Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва позовом, відповідно до якого просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем, [PERSON] , померлою [INFO] ; визначити недійсним скасування заповіту від 17.19.2014 року, складеного [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстровано у спадковому реєстрі за номером 56541023. Позов обґрунтований тим, що 17 вересня 2014 року [PERSON] , [INFO] , було складено заповіт на користь позивача, [PERSON] , [INFO] . Зазначений заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. та зареєстровано у Спадковому реєстрі за номером 56541023. Відповідно до вказаного заповіту, [PERSON] заповіла позивачу належну їй 81/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами номер [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований цей житловий будинок. Оскільки [PERSON] в останні роки свого життя страждала на тяжкі захворювання, Позивач до моменту смерті спадкодавиці проживала разом з нею за адресою її реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS] , де доглядала за нею та утримувала її у зв`язку тим, що вона потребувала такого догляду за станом здоров`я. [INFO] [PERSON] померла. Позивачу було відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з скасуванням заповіту. Позивачу не відомо про складання померлою заяви на скасування заповіту, її не було ознайомлено з такою заявою, тому позивач вважає, що скасування заповіту є неправомірним і тому має бути визнане недійсним. Ухвалою суду від 16.04.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.10.2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в якому останній повідомив, що позивачка не могла постійно проживати з померлою, оскільки остання проживала зі своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , тобто за два тижні до смерті [PERSON] . Позивачкою не доведено доказами факту проживання з померлою, а таму такі вимоги є необґрунтованими. Крім того, неповідомлення позивача про скасування заповіту та припущення про відсутність у спадкодавця скасовувати заповіт не є підставами для визнання недійсним скасування заповіту. Ухвалою суду від 12.12.2019 року по справі призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу.Оплату експертизи покладено на позивача [PERSON] 02.10.2020 року справа була повернута до суду без виконання експертизи, у зв`язку з несплатою вартості експертизи. Згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. В постанові Верховного Суду від 17.04.2019 р. (справа 373/1917/15-ц) зазначено, що визнання факту, для з`ясування якого призначалася експертиза, або відмова у визнанні цього факту здійснюється судом з урахуванням оцінки доказів, аналізу правової позиції цієї особи та того результату, якого вона домагається. Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним. Позивач, не оплативши експертизу, фактично ухилився від проведення експертизи, висновки якої мають значення у даній справі. Ухвалою суду від 11.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідача у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа та йог о представник у судовому засіданні проти позову заперечили та просили у його задоволенні відмовити. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. З урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони відповідача, на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 17.09.2017 року склала заповіт на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2115 (а.с.9). [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 13408 (а.с.64). [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , разом з тим, останній було відмовлено у вирішенні питання про отримання свідоцтва про право на спадщину. Так, відповідно до листа Сьомої Київської державної нотаріальної контори № 589/0214 від 26.02.2019 року, [PERSON] заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору у встановлений законом строк не подавала та не була зареєстрована з померлою за однією адресою, а тому не вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того, листом повідомлено про скасування заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2115 (а.с.16). Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що вона останні роки проживала з померлою та вона не мала наміру скасовувати заповіт. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Зі змісту ст. 202 ЦК України вбачається, що заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.ч. 1, 2ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно з ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов`язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов`язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов`язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Згідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Як вбачається з матеріалів справи, заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2115, було скасовано на підставі нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 27.09.2017 року, що зареєстрована в реєстрі за № 2178 (а.с.107). Копія заяви [PERSON] , про скасування заповіту, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., та копія витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., що знаходяться у матеріалах справи, свідчать про те, що [PERSON] , зверталася до нотаріуса із заявою про скасування заповіту, власноручно її підписала, поставила свій підпис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто, скасування заповіту було здійснено у відповідності з чинним законодавством, а тому для визнання недійсним скасування заповіту відсутні підстави. Будь-яких інших підстав недійсності скасування заповіту, які передбачені ст. 215 та ст. 1257 ЦК України позивач не наведено. Неповідомлення спадкодавцем позивача про скасування заповіту, відмова приватного нотаріуса позивачу у наданні інформації про скасування заповіту через те, що відповідно до ст. 8 Закону «Про нотаріат» позивач не входить до кола осіб, які мають право отримати таку інформацію, припущення позивача про те, що спадкодавець не мала наміру скасовувати заповіт і не зверталася з відповідною заявою до нотаріуса - не можуть бути підставами для визнання недійсним скасування заповіту. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва (а.с.65). Позивачем було надано квитанції на сплату житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS] . Так, надані позивачем квитанції та її зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] свідчать про те, що позивачка не проживала разом з померлою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Надана позивачем виписка з історії хвороби [PERSON] не свідчить про необхідність постійного догляду за останньою, та не підтверджує факт спільного проживання. Крім того позивачем не доведено понесення витрат на лікування чи поховання [PERSON] . Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факт спільного проживання з [PERSON] . Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази порушення відповідачем прав позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed