Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28215,04 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 23.12.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 8314,69 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачем зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.05.2018 року має заборгованість в сумі 28215,04 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7927,94 гривень, заборгованості по процентах в сумі 6325,68 гривень, заборгованості за пенею та комісією в сумі 11893,35 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 2068,07 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути за відсутності представника позивача. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Від представника позивача до суду надійшов відзив на заперечення, в обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача зазначає, що банком надані такі докази, як копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, виписка по рахункам, що підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконання кредитних зобов`язань. Зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахування коштів в певні періоди часу, тому банк надав виписку по рахунку, яка має статус первинного документу, з якої вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти та часткового погашав заборгованість по договору, що підтверджує той факт, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свою заборгованість за договором. Представником позивача надано відповідь на заперечення, в якому зазначено, що відповідач маючи заборгованість по договору звернувся до банку за власним бажанням для укладання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та списання частини заборгованості за договором, у зв`язку з цим 23.12.2013 року між банком та відповідачем було укладено вищезазначену угоду та погоджений новий строк погашення заборгованості. Звертають увагу, що укладання Генеральної угоди здійснюється з метою реструктуризації вже існуючої заборгованості, а отже кредитні кошти повторно не видаються, а направляються на погашення первісного боргу. Виписки по рахунку формуються програмним комплексом банку, а не конкретною людиною та повідомляють, що надані додатки до позовної заяви та відповіді на відзив засвідчені належним чином. Просять суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Фінкевич В.Г. суду пояснив, що відповідач позов не визнає, з підстав того, що позивач не виконав свого зобов`язання по Генеральній угоді щодо надання відповідачу кредиту в сумі 8314,69 грн. Жодних первинних документів, якими б підтверджувалося реальне надання відповідачу кредитних коштів у сумі 8314,69 грн. позивачем не надано. Позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який би підтверджував рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Вважає, що розрахунок заборгованості наданий позивачем не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Розрахунок заборгованості та заява не є первинним документом, крім того, розрахунок заборгованості містить невідповідність розмірів заборгованості. Також, представником відповідача адвокатом Фінкевичем В.Г. заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки з наданого розрахунку позивачем вбачається, що відповідач порушив зобов`язання 28.02.2014 року, та не вніс черговий платіж на суму 416,17 грн. до 25 числа звітного місяця, тобто строком повернення кредиту стало не 31.12.2015 року, а 26.02.2014 року, тому вважає, що з 26 лютого 2014 року потрібно рахувати настання права вимоги основного боргу перед позивачем на суму 7927,94 грн., строк позовної даності за яким минув 26 лютого 2017 року, просить застосувати позовну давність. Представником відповідача адвокатом Фінкевичем В.Г., до суду надано заперечення, в якому зазначає, що позивачем надано виписку за період з 01.12.2013 року по 10.10.2018 року, яка не містить підпису уповноваженого працівника банку та не скріплена печаткою банку, у зв`язку з цим даний доказ є неналежним. Крім того, не надано доказу на отримання відповідачем платіжної картки та відомості, що підтверджують тип та строк дії картки. Відповідач в судовому засіданні думку представника відповідача підтримав, позов не визнав. Разом з тим визнав факт, що ним дійсно було підписано генеральну угоду з метою погашення існуючого у нього боргу за кредитним договором. При цьому протягом місця після її підписання він вніс єдиний платіж близько 400 гривень на погашення кредиту. Однак у грудні 2915 року ніяких коштів через термінал банку для погашення кредитної заборгованості він не вносив і нікому цього не доручав, оскільки на той момент він потрапив у ДТП і в нього виникло інші проблеми. У задоволені позову просив відмовити. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 23.12.2013 року АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом на суму 8314,69 гривень в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 23.12.2013 року, розрахунком сум заборгованості та випискою по особовому рахунку, наданими позивачем (а.с. 8, 9-32, 5,6, 65, 88). Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 15.05.2018 року відповідач має заборгованість в сумі 28215,04 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7927,94 гривень, заборгованості по процентах в сумі 6325,68 гривень, заборгованості за пенею та комісією в сумі 11893,35 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 2068,07 гривень. З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Доводи представника відповідач щодо застосування строків позовної давності, не знайшли свого підтвердження оскільки, відповідач маючи заборгованість за кредитними договорами № DNH4KP21110400 від 05.07.2006 року, №SAMDS0000017995725 від 24.12.2007 року звернувся до банку для укладання Генерального угоди строком на 24 місяці з 23.12.2013 року по 31.12.2015 року (а.с. 8). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~ч.1\~та ч.3\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, ч.1 ст.\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки не здійснював обов`язкового щомісячного платежу на погашення заборгованості за генеральною угодою та відсотків за користування грошовими коштами, а також щодо повного повернення кредиту та відсотків по закінченню строку кредитування, що має наслідком примусове стягнення заборгованості, а також застосування передбаченої договором відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідачем визнано факт підписання генеральної угоди з метою отримання кредиту на погашення виниклої заборгованості за попереднім кредитом, і те, що ним було внесено один платіж на погашення кредиту в сумі близько 400 гривень. Разом з тим, як вбачається з виписки по кредиту, відповідачем 24.12.2015 року готівкою через термінал самообслуговування у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Цюрупинську ( з 01.06.2016 року - м. Олешки) по вул. Гвардійська, №23, було внесено кошти двома платежами в сумі 248,00 гривень і 748,00 гривень відповідно.(а.с.88). Позовна заява до суду надійшла 12.06.2018 року, тому строки звернення до суду з цим позовом не порушено і підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає. Разом з тим, вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення зобов`язання у виді одночасного стягнення штрафу та пені оскільки це має ознаки притягнення до відповідальності двічі за одне й те ж саме правопорушення, ї не обгрунтованою. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування статті 61 Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу), відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1 статті 61 Конституції України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише штраф (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 2068,07 гривень, а у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії у розмірі 11893,35 належить відмовити. Таким чином, заявл ені вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 7927,94 гривень, заборгованість по процентах в сумі 6325,68 гривень, штраф (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 2068,07 гривень, а всього суму заборгованості, яка становить 16321, 69 гривень. Судові витрати, понесені позивачем, покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial