наданої позивачем довідки вбачається, що на підставі укладеного кредитного договору між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, останній 02 квітня 2013 року отримав кредитну картку яка перевипускалася 02.12.2013 року, 04.01.2015 року, 04.01.2015 року, 17.01.2015 року та 31.05.2017 року (а.с. 131). Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит,будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернуті такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Як вбачається з виписок по вищевказаних картках наданих позивачем, відповідач з 23.10.2013 року активно користувався послугами банку, а саме здійснював оплату послуг та покупок за допомогою кредитної картки наданої позивачем, поповнював рахунки, знімав готівку, тощо. В свою чергу відповідач поповнював свій рахунок по вказаним карткам для погашення заборгованості по кредиту в різні періоди та на різні суми (а.с.107-120). Така сплата заборгованості відповідачем є підтвердженням наявності кредитних правовідносин та свідчить про згоду останнього з даними умовами кредитного договору. Отже, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин та передбачений розмір відсотків за користування позикою та відповідальність за порушення зобов`язань, з відповідача необхідно сятгнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по тілу кредиту в сумі 11981 грн. 07 коп. та заборгованості за відсотками на суму 21565 грн. 81 коп. Водночас, ч.1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Зміст наведеної норми закону, зводиться до того, що пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України у своїй постанові № 6-2003цс від 21.10.2015 року про перегляд судового рішення з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зазначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду про яке просить застосувати позивач за даним позовом не може бути застосовано до відповідача. Такий правовий висновок Верховного Суду України відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України має бути врахований судом під час ухвалення рішення. Ураховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафу одночасно суперечать Конституції України, тому в цій частині, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача штрафи, а саме процентну складова в сумі 2594 грн. 51 коп. та фіксовану частину 500 грн. Таким чином вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в сумі 11981 грн. 07 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 21565 грн. 81 коп. та заборгованість по судовим штрафам в сумі 3094 грн. 51 коп., а всього 36641 грн. 39 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до роз`яснень, викладених в п.35 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Таким чином з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1174,18 грн. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 536, 549, 611, 625, 634, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial