Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [PERSON] на підставі договору дарування від 06.10.1995 року з 1995 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , про що внесені відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. На даний час договір дарування втрачено за невідомих обставин, у зв`язку із чим виникла необхідність у його відновленні. 23.02.2021 року позивач звертався до Третьої Маріупольської нотаріальної контори із заявою про видачу дублікату втраченого договору дарування, але йому повідомили про неможливість видачі у зв`язку із тим, що всі документи прийняті на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, доступ до яких на даний час відсутній. На підставі цього просив визнати за ним право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно із витягом №14545103 від 13.12.2013 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] є одноосібним власником 1/1 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,4 кв.м., житловою 62,6 кв.м., на підставі договору дарування , серії 2-5110, виданий 06.10.1995 року Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою. Згідно з листом з Державного нотаріусу Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори від 23.02.2021 року №409/02-21 на запит позивачу було повідомлено про неможливість видачі дублікату вказаного вище договору дарування від 06.10.1995 року у зв`язку із передачею справ по 1996 рік включно на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташовано в м.Донецьк, вул. Нижнєудинська,3. Документи було передано згідно з графіком прийому документів, затвердженого 29.12.2011 року заступником начальника Головного управління юстиції у Донецькій області Шаповаловим А.М. Усі документи, прийняті на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, залишились в архівосховищах архіву м.Донецьк, доступ до яких відсутній. Станом на 23.02.2021 року місце розташування Донецького обласного державного нотаріального архіву є місто Покровськ, вул. Європейська, будинок 51. Згідно з листом Донецького обласного державного нотаріального архіву від 02.03.2021 року Вих. №179/01-12 на запит позивача було надано відповідь про те, що всі документи Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори за 1945-1996 року були передані на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, але видати дублікат вказаного договору дарування не виявляється можливим, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м.Донецьк, доступ до яких відсутній. Отже з вказаних доказів, вбачається, що позивач здійснював всі можливі досудові спроби для отримання в установленому законодавством порядку дублікату правовстановлюючого документу. Проте з об`єктивних причин не зміг отримати вказаний дублікат договору дарування. Судом також було перевірено достовірність та актуальність наданих позивачем даних про зареєстроване за ним право власності на спірний об`єкт нерухомості. Так, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261135376 від 11.06.2021 року [PERSON] є власником 1/1 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,4 кв.м., житловою 62,6 кв.м., на підставі договору дарування , серії 2-5110, виданий 06.10.1995 року Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою. Тобто позивачем доведено достатніми та допустимими доказами факт належності та державної реєстрації за ним з 1995 року права приватної власності на спірний будинок. На підставі зазначених доказів вбачається, що позивач в 1995 році у встановленому законом порядку набув право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] та в 2013 році зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але у зв`язку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу (договору дарування) на даний час позбавлений можливості отримати його дублікат. Крім того відповідно до листа Центру поштового зв`язку № 5 Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 07.03.2016р. на даний час в м.Донецьк проводиться антитерористична операція та не приймаються поштові відправлення у цей населений пункт, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Донецького обласного нотаріального архіву. Попри це, суд вважає доведеними письмовими доказами факт належності позивачу спірного домоволодіння по [ADDRESS] . Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов`язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав власників і спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання правовстановлюючих документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах у місті Донецьк. Крім того зміна форми, виду або порядку ведення державних реєстрів обліку прав власності на нерухоме майно не може заперечувати або анулювати наявне у осіб право власності, яке ними отримано до введення нового реєстру, та має забезпечувати особам автоматичний перехід відомостей із одного реєстру до іншого. Втрата або відсутність в державних реєстрах відомостей про раніше набуте особою право власності є порушеннями «принципу правової визначеності» та «неналежним урядуванням» позиція Європейського суд з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office та див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000?I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Onery?ld?z v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, у зв`язку із втратою позивачем оригіналу правовстановлюючого документу на домоволодіння- нотаріально посвідченого договору дарування серії 2-5110, виданого 06.10.1995 року Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою, а також неможливістю отримати його дублікат із нотаріального архіву із міста Донецьк, при наявних достовірних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд вважає необхідним захисти майнові права позивача шляхом визнання за ним ще раніше набутого права власності на спірне домоволодіння. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними, а позов таким, що підлягає повному задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved