Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Бурлака С.А. звернувся з цим позовом до суду посилаючись на те, що [INFO] померла мати [PERSON] , інтереси якої він представляє, - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8.35 га, що знаходиться на території Червонокутської сільської ради Ширяївського району Одеської області. В обгрунтування позову зазначив, що [PERSON] являється інвалідом дитинства II групи та є спадкоємицею першої черги після смерті матері. Під час звернення до нотаріуса з приводу оформлення спадщини вона дізналась, що [PERSON] , тобто відповідач, є спадкоємцем за заповітом після смерті матері. З даним заповітом вона не згодна та вважає його недійсним, оскільки порушено її права як непрацездатної дитини спадкодавця, яка є інвалідом дитинства. Представник також вважає, що відповідач взагалі не має права на спадкування, оскільки не проживав однією сім`єю зі спадкодавцем, з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався та жодного разу не навідував [PERSON] за її життя. У зв`язку з цим просить визнати заповіт недійсним та визнати за [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері. У судове засідання відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився та про причини своєї неявки суду не повідомив, що у відповідності до ст.280 ЦПК України є підставою для ухвалення заочного рішення за наявності у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , яка за свого життя 25 червня 2007 року склала на ім`я відповідача [PERSON] заповіт на земельну ділянку, площею 8.35 га, що розташована на території Червонокутської сільської ради Ширяївського району Одеській області (а.с.14,29). Матір`ю [PERSON] , являється [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 4 березня 1968 року (а.с.17). Позивачка являється інвалідом з дитинства та, у зв`язку з цим, непрацездатною, про що свідчить довідка, серії Б-61 №128638 від 15 жовтня 1962 року (а.с.20). Після смерті [PERSON] Іванівською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №143/2017 та постановою нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.21,27). Право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії ЯГ №289739 (а.с.23). Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, суд вважає задовольнити вимогу представника позивача про визнання вищевказаного заповіту недійсним, оскільки цей заповіт порушує права непрацездатної дитини спадкодавця, яка являється інвалідом з дитинства та відповідно до вимог ст.1261 ЦК України спадкоємцем за законом першої черги., Статтями 1216, 1218 та 1268 ЦК України передбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку він не заявив про відмову від неї. З пояснень учасників справи та матеріалів справи убачається, що позивачка дійсно до дня смерті своєї матері проживала постійно разом з нею в [ADDRESS] (а.с.37). З метою оформлення спадщини [PERSON] зверталась до державної нотаріальної контори та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з роз`ясненнями, що для прийняття спадщини їй необхідно надати правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві. У відповідності до листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. [PERSON] нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщини у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 16 березня 2018 року (а.с.27). Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Оскільки відповідач разом із спадкодавцем на момент смерті не проживав, до нотаріальної контори після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не звертався та пропустив строк прийняття спадщини, тому суд вважає, що вимога позивачки про визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню. Таким чином, за умови прийняття [PERSON] спадщини за законом після смерті матері у встановлений законом строк та спосіб, визначений положеннями ст.1268 ЦК України, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд доходить висновку, що право власності позивачки на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 8.35 га, що знаходиться на території Червонокутської сільської ради Ширяївського району Одеської області.

Outcome: approved