Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

В березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та аліментів на її користь, як дружини, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, при цьому позовні вимоги щодо стягнення з нього на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі 500 грн. визнав частково. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 01 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 424 (а.с.7), від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб укладено між сторонами вперше. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, останні шість місяців вони з відповідачем не підтримують шлюбних стосунків, на даний час разом не проживають, припинили шлюбно-сімейні відносини, їхнє спільне сімейне життя не склалося через непорозуміння з різних побутових причин, спірного майна не мають, відновлення сім»ї позивачка вважає не можливим, а тому остання просила розірвати шлюб. При цьому вказала, що останнім часом вони з відповідачем не можуть разом проживати разом, як сімя, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, оскільки все це призводить до постійних суперечок. Оскільки їх спільні діти є ще маленькими і багато речей не розуміють, але в подальшому це може суттєво вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування світогляду, особливо, щодо відносин у родині між чоловіком і жінкою, які є основою в будь-якій сімї, тому з даних обставин вважала за доцільне шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач проти розірвання шлюбу, за обставин зазначених позивачкою, не заперечував. Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], необхідно залишити проживати з матірю, майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Також судом встановлено. У відповідності до свідоцтва про народження серії І КЕ № 209454, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції від 24 жовтня 2014 року, та згідно свідоцтва про народження серії І-КЕ № 179400, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції від 06 серпня 2013 року, сторони від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], 09 жотвня [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Відповідно до довідки № 444 від 10.03.2016 року, виданої КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], 2014 оку народження ( а.с.6). В судовому засіданні позивачка вказала, що відповідач офіційно працює директором ПП «Техпромобладнання», в звязку з чим позивачка просила стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Поряд з цим, позивачка [PERSON] наголошувала на тому, що вона вимушена сама утримувати та виховувати малолітніх дітей, одночасно перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже зважаючи на вказані обставини не має можливостей для належного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітніх дітей так і її особистого проживання. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. До обставин, які надають суду право визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать, зокрема, випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], він зобовязаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивачка вказувала, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, внаслідок чого не має можливості працювати. Відповідач в добровільному порядку на утримання дружини коштів не надає, тому зважаючи на вказані обставини просила стягнути на свою користь аліменти в твердій грошовій сумі в сумі 500 грн. до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, а саме 09 жовтня 2017 року. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення дитиною трирічного віку, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, що позбавляє останню працювати та отримувати кошти для проживання . Поряд з цим, відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично не заперечував проти того, що дружина потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває у декретній відпустці, але з заявлений розміром аліментів у розмірі 500 грн. на її утримання не погоджувався, оскільки його дохід за місяць становить 1400 грн., в разі задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та додатково стягнення на користь позивачки аліментів у розмірі 500 грн., залишить останнього без засобів для існування, тому просиві суд врахувати дану обставину та стягнути аліменти на утримання дружини у розмірі 200 грн., що було б таким, що відповідало б його щомісячному доходу. Частиною 2 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог частини 2 статті 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно пункті 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них убудуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. З матеріалів справи, а саме довідки про доходи відповідача [PERSON] вбачається, що останній працює на посаді директора ПП «ТЕХПРОМОБЛАДНАННЯ» та загальна сума доходу за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року становить 8\~400 грн.,00 коп., розмір щомісячної заробітної плати відповідача згідно довідки про доходи становить 1400 грн.. Тому, приймаючи до уваги розмір отриманого доходу та заявлений розмір аліментів позивачкою на її утримання та утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що обґрунтованим та можливий для сплати відповідачем на користь позивачки є розмір аліментів в сумі 300 грн.. Зважаючи на вказані обставини та факти, суд приходить до висновку про те, що про обґрунтованість та законність вимог [PERSON]. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України\~ визначено, що якщо позивача, на користь\~ якого ухвалено рішення, звільнено від сплати\~ судового збору, він стягується з\~ відповідача\~ в дохід\~ держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини\~ вимог. \~ \~ \~ \~\~\~ Таким чином, у відповідності до вимог\~ ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачка [PERSON] у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір»\~ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, який\~ виник\~\~ у справах\~ про стягнення аліментів,\~ тому\~\~ судовий\~ збір\~ підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ставок визначених ЗУ «Про судовий збір», які діяли на момент\~ звернення позивачки до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial