Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» 26 березня 2019 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 25 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203547624, згідно умов якого акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язався надати [PERSON] кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 45 587 доларів США 00 центів (сорок п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім доларів США 00 центів) строком до 24 червня 2016 року, а [PERSON] зобов`язалася належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштам розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року, 25 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2203547624/32808, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за номером 1687. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 25 лютого 2008 року згідно з розпорядженням 6/65-08 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 05 березня 2008 року, реєстраційний № 22389822. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2011 року у справі № 2-3287/2011 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року у сумі 596 866,91 грн. та судові витрати у розмірі 910,00 грн. Станом на 01 лютого 2019 року заборгованість [PERSON] перед акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року не погашена та складає: 108 766 доларів США 83 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 3 017 296 грн. 28 коп., яка складається з: -заборгованості за кредитом у розмірі - 44 399 доларів США 92 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 231 696 грн. 40 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом становить 44 399 доларів США 92 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 231 696 грн. 40 коп.; -заборгованості за відсотками у розмірі - 64 366 доларів США 91 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 785 599 грн. 88 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 64 247 доларів США 70 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 782 292 грн. 88 коп. На підстави викладеного, просять у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 2203547624 від 25.03.2008 року у сумі: 108 766 доларів США 83 центи звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру загальною площею 46,9 кв.м. житловою площею 28,2 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Від представника позивача Графченко І .А . надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явилися. Про день місце та час розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203547624, згідно умов якого акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» зобов`язався надати [PERSON] кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 45 587 доларів США 00 центів (сорок п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім доларів США 00 центів) строком до 24 червня 2016 року, а [PERSON] зобов`язалася належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштам розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором (а.с. 13-17). На виконання умов договору 25 березня 2008 року [PERSON] отримано 45 587 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року, 25 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 2203547624/32808, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за номером 1687 (а.с. 22-23). Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 25 лютого 2008 року згідно з розпорядженням 6/65-08 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 05 березня 2008 року, реєстраційний № 22389822 (а.с. 24-29). Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2011 року у справі № 2-3287/2011 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року у сумі 596 866,91 грн. та судові витрати у розмірі 910,00 грн. (а.с. 30). Доказів виконання рішення суду та сплати заборгованості за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року, всупереч ст. 81 ЦПК України відповідачі суду не надали. Станом на 01 лютого 2019 року заборгованість [PERSON] перед акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 2203547624 від 25 березня 2008 року не погашена та складає: 108 766 доларів США 83 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 3 017 296 грн. 28 коп., яка складається з: -заборгованості за кредитом у розмірі - 44 399 доларів США 92 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 231 696 грн. 40 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом становить 44 399 доларів США 92 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 231 696 грн. 40 коп.; -заборгованості за відсотками у розмірі - 64 366 доларів США 91 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 785 599 грн. 88 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 64 247 доларів США 70 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1 782 292 грн. 88 коп. (а.с. 7-9). Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 07 лютого 2019 року направив передбачену ст. 35 Закону України «Про іпотеку» вимогу про усунення порушення відповідачу [PERSON] , проте доказів отримання вимоги, а також виконання вимоги суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно до ч. 3 ст. 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 3.1.4 Договору іпотеки, у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим або за Кредитним договором звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмет іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією Предмета іпотеки. Згідно з п. 5.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Зважаючи на невиконання відповідачами основного зобов`язання за Кредитним договором у позивача виникло право вимагати стягнення заборгованості за таким договором за рахунок предмету іпотеки. Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, передбаченим чинним законодавством України, у т.ч. і за рішенням суду (5.4 Договору іпотеки). Водночас, положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», суд доходить висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та в порядку викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Водночас, наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-якій особі-покупцеві є перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем. Виходячи з принципу правової визначеності у такому випадку з рішення суду повинно бути зрозуміло, яка сума заборгованості за кредитними зобов`язаннями погашається в результаті переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а відтак суд доходить висновку, що вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку» щодо обов`язкового зазначення у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації поширюються і на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на умовах та в порядку викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, при зверненні до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не вказано початкову ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні, визначену відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону «Про іпотеку», а також не надано на підтвердження такої ціни відповідного звіту про оцінку предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а відтак суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. За таких обставин, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Outcome: dismissed