Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 35123,27 грн., яка виникла станом на 22.04.2018 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.05.2010 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2500,00 грн на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на катків рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання послуг складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконує, в результаті чого станом на 22.04.2018 року виникла заборгованість в розмірі 35123,27 грн., яка складається з: 3280,83 грн. - заборгованість за кредитом; 27802,28 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1649,16 - штраф (процентна складова). 02.10.2018 року в судовому засіданні відповідачем було наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем до позовної заяви вірного, точного і обґрунтованого розрахунку не надано, з наданого позивачем розрахунку неможливо здійснити самостійно детальний та точний розрахунок, стягнення з відповідача одночасно пені та штрафів як заходів цивільно-правової відповідальності є порушенням діючого законодавства, оскільки подвійна відповідальність за одне й те саме порушення заборонена., просив відмовити в частині стягнення штрафів. Зазначає, що ним в 2010 році був отриманий кредит у сумі 800 грн., однак банком до позовної заяви було додано копію паспорту. В копії паспорту, яку він додав до позовної заяви стоїть дата 17.10.2014 року, тому не зрозуміло, як у 2010 році він міг поставити таку дату, стверджує, що ним до банку подавалась копія паспорту тільки один раз. З 25.06.2010 року по 07.09.2014року він постійно користувався карткою банку та постійно сплачував кредит. А 12.10.2014 року до банку було сплачено ним останні 100 гривень та закритий кредит, карточку він здав працівнику банку, яка при ньому порізала дану карточку, хто користувався карткою йому невідомо. Також зазначає про сплив позовної давності до вимог про стягнення пені. 08.11.2018 року позивачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг, виписка по банківському рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалась. Відповідач з заявою про закриття саме поточного рахунку (картрахунку) не звертався, тому поточний рахунок на даний момент відкритий та дійсний. Перевипуск картки це лише заміна самої картки, в той час заборгованість переноситься на новий картковий рахунок. В розрахунку заборгованості позивачем зазначено заборгованість, що була перенесена на останню перевипущену картку [NUMBER]. Можливість одночасного застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 ЗУ «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 №51/97-ВР в ред. Від 30.07.2010 року. Строк випущеної картки - до останнього дня 06.2018 року, отже позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в межах строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві міститься заява про проведення розгляду справи без участі представника Банку. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час, місце та дату судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, та участі представника, позовні вимоги визнав частково, просив перерахувати відсотки за користування кредитаіз розрахунку 30% річних, відмовити в частині стягнення пені та комісії, оскільки подвійна відповідальність заборонена законом, перерахувати процентну складову штрафу. Вислухавши вступне слово учасників справи, всебічно, повному, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявних у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 18.05.2010 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. За цим договором відповідач отримав кредит в розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується довідкою про умови кредитування, підписаною відповідачем, за умовами якої базова відсоткова ставка в місяць становить 2,5%. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконувала, в зв'язку з чим станом на 22.04.2018 року виникла заборгованість в розмірі в розмірі 35132,27 грн., яка складається з: 3280,83 грн. - заборгованість за кредитом; 27802,28 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1649,16 грн - штраф (процентна складова). Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданого розрахунку вбачається, що в період з 18.05.2010 року по 31.08.2014 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки в розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в період з 01.09.2014 року по 13.10.2014 року - в розмірі 34,80 % річних, в період з 17.10.2015 року по 31.03.2015 року - в розмірі 32,40% річних, в період з 01.04.2015 року по 22.04.2018 року - в розмірі 42,00% річних. Отже, позивач неодноразово змінював відсоткову ставку за кредитом в сторону збільшення. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17, від 30 листопада 2016року у справі №6-82цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц (провадження №61-1036св17). Доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової до 34,80%, 32,40% річних, а потім до 43,20% річних та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано, тому суд виходить з розміру відсоткової ставки, зазначеній в довідці про умови кредитування за підписом відповідача, якою визначена базова відсоткова ставка в розмірі 2,5% в місць. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Таким чином, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою, суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як належний, допустимий та достовірний доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом. З довідки про умови кредитування, підписаної відповідачем, вбачається, що базова відсоткова ставка в місяць становить 2,5%. За розрахунком, наданим позивачем, за період з 18.05.2010 року по 31.08.2014 року заборгованість за відсотками за відсотковою ставкою 30,00% річних складає 83,36 грн. Суд виходить саме з розміру ставки, зазначеної в довідці про умови кредитування, оскільки відомостей про зміну відсоткової ставки банком не надано, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами. За тим же розрахунком заборгованість за кредитом за період з 01.09.2014 року по 22.04.2018 року становить 3280,83 грн. Кількість днів прострочки за період з 01.09.2014 року по 22.04.2018 року становить 1329 днів. Тому, за період з 01 вересня 2014 року по 22 квітня 2018 року заборгованість за відсотками по відсотковій ставці 30,00% річних складає 3633,52 грн. ((3280,83 грн. (розмір заборгованості) х 30% річних / 360 днів х1329 днів)/ 100). Оскільки в розрахунку відсутні відомості щодо погашення відсотків, тому сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості не впливають на розрахунок відсотків в період з 01.09.2014 року по 22.04.2018 року. Всього заборгованість за відсотками за період з 18.05.2010 року по 22.04.2018 року складає 3716,88 грн. (83,36 грн. + 3633,52 грн.). Суд не погоджується з посиланням відповідача на той факт, що з наданого розрахунку неможливо дійти висновок про розмір заборгованості, оскільки він містить розрахунок всіх складових заборгованості, тому суд визнає його обґрунтованим. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням. Також умовами договору про надання банківських послуг передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017року у справі №6-1374цс17. Суд вважає, що з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову в цій частині не підлягає застосуванню строк позовної давності. Щодо стягнення штрафів суд зазначає, що умовами кредитного договору передбачено обов'язок відповідача сплатити штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову, тому, враховуючи часткове задоволення позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом з відповідача підлягає стягненню штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та 5% від стягнутої суми (3280,83 грн. (заборгованість за кредитом) + 3716,88 грн. (відсотки за користування кредитом)) х 5%), що становить 349,86 грн. Оскільки відповідач не виконав встановлені кредитним договором зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 7847,07 грн. грн., яка складається з: 3280,83 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3716,88 грн. - заборгованість за відсотками, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 349,86 грн. - штраф (процентна складова), що виникла станом на 22.04.2018 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 393,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial