Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до\~\~ [PERSON] \~\~про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач вказав, що відповідач уклав Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 22.06.2016 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20019,88 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Заборгованість відповідача перед банком станом на 28.05.2019 року склала 62796,72 грн., яка складається із 20019,88 грн. - заборгованості за кредитом; 14294,19 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 26426,07 грн. - заборгованості за пенею та комісією та 2056,58 грн. штрафу. Позивач просив стягнути із відповідача суму заборгованості у 62796,72 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Представник позивача про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у заяві до суду висловився на підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання подав заяву про часткове визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Так судом встановлено, що 10.05.2012 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку», відповідно до якої нею отримано кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії. 22.06.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. У вказаній угоді міститься підпис [PERSON] та відповідального працівника банку. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 22.06.2016 року, яка підписана відповідачем, останній погодився з розміром наданого йому кредиту, порядком сплати процентів за використання кредитних коштів та розміром фіксованого штрафу у разі недотримання ним своїх зобов`язань. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 22.06.2016 у [PERSON] перед банком наявна заборгованість за кредитом у розмірі 20019,88 грн., яка складається із 20019,88 грн. - заборгованості за кредитом; 14294,19 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 26462,07 грн. заборгованість за пенею та комісією та 2056,58 грн. штраф. Таким чином, враховуючи, що відповідач погодився на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 22.06.2016 року, позовні вимоги банку в цій частині слід задоволити. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 342/180/17, від 11.09.2019 року у справі № 497/1623/17-ц, від 02.10.2019 року у справі № 466/7035/14-ц. Разом з тим, згідно з п 2.8 вказаної Угоди відповідач зобов`язався при порушенні ним умов даної угоди сплатити банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 22.06.2016 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 22.06.2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.12.2014 року шляхом підписання Генеральної угоди (Постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №332/1810/16-ц, провадження № 61-19765 св18). Загальний розмір заборгованості, розмір якої було підтверджено доказами і який підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора становить 60740,14 грн. (20019,88 грн. - заборгованості за кредитом; 14294,19 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 2056,58 грн. - заборгованості за штрафом). Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог, в порядку передбаченому\~ст. 141 ЦПК.\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved