Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~ АТ «ОТП «Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що 18 червня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є [PERSON] акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується статтею 1 Статуту Банку (нова редакція, погоджена НБУ 28.09.16) був укладений Кредитний договір № CL-F02/043/2008 із додатковими договорами від 06.02.09, від 27.05.09, від 05.08.09, від 18.03.10. У відповідності до ст. 2 ч. 1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 31218 доларів 58 центів США із встановленням фіксованої відсоткової ставки 12,99% річних. Згідно ст. 2 ч. 1 кредитного договору датою остаточного повернення кредиту - 17 червня 2015 року. Відповідач порушив умови кредитного договору та додаткових договорів до нього та не сплатив належні до сплати суми кредиту та відсотки. Станом на 18.07.2017 року (включно) загальна сума заборгованості по кредитному договору (тіло кредиту, відсотки) 7334,76 (сім тисяч триста тридцять чотири долари США 76 центів), що еквівалентно курсу НБУ станом на 18.07.2017 року (1 дол. США - 25,964818 грн.) 190 445,71 (сто девяносто тисяч чотириста сорок пять гривень 71 коп.), що складається з: заборгованості по кредиту 5288,04 дол. США 04 центи (еквівалент в національній валюті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,964818 грн.) - 137 302,996 грн.); заборгованості по процентам - 2046,72 дол. США 72 центи (еквівалент в національній валюті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,964818 грн.) - 53142,712 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 18.07.17 (включно) та виписками по рахункам відповідача. Для забезпечення виконання позичальником його боргових зобовязань за кредитним договором № CL-F02/043/2008, 18.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є в свою чергу [PERSON] акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-F02/043/2008. Просять стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму заборгованості у загальному розмірі 7334 долари США 76 центів, що еквівалентно курсу НБУ станом на 18.07.2017 року (1 дол. США - 25,964818 грн.) 190445 гривень 71 коп., що складається з: заборгованості по кредиту становить 5288 дол. США 04 центи (еквівалент в національній валюті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,964818 грн.) - 137302,996 грн.): загальна сума заборгованості по процентам становить - 2046 дол. США 72 центи (еквівалент в національній валюті по курсу НБУ (1 дол. США = 25,964818 грн.) - 53142,712 грн.). Стягнути з солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 2856,69 гривень. 18 червня 2018 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. 18 червня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 жовтня 2018 року замінено у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, позивача [PERSON] акціонерне товариство «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «Українська факторингова компанія». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд в позові відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони\~\~посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні\~\~докази, суд приходить до наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обовязків якого є [PERSON] акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується статтею 1 Статуту Банку (нова редакція, погоджена НБУ 28.09.16) був укладений Кредитний договір № CL-F02/043/2008 із додатковими договорами від 06.02.09, від 27.05.09, від 05.08.09, від 18.03.10. Згідно ст. 2 ч. 1 кредитного договору датою остаточного повернення кредиту - 17 червня 2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч.1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Для забезпечення виконання позичальником його боргових зобовязань за кредитним договором № CL-F02/043/2008, 18.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є в свою чергу [PERSON] акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-F02/043/2008. Таким чином, [PERSON], як поручитель, став солідарним відповідачем за зобовязаннями [PERSON] перед банком. Згідно п. 4.1. Договору поруки,\~«Цей договір набирає чинності з дати його підписання стороною (дпта договору) і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі.» Відповідно до п. 3.4 договору поруки «Обовязок поручителя виконати боргові зобовязання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її пошто. За адресою, вказаною в цьому договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобовязаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобовязань боржником.» Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З наданих до суду матеріалів справи вбачається, що кредитором не надсилалася вимога поручителю, про що в судовому засіданні і не заперечувалося сторонами. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми\~ч. 4 ст. 559 ЦК України. Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі).\~Якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Зазначена позиція також підтверджується і судовою практикою, зокрема постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справі 6-6цс14 від 17.09.2014 р. (строк поруки). В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради, [PERSON], [INFO] до 2013 року був зареєстрований за адресою: [INFO], однак 10.07.2013 року знятий з реєстрації у звязку зі смертю. Вказаний факт також встановлений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.03.2018 року. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобов'язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553 - 554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки. Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ч. № 1 кредитного договору № CL-F02/043/2008 від 18 червня 2008 року, термін повного погашення кредиту 17 червня 2015 року, а з позовом до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 105 березня 2018 року, тобто після закінчення шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, а тому суд приходить до переконання, що дія поруки припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, встановивши те, що позичальник [PERSON] помер, у договорі поруки не зафіксовано згоди поручителя відповідати за нового боржника, та позивачем не доведено, що така згода поручителя зафіксована будь-яким іншим чином, а також те, що дія поруки припинилася, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed