Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі АТ «Херсонська ТЕЦ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, зазначаючи про те, що товариство відповідно до Статуту надає фізичним та юридичним особам послуги з постачання теплової енергії та підігріву води. Тарифи на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. АТ «Херсонська ТЕЦ» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на її ім`я відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії, за яким ведеться облік розрахунків за надані послуги. Згідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово комунальних послуг, підготовлений виконавцем послуг на основі типового договору. Типовий договір розміщений на офіційному сайті товариства та опублікований в газеті «Новий день», цим повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого опалення, постачання гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до договору. Отже, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення на підставі договору приєднання, оскільки після розміщення повідомлення та договору не запропонувала свої умови договору. [PERSON] , у порушення умов договору та вимог законодавства послуги з теплопостачання оплачує не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за період з листопада 2016 по травень 2018 року становить - 22069,39 грн. На підставі ст. ст. 20, 31 Закону України «Про житлово комунальні послуги», ст. ст. 526, 634ЦК України, п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачанні холодної та гарячої води і водовідведення, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог, просив стягнути заборгованість за послуг з централізованого опалення, яка за період листопада 2016 по серпень 2019 року становить - 13135,00 грн., а також судовий збір. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2019 року прийнято провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідач надала відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав частково, просила застосувати строки позовної давності по вимозі позивача за період з лютого 2015 року по травень 2016 року у сумі 5360, 06 грн. Крім того, надала доказ сплати боргу у сумі 10000, 00 грн. та просила закрити провадження в частині стягнення боргу у розмірі 10000, 00 грн. Позивач надіслав заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням боргу. Додатково надав заяву про збільшення позовних вимог, у якій також просив стягнути з позивача борг за період з 01.07.2018 по 01.09.2019 року у сумі 1065, 61 грн.., а усього стягнути з [PERSON] борг у сумі 13135, 00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 630 ЦК України визначено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20 жовтня 2009 року № 628 «Про визначення виконавця комунальних послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, затвердження Положення про розмежування зон експлуатаційної відповідальності та типового договору про розмежування зона експлуатаційної відповідальності» виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Херсона мікрорайон «І, ІІІ, IV Таврічеський», «ХБК», в центрі міста є АТ «Херсонська ТЕЦ» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж АТ «Херсонська ТЕЦ». Тарифи АТ «Херсонська ТЕЦ» за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання для населення встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Типовий договір розміщений на офіційному сайті товариства та опублікований в газеті «Новий день», зазначеним повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до договору. Позивач надавав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] . Наведеним в позові розрахунком заборгованість відповідача складає за період з листопада 2016 по травень 2018 року становить - 22069,39 грн., а за період з липня 2018 по серпень 2019 року - 1065, 61 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.07.2018 року відмовлено у прийняті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] , на користь ПАТ «Херсонська ТЕЦ» боргу за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року.) Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач надавав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] . Відповідно до наведеного в позові розрахунку заборгованість відповідача за період з листопада 2016 по травень 2018 року становить - 22069,39 грн., а за період з липня 2018 по серпень 2019 року - 1065, 61 грн. Заборгованість у сумі 10000, 00 грн. позивачем сплачено 18.07.2019 року, що підтверджується квитанцією №13. Як роз`яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Відповідач подала до суду заяву, в якій просить застосувати позовну давність, яка є підставою відмови у задоволенні позову. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності на вимогу про стягнення заборгованості за період з лютого 2015 року по травень 2016 року. На переконання суду, відповідач будь-які дії, які б свідчили про визнання нею боргу не вчиняла. Питання про поновлення строку давності представником позивача заявлено не було. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 11, 13, 322, 627, 630 ЦК України, Закону України «Про житлово комунальні послуги»,

Outcome: partial