Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

АТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] договору № 26255019270982 від 11.08.2015, відповідач отримала кредит у розмірі 21848,47 грн. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» 19.07.2016 припинилося шляхом приєднання до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Позивач вказує, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 23.07.2019 має заборгованість в розмірі 37636,80 грн, з яких: 13813,72 грн- заборгованість за кредитом, 7480,78 грн - заборгованості по процентам, 16342,30 грн - штрафні санкції. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 37636,80 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2019 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначений судом строк, до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , де зазначає, що подані позивачем докази не відповідають вимогам належності доказів, нею укладався договір карткового рахунку, надана виписка по рахунку не є доказом підтвердження існування заборгованості, а Умови договору користування, які нею підписувалися за два роки до прийняття пропозиції про укладення договору карткового рахунку, також не можна вважати належним доказом. Також вказує на повне погашення нею отриманого кредиту. З цих підстав просила відмовити в задоволенні позову та стягнути на її користь судові витрати. Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом установлено, що 11.08.2015 [PERSON] підписала Пропозицію укласти Договір Карткового рахунку та договір страхування (оферта), якою запропонувала банку ПАТ «ПУМБ» укласти договір карткового рахунку, в рамках якого відкрити картковий рахунок, випустити картку, встановити ліміт овердрафту та строк користування ним, а також укласти договір страхування (а.с. 8-10). У п.2.3 Частини 1 Пропозиції встановлений ліміт овердрафту на суму 3000 грн, строк користування овердрафтом - 60 місяців та процентна ставка за користування овердрафтом та несанкціонованим овердрафтом. Відповідно до умов Пропозиції вона вважається прийнятою в дату її підписання банком та скріплення його печаткою або в момент вчинення банком до моменту підписання ним пропозиції фактичних дій щодо відкриття карткового рахунку. Надана позивачем Пропозиція містить вказані реквізити щодо її підписання банком та скріплення печаткою. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав вказану Пропозицію укласти Договір Карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 11.08.2015, загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, що діяли в ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та які були підписані відповідачем ще 17.09.2013. На підтвердження наявності заборгованості надано Виписку з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором 26255019270982 (а.с.14), згідно якого станом на 03.10.2019 існує заборгованість в розмірі 37 636,80 грн. з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 6707,95 грн, прострочена заборгованості по процентам - 7027,51 грн, строкова заборгованість за кредитом - 7105,77 грн, строкова заборгованість за процентами - 453,27 грн, неустойка - 16342, 30 грн, яка на даний час не погашена. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Надана позивачем Виписка з рахунка із зазначенням суми заборгованості [PERSON] та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором 26255019270982, не може слугувати підтвердженням існування боргу, з наданої виписки неможливо встановити період, за який утворився борг, його складові, як то проценти (розмір процентної ставки), неустойки (вид та розмір застосованої пені чи штрафу), комісії) а також суми на погашення заборгованості, що вносив відповідач. Вказана виписка містить тільки загальні суми боргу, що не підтверджуються відповідними проведеними банківськими розрахунками, що позбавляє суд можливості встановити наявність підстав для задоволення вимог у відповідному розмірі. Суд звертає увагу, що Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, встановлені обов`язкові вимоги щодо реквізитів виписок по особовим рахункам та згідно якого особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Проте, вказані реквізити у наданій роздруківці, відсутні. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна правова позиція щодо доказування наявності заборгованості та належності доказів з цього питання наведена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 в справі №553/1325/14-ц та постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі №61-517св18. Також, в Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 сформульовано позицію, відповідно до якої банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. Однак, як вказувалося, надана виписка не містить зазначених реквізитів, а отже не є належним та допустимим доказом існування заборгованості. Інших доказів одержання [PERSON] грошових коштів та розміру існуючої на час вирішення спору суми заборгованості, позивач до суду не надав. Не може бути таким доказом і письмова вимоги (повідомлення) від 25.02.2019 за вих. №1304 (а.с.11), оскільки вказаний документ складений позивачем в односторонньому порядку, не передбачений законодавством України як первинний документ, що фіксує та підтверджує розмір заборгованості позичальника. Також, позивачем не надано до суду належним чином зроблених розрахунків про заборгованість відповідача. Щодо посилання позивача на п.6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання в пропозиції, то суд звертає увагу, що надані позивачем Умови, шо діяли в ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», підписані відповідачем за два роки до підписання пропозиції, а саме 17.09.2013. В той же час як Пропозиція підписана 11.08.2015 до ПАТ «ПУМБ». При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування, на які посилається позивач, та які діяли в ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в 2013 році, розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи надані ПАТ ПУМБ документи (Пропозицію) 11.08.2015, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем, наданих позивачем документів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у вказаному в позовній заяві розмірі. З огляду на викладене, надані позивачем Загальні умови кредитування, відкриття та ведення рахунків належним доказом бути не може. Такого висновку суд дійшов також з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, а також в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі №202/26885/13-ц, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача в такому розмірі за вказаним кредитним договором, а тому не вбачається підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Щодо витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3 ст.141 ЦПК України. Відповідачем заявлено про врахування судових витрат понесених відповідачем (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження обставин понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копія договору про надання правової допомоги № 29/11 від 29 .11.2019 року, укладеного між відповідачем та адвокатом Зінченко А.А., акт наданих послуг від 29.11.2019, що містить детальний опис робіт (наданих послуг), та оригінал квитанції від 29.11.2019 про сплату адвокату гонорару 1000,00 грн. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд вважає, що відповідачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. За наведеного суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 1000,00 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved