Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Савіхіної А.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 40\~650,64\~грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.05.2016 р. позичальник отримав від банку 14\~013,29 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжні картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Через порушення позичальником своїх зобов`язань за договором станом на 29.05.2019 р. утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. Ухвалою судді від 24 липня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до\~вимог ч.6,\~п.2\~ч.7\~ст.\~128\~ЦПК Українита шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи,в судове засідання повторно не з`явився, у визначений судом строк відзив на позовну заяву суду не надав, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч.8 ст. 178, ч.4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст. 279, ч.1 ст. 280, ст.\~281 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів в порядку заочного провадження та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 травня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ«ПРИВАТБАНК», уклав з відповідачем [PERSON] Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (надалі Генеральна угода),\~відповідно до умов якої банк (позивач) надав позичальнику (відповідачу) строковий кредит на 36 місяців з 20.05.2016 по 31.05.2019 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в розмірі 14\~013,3 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,5\~% на місяць, отже 18,00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7). Позичальник [PERSON] , власноруч підписуючи 20 травня 2016 року Генеральну угоду, погодився з усіма її умовами, отже зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до Умов і правил щомісячними платежами у розмірі 508,40 грн. у період з «1» по «25» число кожного місяця, а також у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом сплатити штраф у розмірі 1\~599,44 та пеню, розмір якої зазначено в Умовах і правилах, за кожен день прострочення (а.с.7 зв.). Згідно ст.ст.\~526,\~530\~ЦК України\~зобов`язання має\~виконуватися у\~встановлений зобов`язанням\~строк,\~належним чином\~відповідно до\~умов договору,\~вимог закону,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться.\~Згідно ст.\~629\~ЦК України\~договір є\~обов`язковим для\~виконання сторонами.\~Статтями 1048,\~1049,\~1054\~ЦК передбачено,\~що кредит\~надається на\~умовах встановлених\~договором,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~кредит у\~строк та\~в порядку,\~що встановлені\~договором, та сплатити проценти. Як зазначає позивач у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 29 травня 2019 року за вказаним договором утворилась заборгованість, яка згідно наданого суду розрахунку становить 40\~650 грн. 64 коп. і складається з: 13\~617,59 грн. заборгованості за кредитом, 7\~458,51\~грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 17\~975,10 грн. заборгованості за пенею та комісією, 1\~599,44 грн. штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди (а.с.5,7). За змістом ст. 525, ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За правилами ст.ст. 546, 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого неустойкою. Відповідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором б/н від 20\~травня 2016 року [PERSON] порушив обумовлені договором строк і порядок повернення суми кредиту, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з нього суми заборгованості за кредитом, процентами за його використання та штрафом у загальній сумі 22\~675, 54 грн. ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню. Водночас, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за пенею і комісією у зазначеному позивачем розмірі 17\~975,10\~грн., на думку суду, вимогам закону не відповідає, отже не може бути задоволена судом з огляду на наступне. Генеральна угода, підписана сторонами, містить умову про встановлення відповідальності за порушення позичальником зобов`язання у вигляді неустойки (пені та штрафу), однак на відміну від чітко визначеної грошової суми штрафу розмір пені в Угоді не вказано, натомість є посилання на Умови та правила надання банківських послуг, де його зазначено. Обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі в цій частині, позивач також посилається на копії Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що додані разом з Тарифами банку до позову, й розміщені на сайті:\~http://privatbank.ua/rules/, а також керується ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, за змістом вказаної статті вважається, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Проте, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висвітленої в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, в даному випадку до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», в тому числі з часу виникнення спірних правовідносин (20 травня 2016 року) і до моменту звернення до суду з вказаним позовом (26 червня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими до позову Витягами з Тарифів та Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи Генеральну угоду, а також підтвердження того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати пені саме в тому розмірі й порядку нарахування, як визначено в документах, долучених банком до позовної заяви. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, а також за відсутності підпису відповідача на Умовах та правилах банківських послуг, останні не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма в розумінні ч.1 ст. 634 ЦПК України, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, так само як і не можуть вважатися частиною кредитного договору, укладеного між сторонами 20 травня 2016 року. А за відсутності в Генеральній угоді чітко визначеного розміру пені, виходячи з вимог ст.\~207,626,628,638 ЦПК України щодо письмової форми домовленості між сторонами стосовно істотних умов договору тощо, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили відповідальність у вигляді неустойки, пені, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Оскільки, судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачем, в порядку ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, за часткового задоволення позову на суму 22\~675, 54 грн. до стягнення з відповідача підлягає 1\~071,50 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial