Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» суму індексації заробітної плати за липень 2014 року в розмірі 922.45 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01 березня 2004 року вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала страховим агентом та була звільнена з займаної посади 13 лютого 2015 року. З липня 2004 року по день її звільнення з роботи ставки комісійної винагороди страховим агентам не підвищувалися, за весь період її роботи індексація заробітної плати не проводилася. Рішенням Корюківського районного суду від 04 травня 2016 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] суму індексації заробітної плати за липень 2014 року у розмірі 225 грн. 46 коп., з відрахуванням із зазначеної суми податків та інших обов'язкових платежів. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд першої інстанції невірно дійшов висновку стосовно того, що конкретний розмір винагороди страховим агентам визначається і встановлюється начальником районного відділення, оскільки з 01 липня 2004 року не було такої структурної одиниці як Корюківське відділення Чернігівського обласного управління ПАТ «УПСК», а відповідно і посади начальника Корюківського відділення Чернігівського обласного управління ПАТ «УПСК», а тому базовий період для проведення індексації є липень 2004 року. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що суд безпідставно відмовив у відшкодуванні понесених витрат на правову допомогу, оскільки договір про надання юридичних послуг був укладений з ПП «Юкос ЮА», яке має право надавати такі послуги, між сторонами був підписаний акт виконаних робіт, за надання юридичних послуг вона сплатила 500 грн. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 01 березня 2004 року по 13 лютого 2015 року, працювала страховим агентом. 22 лютого 2005 року між сторонами був укладений трудовий договір, відповідно до якого, відповідач доручив, а позивачка прийняла на себе обов'язки здійснювати діяльність щодо рекламування, консультування, пропонування страхувальникам страхових послуг компанії та проведення роботи щодо підготовки і укладення договорів страхування, виконання послуг з обслуговування цих договорів. Згідно п 2.1.2 укладеного договору відповідач зобов»язався за роботу по укладанню договорів страхування, приймання страхових платежів і обслуговування страхувальників виплачувати позивачці комісійну винагороду в розмірі, встановленому наказом керівника структурного підрозділу АТ «УПСК». Ставки комісійної винагороди за видами страхування були визначені Положеннями про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ «УПСК» в Чернігівській області, затвердженими наказами начальника Чернігівського обласного управління «УПСК» № 55 від 26 грудня 2003 року та № 23 від 04 січня 2005 року. Відповідно до п. 2.1 цих Положень конкретний розмір комісійної винагороди страховим агентам визначається і встановлюється начальником районного відділення, виходячи з фінансових можливостей відділення. У липні 2014 року [PERSON] було виплачено комісійну винагороду у розмірі 734 грн. 40 коп. за наступними встановленими ставками : страхування будівель 25%, тварин 20-%, здоров»я 25%. Індексація заробітної плати не була здійснена. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що останнє підвищення заробітної плати, а саме підвищення ставок комісійної винагороди позивачці за всіма видами страхування, що передувало місяцю, у якому слід провести індексацію, відбулося у червні 2009 року, а тому червень 2009 року є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати позивачці за липень 2014 року. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині , виходячи з наступного. Згідно з п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Як вбачається з матеріалі в справи, останнє підвищення заробітної плати, а саме підвищення ставок комісійної винагороди позивачу відбулося у червні 2009 року, коли ставки комісійної винагороди були встановлені у наступних розмірах: страхування будівель громадян - 30%, страхування домашнього майна - 30%, страхування від нещасного випадку - 25%, страхування тварин - 20%, страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів - 18% (а.с.45, 143). Враховуючи викладене, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що червень 2009 року є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації заробітної плати позивачці за липень 2014 року і розмір цієї індексації становить 225 грн. 46 коп. ( 734.4 грн. Х 30.7/100). Доводи апеляційної скарги про те, що конкретний розмір винагороди страховим агентам не міг встановлюватися начальником районного відділення, оскільки з 01 липня 2004 року не було такої структурної одиниці як Корюківське відділення Чернігівського обласного управління ПАТ «УПСК», апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи спростовуються змістом Положень про оплату праці штатних працівників та страхових агентів районних відділень АТ «УПСК» в Чернігівській області, а з 01 липня 2004 року Корюківське районне відділення лише було переведено на баланс Чернігівського обласного управління АТ УПСК. Проте, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь позивачки понесених витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. 11 листопада 2015 року між позивачкою та ПП «Юкос ЮА» був укладений договір про надання послуг у сфері права, вказане підприємство має право на надання юридичних послуг, позивачкою за надані послуги було сплачено 500 грн., а підприємством витрачено дві години на складання позовної заяви та проведення консультації позивачки. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивачки слід стягнути у відшкодування судових витрат, пов»язаних з розглядом справи судом першої інстанції, 113.59 грн. ( 992.45 грн./500 грн. = 225.46 грн./Х. Х = 113.59 грн.). З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивачки у відшкодування судових витрат, пов»язаних з апеляційним розглядом справи, слід стягнути 250 грн.

Outcome: partial