Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики, нарахувань за ст. 625 ЦК України та моральної шкоди, в якому просила, з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 5536,89 грн., компенсацію завданої моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. та сплачені судові витрати в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач та її представник пояснили, що позивач 12.03.2014 року позичила відповідачу 5000 грн., які останній зобов'язувався повернути до 1.05.2014 року, однак до даного часу не повернув. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги на суму 5000 грн. визнав, в решті проти позову заперечує, вказавши, що борг в сумі 5000 грн. дійсно в нього перед позивачем існує і він дійсно власноручно добровільно написав розписку, котрою позивач обґрунтовує заявлені вимоги, однак борг виник не з договору позики, а з трудових правовідносин, оскільки позивач працювала в очолюваній відповідачем фірмі, а саме згідно наказу № 29-к від 01 жовтня 2012 р. була прийнята на роботу в юридичну компанію «Регіональний Центр права» та призначена на посаду помічника адвоката з випробувальним терміном 3 (три місяці), і 5000 грн. - це заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період листопад - грудень 2013 року та частково за січень 2014 року. Крім того, вважає безпідставними вимоги про стягнення втрат від інфляції та процентів за користування чужими коштами і моральної шкоди, оскільки факт моральних страждань вимагає доведення так само, як і матеріальних збитків, чого позивачем зроблено у даній справі не було. Заслухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Між сторонами 12.03.2014 року було укладено договір позики на суму 5000 грн. в письмовій формі, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи. Позивач обов'язок передачі грошей за договором виконала, тоді як відповідачем не виконано добровільно свого обов'язку із повернення в установлений між сторонами строк (до 1.05.2014 року) суми боргу, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Зазначених обставин належними та допустимими доказами відповідачем в ході судового розгляду справи не спростовано. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з прострочення за вказаний позивачем період з 2.01.2014 року до 30.09.2014 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5458,81 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції (458,81 грн. інфляційних нарахувань), а також виходячи із прострочення за період з 2.05.2014 року по 7.11.2014 року (190 днів) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 78,08 грн. як 3% річних. Вказані суми нарахувань підтверджуються розрахунком, наданим позивачем і наявним в матеріалах справи. Сума моральної шкоди стягненню не підлягає, оскільки умовами укладеного між сторонами договору відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди не передбачена. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем, в сумі 243,60 грн. і підлягають стягненню з відповідача на її користь пропорційно до задоволених позовних вимог в силу ст. 88 ЦПК України, тобто в сумі 128,01 грн. Тому на підставі викладеного та

Outcome: partial