Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

В березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві. Мотивуючи свої вимоги тим, що він є батьком [PERSON] , який помер від нещасного випадку на виробництві, який трапився з ним [INFO] при виконанні трудових обов`язків на території шахти « Ювілейна» ПрАТ « СУХА БАЛКА» дільниця № 9. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що він втратив сина, якому на момент смерті виповнилося лише 21 рік та переніс тяжкий нервовий стрес, шок, в результаті якого постійно знаходиться в пригніченому стані. Також зазначив, що душевні переживання не дають йому можливості спокійно спати та радіти життю, смерть сина призвела до зменшення суспільної активності, порушенню нормальних життєвих зав`язків. Просив стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СУХА БАЛКА», в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях , фізичному болю, завданої смертю сина на виробництві у розмірі - 500 000 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач скористався правом надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши що, робота на гірничому підприємстві обумовлена наявністю шкідливих факторів, які усунути не можливо з об`єктивних причини, при цьому [PERSON] під час роботи на підприємстві був повідомлений про умови праці на підприємстві, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів, можливі наслідки вплину цих факторів на здоров`я та його права на пільги та компенсації за роботу в таких умовах, тобто відповідач не приховував важкість і небезпечність технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Зазначають, що позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди, що свідчить про недоведеність вимог. Вважають, що сума в яку позивач оцінив свої страждання жодним доказом не аргументована та необґрунтована, є завищеною та не відповідає вимогам розумності і справедливості. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено: позивач [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , актовий запис № 596 (а.с. 6). [INFO] син позивача [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , про що зроблено відповідний актовий запис№ 1743 ( а.с.7). 01 лютого 2019 року підприємством складений акт №16 форми Н-1 про нещасний випадок, який стався з [PERSON] , пов`язаний з виробництвом на підставі якого був складений акт форми Н-5. Комісія встановила, що машиніст бурової установки дільниці № 9 шахти « Ювілейна» ПрАТ « СУХА БАЛКА», який не подбав про особисту безпеку і здоров`я під час перебування на території підприємства, який виконував роботу, на яку не виданий наряд виконання робіт, та який під час виконання цих робітне подбав про особисту безпеку, чим порушив вимоги 1.13.12;1.13.14 та п.2.18№ Інструкції з охорони праці№ 22 для машиніста бурової установки ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», затвердженої Генеральним директором ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» 11.08.2016 року; а також статтю 14 ЗУ « Про охорону праці» ( а.с.8-21). Відповідно до пункту 6 вказаного Акту визначено осіб, чиї дії або бездіяльність призвели до настання нещасного випаду: [PERSON] - машиніст бурової установки дільниці № 9 шахти «Ювілейна» ПрАТ « СУХА БАЛКА»; [PERSON] в.о. заступника начальника дільниці 9 шахти «Ювілейна» ПрАТ « СУХА БАЛКА» який не здійснив належний нагляд у зміні за виконанням інструкцій з питань охорони праці, чим порушив вимоги п.2.3.1.23 « Положення о посадових обов`язків керівників, професіоналів, спеціалістів та службових структурних підрозділів ПАТ « ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», затвердженого наказом генерального директора № 1610 від 22.04.2016 року та п.17.5» Положення про систему безпеки управління охорони праці та промислової безпеки» ПАТ « ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», затверджених генеральним директором 10.10.2016 року; [PERSON] -в.о. начальника дільниці №28 ШБУ ПрАТ «СУХА БАЛКА», який допустив експлуатації контактної мережі в орт їзді 1420 метрів без встановлення знаків, що світяться « стережись проводу» на початку даної гірничої виробки та через кожні 200 метрів, чим порушив вимоги п.18 Глава 2 розділу 6 « Правил безпеки під час розробки родовищ рудних та нерудних корисних копалин підземним способом» НПАОП 0.00-1.77-16; [PERSON] - головний енергетик ШБУ ПрАТ «СУХА БАЛКА», який, як особа відповідальна за безпечну експлуатацію електроустановок, допустив не відключення контактної мережі в орту-заїзді 128 осі горизонту 1420, в якому електровозна відкатка не виконувалась безпеки під час розробки родовищ рудних та нерудних корисних копалин підземним способом НПАОП 0.00-1.77-16 (а.с.14-15). Причиною смерті [PERSON] стала відкрита черепно-мозкова травма, нещасний випадок на виробництві, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , актовий запис 2004 (а.с.9). Син позивача [PERSON] працював машиністом бурової установки на дільниці № 9 шахти «ЮВІЛЕЙНА» ПрАТ « СУХА БАЛКА» з 23.10.2017 року по 08.11.2018 року, що підтверджується копією трудової книги ( а.с.22). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині недоведеності факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що позивач втратив близьку людину-сина, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що нещасний випадок з сином позивача стався на виробництві ПрАТ «Суха БАЛКА» та визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом про що складено акт №16 від 02.01.2019 року про нещасний випадок на виробництві із встановленням конкретних посадових осіб винних в цьому та причин настання нещасного випадку, а саме невиконання вимог інструкції з охорони праці та недотримання ст. 14 ЗУ « Про охорону праці». Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви,тяжкості наслідків для позивача, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивач втратив близьку людину молодого віку- сина, залишився без моральної підтримки, втратив сенс у житті, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці, які призвели до смертельного нещасного випадку, допущення порушень вимог законодавства про охорону праці в діях загиблого та інших обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою сина та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 180 000 грн. Позивача [PERSON] згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1800 гривень.

Outcome: partial