Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

АТ комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю № 1735-К-Н-О від 01.04.2019 року Чепіги Д.О. звернулося до суду з позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] на свою користь борг по кредитному договору б/н від 18.02.2009 року в сумі 23\~353,50 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] 18 лютого 2009 року отримала у АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/tems/pages/70/, складає між нею та позивачем договір, про що свідчить її підпис у заяві. У відповідності до пунктів 3.2 та 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідачка надала свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміна встановлюється за рішенням банку. Відповідно до договору, відповідачка повинна була надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, пені та інших витратах згідно умов договору. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, у встановлений договором строк обов`язкові платежі не вносила і станом на 31.08.2019 року її борг по кредитному договору б/н від 18.02.2009 року становить 23\~353,50 грн., з них: 622,04 грн. заборгованість за кредитом; 17\~406,76 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3\~974,53 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 250,00 грн. фіксована частина та 1\~100,17 грн. процентна складова. Такі дії свідчать про відмову відповідачки від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача за довіреністю № 1735-К-Н-О від 01.04.2019 року Чепіга Д.О. не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу в його відсутності, позов задоволити повністю, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Представник відповідачки згідно ордера на надання правової допомоги серії ІФ № 080827 від 15.01.2020 року адвокат Кажук В.Б. подав відзив на позов, в якому вказав, що позивач безпідставно посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Правила користування платіжною карткою», оскільки відповідачка ці документи не підписувала і вони не можуть рахуватися складовою договору. Також позивачем не вказано строк дії кредитної картки, виданої відповідачці, хоч клієнт може користуватися кредитними коштами тільки у межах строку дії картки. Що стосується штрафу і пені, то банк також безпідставно посилається на свої внутрішні накази № СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року та № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року про збільшення нарахування неустойки спочатку в розмірі 50 грн., а потім 100 грн. щомісячно, оскільки ці накази не можуть змінювати умови договору, укладеного між сторонами, тому що видавались вже після укладення договору. Тим більше, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що з їх змістом відповідачку було ознайомлено і вона своїм підписом дала згоду на такі зміни. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки остання проплата відповідачкою була здійснена 27.01.2010 року, а тому і з цих підстав в задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні представник відповідачки просив в позові відмовити, мотивувавши свою позицію аргументами, викладеними у відзиві на позов. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 даного Кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 цього ж Кодексу передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробляв позивач - АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 1056-1 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 1049 цього ж Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В судовому засіданні встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується підписаною [PERSON] заявою від 18.02.2009 року (а.с. 7). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 18.02.2009 року (а.с. 4-6) вбачається, що борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 23\~353,50 грн., з них: 622,04 грн. заборгованість за кредитом; 17 406,76 грн. заборгованість по процентах; 3 974,53 нарахована комісія, а також штрафи 1 350,17 грн. Цей же розрахунок підтверджує, що відповідачка [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 18.02.2009 року, сплати на погашення заборгованості за кредитом здійснювала нерегулярно та не в повному обсязі, останній платіж внесла 27.08.2019 року та станом на час подання позову позичені кошти не повернула. Однак, як вбачається з підписаної [PERSON] заяви від 18.02.2009 року про надання кредиту, в ній відсутні умови договору щодо сплати відсотків за користування кредитом, комісії, щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач просить, крім тіла кредиту, стягнути також нараховану пеню, відсотки за користування кредитом, комісію та штрафи, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, умовами, викладеними у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та у Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Вказаними витягами визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, комісія, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про надання кредиту від 18.02.2009 року (а.с. 7), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків, комісії, нарахування пені та штрафів. Крім того, роздруківка із сайту позивача та посилання на нього належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві про надання кредиту від 18.02.2019 року домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідачки [PERSON] , то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.02.2009 року шляхом підписання заяви про надання кредиту. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та відповідальності за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням викладеного позовна вимога про стягнення з відповідачки 17\~406,76 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3\~974,53 грн. заборгованості за пенею та комісією і 1\~350,17 грн. штрафів до задоволення не підлягає. Слід зазначити, що в даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно з п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка [PERSON] істотно порушила умови укладеного з позивачем кредитного договору, своєчасно кредит не погашала та не повернула позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом, що складає 622,04 грн. по кредитному договору б/н від 18.02.2009 року. При цьому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, про що просив представник відповідачки, оскільки внісши 27.08.2019 року черговий платіж на погашення боргу, відповідачка у відповідності до вимог до ч.1 ст. 264 ЦК України вчинила дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, тобто перервала строк позовної давності. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 207,526,549,625,626,628,633,634,638,1048-1050,1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 1,11 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved