Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини і дружини до досягнення народженою дитиною трирічного віку. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з червня 2015 року знаходиться з відповідачем у шлюбі. Під час спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON]. На теперішній час сімейні відносини припинені, спільно не проживають. Малолітня дитина проживає разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні. Вона ніде не працює, так як доглядає дитину, якій ще не виповнилося три роки. Відповідач є дієздатною та працьовитою людиною, але в добровільному порядку матеріальної допомоги на її з дитиною утримання не надає. У зв'язку з цим, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також на її утримання по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним трирічного віку в розмір 1/4 частини щомісяця. Позивач, її представник за довіреністю в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково, просив суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки вважає їх необґрунтованими і недоведеними в суді. В обґрунтування своїх заперечень, суду показав, що він працює і отримує пенсію по інвалідності, загальний сукупний дохід його складає близько 5000 грн. щомісяця. У зв'язку із захворюванням він вимушений постійно проходити курс лікування в медичній установі, купувати медичні препарати для підтримання свого здоров'я, тощо. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, у зв'язку з витрачанням коштів на лікування та організацію свого життя, він не може сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Якщо він буде сплачувати аліменти в тому розмірі, який вимагає позивач на утримання дитини і її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, він опиниться в скрутному матеріальному становищі. Вважає, що така матеріальна допомога може надаватися дружині від чоловіка, якщо останній може надавати таку матеріальну допомогу. Оскільки на даний час він не має такої можливості через відсутність зайвих коштів та побічних доходів, просить суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. При цьому, вважає, що права та інтереси сторін по справі, а також їх спільної дитини не будуть ущемлені. Представник відповідача в судовому засіданні також заперечував щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі ? частини щомісяця. Просив суд повністю відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі перебувають у шлюбі між собою, зареєстрованому 27 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 80 (а.с. 5). Під час шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON]. В свідоцтві про народження батьком дитини записаний відповідач по справі [PERSON] (а.с. 6). На теперішній час сторони по справі разом не проживають. Малолітня дитина проживає разом з матір'ю, позивачем по справі, повністю знаходиться на її утриманні. Позивач по справі ніде не працює, так як на утриманні має малолітню дитину, якій ще не виповнилося три роки. На даний час, крім допомоги по догляду за дитиною позивач не має ніяких інших доходів. Відповідач по справі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку відмовляється. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач по справі повинен надавати матеріальну допомогу дружині на утримання своєї малолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, батьків, дітей. Судом з'ясовано, що [PERSON] є інвалідом з дитинства, знаходиться на обліку в медичній установі, на утриманні інших дітей та непрацездатних членів сім'ї не має, працює, отримує пенсію, тобто має регулярний дохід. Сукупний дохід відповідача складає близько 5000 грн. щомісяця. Крім цього, згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом з'ясовано, що малолітня дитина - син [PERSON], який не досяг трирічного віку, проживає разом з матір'ю, позивачем по справі, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивач може надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання, так як є молодою та працездатної особою, крім своєї малолітньої дитини нікого на утриманні не має. При визначенні розміру аліментів на дитину і позивача до досягнення народженою дитиною трирічного віку, крім вищезазначених обставин, суд також враховує вік дитини, сина [PERSON], стан його здоров'я, прожитковий мінімум на дітей відповідного віку, встановлений на 2016 рік, матеріальний та сімейний стан позивача. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в умовах зростання споживчих цін на будь - які потреби, розміри аліментів, який вимагає позивач на утримання дитини і своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, а саме 1/4 та 1/4 частини від заробітку щомісяця, не дозволить відповідачу забезпечувати себе в повній мірі та створювати достатній життєвий рівень, тощо. За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дитини може складати 1/4 частину з усіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також 1/8 частину на утримання позивача по справі до досягнення народженою дитиною трирічного віку. При цьому, суд не погоджується з доводами сторони відповідача про те, що відповідач багато коштів витрачає на придбання медичних препаратів, так як в суді факт витрачання коштів на ці потреби не доведений, так як відповідачем не надано доказів на підтвердження періодичності його лікування і необхідності забезпечення себе лікарськими препаратами щомісяця в певному розмірі. Посилання сторони відповідача про те, що у відповідача також на утриманні перебувають батьки, що впливає на його матеріальний стан безпідставні, оскільки всупереч положенням ст.60 ЦПК України відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що його батьки потребують утримання і у зв'язку із такою потребою знаходяться на його утриманні, зокрема не надав доказів, що батьки отримують пенсію в меншому розмірі, ніж перебачено чинним законодавством, чи що вони перебувають на обліку в органах соціального захисту як особи, які потребують догляду тощо. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до висновку про часткову доведеність та обґрунтованість заявлених вимог, тому вони підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial