Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(надалі-АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 жовтня 2010 року у сумі 25220,12 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15 жовтня 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із початковим кредитним лімітом у розмірі, що вказаний у довідці про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, який в подальшому було збільшено до 9300,00 грн.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті http://privatbank.ua складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом [PERSON] у Анкеті-заяві від 15 жовтня 2010 року. Укладення договору між сторонами повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В даному випадку таким формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на офіційному сайті позивача. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду із запропонованими умовами майбутнього договору про надання банківських послуг на запропонованих позивачем умовах та засвідчив той факт, що він повністю ознайомлений із умовами кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. 05.05.2011 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладенні договору надав згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також погодився на право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісію, на умовах, передбачених цим договором, однак відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків не виконав у результаті чого станом на 10 січня 2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 25220,12 грн., з яких: 18589,74 грн.-заборгованість за кредитом; 6630,38 грн.- заборгованість за процентами. Із врахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також 2270,00 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження повідомленням(викликом) сторін. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявне клопотання про розгляду справи у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується трекінгами відстежень поштових відправлень АТ «Укрпошта». Відзиву на позовну заяву до суду не подав. Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримав кредитну картку. Як вбачається із даної заяви, відповідач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 05 травня 2011 року [PERSON] підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» (надалі-довідка). Згідно цієї довідки базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5 %; розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді)- 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів- до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн.; штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів- 500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; комісія за зняття готівки: в банкоматах і пунктах видачі готівки ПриватБанку-4% від суми операції, в банкоматах інших банків України-4% +5 грн./1$, в закордонних банкоматах-4%+30грн./3$; комісія за зняття власних коштів-1% від суми операції; процентна ставка(в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування-3,75%; комісія за безготівковий платіж за рахунок кредитних кощтів-3%, за рахунок власних коштів-1%. Також до матеріалів вищевказаного позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, де в розділі ІІ «Правила користування платіжною карткою» визначено порядок нарахування і оплати процентів, порядок погашення боргових зобов`язань. Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 05 травня 2011 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт-1000,00 грн., з 15 вересня 2011 року кредитний літім складав1200,00 грн., 9 23 червня 2012 року-2000,00 грн., з 07 листопада 2012 року-4000, 00 грн., з 01 серпня 2013 року-8000,00 грн., з 31 січня 2017 року-9300,00 грн., з 29 вересня 2018 -9292,24 грн., а з 19 грудня 2019 року кредитний ліміт зменшено до розміру-0,00 грн. Згідно довідки банку, на підставі кредитного договору №б/н від 15 жовтня 2010 року [PERSON] отримав наступні кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття- 16 березня 2011 року, термін дії-04/15; № [NUMBER] дата відкриття-27 квітня 2016 року, термін дії-12/19. Розрахунком заборгованості та випискою по банківському рахунку [PERSON] підтверджується факт отримання останнім кредитних коштів та користування ними. Як встановлено, [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 10 січня 2021 року становить 25220,12 грн., з яких: 18589,74 грн.-заборгованість за кредитом; 6630,38 грн.- заборгованість по процентах. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з умов кредитного договору, укладеного між сторонами у вигляді Анкети-заяви від 15 жовтня 2010 року та Довідки від 05 травня 2011 року, підписаних відповідачем, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, правову позицію Верховного Суду від 26 вересня 2019 року, викладену у постанові по справі № 321/1161/16-ц, суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, що включає заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками, оскільки з боку відповідача мало місце порушення зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості зі сплати тіла кредиту і відсотків. Однак, визначаючись із позовними вимогами в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, суд виходить з такого. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Водночас, як підтверджується дослідженими судом доказами, відповідач отримав відповідно до умов договору дві кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , остання з яких з терміном дії до 12/19 року. Враховуючи правову природу даного кредитну договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, а також те, що в позовній заяві сам позивач вказав, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 31 грудня 2019 року. Таким чином, строк кредитування за укладеним між сторонами договором закінчився 31 грудня 2019 року. У Довідці про умови кредитування від 05 травня 2011 року, підписаній сторонами, визначена процентна ставка 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 жовтня 2010 року, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов, який, як це зазначає позивач, передбачає можливість односторонньої зміни тарифів, а відповідно і збільшення процентної ставки, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та Довідку про умови кредитування, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили таку умову. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 жовтня 2010 року шляхом підписання Анкети-заяви, а тому суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає заборгованість по процентах, виходячи з процентної ставки 30,00% річних, як це визначено у Довідці про умови кредитування. Із розрахунку заборгованості, який наданий представником позивача станом на 10 січня 2021 року вбачається, що базова процентна ставка за кредитом була збільшена з 16 липня 2017 року з 30,00 відсотків річних до 36,00 відсотків річних. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентах слід задовольнити частково, при цьому суд враховує, що [PERSON] є споживачем та слабкою стороною в договірних відносинах та підлягає особливому правовому захисту, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, і виходить з такого. Згідно розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позову, розмір основної заборгованості за кредитом станом на 16 липня 2016 року становить 123,75 грн. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості в частині розрахунку процентів за користування кредитними коштами з огляду на те, що в ньому застосовані збільшені розміри процентної ставки та нарахування процентів проведено за межами строку кредитування. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 30,00 відсотків річних, як таку, що була встановлена на момент підписання відповідачем Довідки про умови кредитування. Враховуючи розмір поточної заборгованості за кредитним договором, розмір 30,00% річних за один день прострочки становить 0,103 грн. (123,75*30%:360днів), а загальний розмір заборгованості по процентах за період з 16 липня 2017 року по 01 січня 2020 року, становить 130,19 грн. (0,103 грн.*1264 дні прострочки). Згідно наданого позивача розрахунку заборгованість по процентах (до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню) станом на 31 жовтня 2015 року складала 207,09 грн., за період з 01 листопада 2015 року по 15 липня 2016 року нараховано заборгованість по процентах у розмірі 1073,61 грн.. Таким чином, станом на 16 липня 2016 року розмір заборгованості про процентах становить 1280,70 грн. Вказаний розмір заборгованості нарахований у межах відсоткової ставки 30,00 % річних. В рахунок погашення існуючої заборгованості за процентами за період з 01 грудня 2015 року по 15 липня 2016 року банком зараховано кошти у розмірі 1953,15 грн. Отже, згідно проведеного судом розрахунку, вбачається, що на момент підвищення банком відсоткової ставки за кредитом, тобто на 16 липня 2016 року заборгованість по процентах за користування кредитними коштами була відсутня, а тому розмір заборгованості по процентах за користування кредитом, який підлягає до стягнення з відповідача за період з 16 липня 2016 року по 01 січня 2020 року становить 130,19 грн. Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 жовтня 2010 року у розмірі 18719,93 грн. з яких: 18589,74 грн.- заборгованість за кредитом; 130,19 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 16 липня 2016 року по 01 січня 2020 року, а у задоволенні решти позовних вимог відмовити. Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1684,93 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial