Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

АТ «Кредобанк» 28.12.2020 направив поштою до суду позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 13 січня 2021 року. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року позовну заяву було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що 08.10.2019 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-222610, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 101000 грн. строком до 07.10.2022. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі, сплатити за користування кредитом проценти та інші платежі у строк та на умовах, визначених кредитом. 08.10.2019 між АТ`Кредо Банк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву № CL-222610 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] . Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті [PERSON] про реєстрацію із [PERSON] від 15.11.2003. Відповідно до Анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого з подружжя. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку по кредитному договору № CL-222610 від 08.10.2019 станом на 29.10.2020 заборгованість [PERSON] становить 118030,80, що складається заборгованості за тілом кредита у сумі - 95411,56 грн., заборгованості за відсотками у сумі - 22523,05, заборгованості за пенею по простроченому тілу кредиту у сумі - 96,19 грн. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних матеріалів справи. Відповідач [PERSON] , про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, яка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення на сайті оголошення «Судова влада України». Проте, відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] направила на адресу відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 08.04.2021. Відповідно до відзиву остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог, щодо неї оскільки вона до кредиту [PERSON] не має ніякого відношення та з 30.09.2016 не перебуває в сімейних відносинах, що підтверджується рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, яке набрало законної сили 16.11.2016 та додано до відзиву. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, 08.10.2019 між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-222610, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 101000 грн. строком до 07.10.2022, а відповідач зобов`язується повернути одержаний кредит в повному обсязі та сплатити відсотки, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 12-14). Відповідачеві [PERSON] позивачем було перераховано кошти у розмірі 101000 грн. за меморіальним ордером № 58247618 від 08 жовтня 2019 (а.с. 8). Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 117934,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 95411,56 та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 22523,05 грн. (а.с. 6). Досудовою вимогою від 12.11.2020 вих № 175/2020 (а.с. 19) банк звертався до боржників з вимогою про усунення порушень умов кредитного договору та погашення простроченої заборгованості, які було направлено на адресу [PERSON] (а.с. 19). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). З урахуванням того, що у відповідача [PERSON] перед позивачем існує заборгованість, яка позичальником добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 118030,80. Згідно з ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). При цьому, нормами чинного ЦК України визначено припинення поруки, зокрема, пов`язане із закінченням строку її чинності. При цьому за змістом ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Відповідно до частини 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 341 долара США (п. 1 додаткового договору № 2). Дослідивши матеріали справи відповідно до яких відсутні докази того, що [PERSON] підписувала договір поруки. Окрім того, відповідно до кредитного договору, який укладено між позивачем та [PERSON] № CL-222610 вбачається, що його укладено 08.10.2019 (а.с.12). Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2016, яке набрало законної сили 16.11.2016 між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. Враховуючи ту обставину, що кредитний договір було укладено 08.10.2019, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30.09.2016, тобто перед укладанням договору між позивачем та відповідачем [PERSON] , суд приходить до висновків, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № CL-222610 від 08.10.2019 слід відмовити. Згідно з ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 18803,08 гривень. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разомі з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час на прибуття адвоката до місця розгляду справи) і вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засіданнях, час, витрачений на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність), також до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт АТ «Кредобанк», підтвердження оплати ним послуг адвоката. Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу слід відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2102 гривень (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial