Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до СПП «РВД-АГРО», і просив суд: 1)визнати неправильним формулювання причин звільнення [PERSON] з СПП «РВД-АГРО» щодо звільнення за власним бажанням за ч.1 ст. 38 КЗпП України; 2) зобов`язати СПП «РВД-АГРО» змінити формулювання причини звільнення [PERSON] на звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України зобов`язавши внести зміни до його трудової книжки; 3) стягнути з СПП «РВД-АГРО» на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі\~44311,73 грн.;\~ 4) стягнути з СПП «РВД-АГРО» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі\~50 000 000 грн. 00 коп. 5) стягнути з СПП «РВД-АГРО» на користь [PERSON] судові витрати, витрати з надання правової допомоги. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог позивач заначив, що з 17.12.2018 року він працював на посаді начальника юридичного відділу СПП «РВД-АГРО». 13.09.2019 року він був ознайомлений з наказом № 130 від 13.09.2019 року про скорочення штату працівників. В даному наказі було зазначено, про внесення змін до штатного розпису СПП «РВД-АГРО» з 28.11.2019 року та скорочення одної штатної одиниці начальника юридичного відділу. Відповідно до даного наказу він підпадав під скорочення з 28.11.2019 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. 16.09.2019 року, в зв`язку з скороченням посади начальника юридичного відділу, йому було запропоновано перевестися на посаду начальника тваринницького комплексу, та повідомлено, що в разі відмови від переведення він буде звільнений з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. З даним попередженням він ознайомився та відмовився від переведення, про що заначив письмово власноручно на оригіналі наказу. 28.11.2019 року позивачеві трудова книжка, довідка про заробітну плату видані не були, а виплата розрахункових коштів проведена не була, хоча станом на день звільнення він передав свої справи, здав службовий автомобіль та ноутбук. У зв`язку з вказаними обставинами позивач 03.12.2019 року звернувся до інспекції праці і в ході перевірки по його заяві 05.12.2019 року інспекторові праці був наданий наказ від 27.11.2019 року «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи», акт про відмову позивача ознайомитися з даним наказом та наказ про впорядкування юридичної роботи на підприємстві. Позивач зазначає, що з вказаними наказами від 27.11.2019 року він ознайомлений не був, вважає, що вони були виготовлені вже після 28.11.2019 року (дати його звільнення в зв`язку з скороченням посади), тому до роботи на підприємстві відповідно до даних наказів він не приступив. 16.01.2020 року, у зв`язку з відсутністю будь-яких дій, з боку відповідача, направлених на припинення трудових відносин з ним, він знову звернувся до підприємства з заявою про звільнення його за власним бажанням, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України з 17.01.2020 року, через порушення підприємством трудового законодавства. Проте, всупереч вимогам позивача він був звільнений 29.01.2020 року на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з власним бажанням. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 25.03.2020 р. відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.04.2020 р. представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в повному обсязі. Стислий виклад відзиву відповідача. В обґрунтування відзиву представник відповідача заначив, що на його думку, орієнтовно 26.11.2019 року, інспектор з кадрів Лях Н.М. без погодження з керівництвом самостійно виготовила наказ № 130 від 13.09.2019 року про скорочення штату працівників, протокол зборів трудового колективу від 13.09.2019 року та наказ про звільнення позивача. На наступний день інспектор з кадрів [PERSON] повідомила тво директора СПП «РВД-АГРО» [PERSON] про звільнення позивача з посади начальника юридичного відділу в зв`язку з скороченням. Оскільки [PERSON] нічого не було відомо про ці обставини він викликав голову зборів трудового колективу [PERSON] і секретаря зборів [PERSON] , останні повідомили, що зборів трудового колективу з приводу вирішення питання про скорочення посади начальника юридичного відділу не було і в журналі реєстрації протоколів трудових зборів взагалі такі збори не зареєстровані. Представник позивача зазначає, що позивач разом з інспектором з кадрів [PERSON] за попередньою змовою підробили вищевказані документи і підприємством була подана заява до правоохоронних органів про скоєння злочину. Крім того, бухгалтер [PERSON] 27.11.2019 року повідомила, що існує два різних накази під № 130 від 13.09.2019 року, про скорочення посади начальника юридичного відділу та про преміювання працівника. Що стосується припису інспекції управління держпраці, то як зазначає представник відповідача вказаний припис вони вважають незаконним і на даний час оскаржують в судовому порядку. Також відповідач заперечує проти стягнення моральної шкоди, оскільки надані позивачем медичні документи, на думку відповідача є неналежними доказами та не підтверджують нанесення підприємством моральної шкоди відповідачу. Крім того, розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу відповідач вважає не співрозмірними до складності даного спору та такими, що не доводяться належними доказами. Розмір визначеної позивачем суми вихідної допомоги, відповідач вважає, визначений позивачем неналежно, оскільки не містить застереження про вирахування з неї податків і зборів, як це передбачено чинним законодавством. Стислий виклад відповіді на відзив. 12.08.2020 р. позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що погодження дій керівництва підприємства, щодо погодження наказу звільнення [PERSON] в зв`язку з скороченням не вимагається, оскільки на підприємстві відсутня первинна ланка профспілкового комітету і позивач не є членом профспілки. Також позивач пояснив, що при перевірці держпраці були встановлено, що до його трудової книжки внесено запис про його звільнення в зв`язку із скороченням 28.11.2019 року з відтиском мокрої печатки, дана інформація була внесена до його особової картки. В день звільнення 28.11.2019 року трудова книжка йому видана не була і лише 12.12.2019 року до його трудової книжки був внесений запис про скасування попереднього запису. Крім того, 12.08.2019 року позивач надав заперечення, щодо стягнення витрат на правничу допомогу відповідача, оскільки заявлена сума в 16000,0 грн не є спів розмірною, представник відповідача адвокат Булатецький А.А. є штатним працівником відповідача і представляти інтереси підприємства входить до його посадових обов`язків. Стислий виклад заперечення на відповідь на відзив. 17.08.2020 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якій відповідач зазначає, що підприємство не порушувало трудових прав позивача звільнивши його 29.01.2020 року за власним бажанням. Позивачем порушені строки надання відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Булатецький А.А. не перебуває в трудових відносинах з відповідачем. Вимоги по витратах на правничу допомогу заявлені відповідачем є співмірними і значно меншими ніж вимоги самого позивача, щодо даного виду витрат. Також відповідач вважає, що позивач не доводить належними доказами витрати на правничу допомогу, так як ордер адвоката Кузьмінського О.О. оформлений не належним чином, розрахунок виконаний з порушеннями і сума заявлених витрат не є співмірною. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. В судовому засіданні за клопотанням позивача була допитана свідок [PERSON] . В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вислухавши думку сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, допитавши свідків, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності та повноті, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлені судом обставини. 17.12.2018 року [PERSON] був прийнятий на роботу начальником юридичного відділу СПП «РВД-АГРО», що підтверджується наказом № 192-К від 14.12.2018 року (т.1 а.с. 9), копією посадової інструкції (т.1 а.с. 10-11), копією особової кратки працівника [PERSON] (т.1 а.с. 12). Як вбачається з наказу № 130 від 13.09.2019 року про скорочення штату працівників, керівником СПП «РВД-АГРО» [PERSON] прийняте рішення про внесення змін до штатного розпису СПП «РВД-АГРО» з 28.11.2019 року та скорочення одної штатної одиниці начальника юридичного відділу. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений 13.09.20219 року під розпис. В судовому засіданні був досліджений оригінал даного наказу, справжність підпису [PERSON] відповідачем не заперечувалася, жодних клопотань про проведення експертизи на перевірку справжності підпису від відповідача не надходило (т.1 а.с. 13). 16.09.2019 року, в зв`язку з скороченням посади начальника юридичного відділу, [PERSON] було запропоновано перевестися на посаду начальника тваринницького комплексу, та повідомлено, що в разі відмови від переведення він буде звільнений з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. З даним попередженням він ознайомився та відмовився від переведення, про що заначив письмово власноручно на оригіналі наказу (т.1 а.с. 14). З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 28.11.209 року був внесений запис під №33 про звільнення в зв`язку з скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. Біля даного запису наявна мокра печатка, проте відсутній підпис керівника підприємства. 12.12.2019 року під №34 внесено запис про недійсність запису №33. 29.01.2020 року під №35 внесено запис про звільнення за власним бажанням (т.1 а.с. 16-18). 03.12.2019 року [PERSON] звернувся до управління Держпраці в Черкаській області зі скаргою на неправомірні дії відповідача (т.1 а.с. 19). Відповідно до консультативного заключення невропатолога та терапевта від 03.12.2019 року в [PERSON] встановлено діагноз гіпертензивна енцефалопатія (т.1 а.с. 20). 04.12.209 року СПП «РВД-АГРО» звернулося до позивача з листом, щодо причин не з`явлення на роботі з 29.11.209 року по 04.12.2019 року (т.1 а.с. 23). З даного листа слідує, що позивач [PERSON] був відсутній на роботі починаючи саме з 29.11.2019 року. 27.11.2019 року тво директора СПП «РВД-АГРО» [PERSON] виніс наказ без номера про «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи» (т.1 а.с. 26), також в цей день за підписом [PERSON] був складений лист-повідомлення, яким мало бути доведено до відома [PERSON] наявність вищевказаного наказу (т.1 а.с. 27). Крім того, в цей же день тво директора СПП «РВД-АГРО» [PERSON] виніс наказ без номера про впорядкування юридичної роботи на підприємстві, в якому визначено вказівку головного бухгалтера [PERSON] надати начальнику юридичного відділу [PERSON] певний перелік документів та встановлено обов`язок останнього виконати певну роботу (т.1 а.с. 28). В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] 27.11.2019 року не був ознайомлений із вказаними наказами, оскільки на даних наказах та на листі-повідомленні відсутній його підпис, а лише 17.12.2019 року, коли отримав поштове повідомлення, що підтверджується даними трекінгу (т.1 а.с. 29-30). Наявний в матеріалах справи акт про відмову працівника від підпису та отримання листа повідомлення від 27.11.2019 року, в якому зазначено, що [PERSON] відмовився під підпис ознайомлюватися з вищевказаними наказом та листом повідомленням 27.11.2019 року, що засвідчено [PERSON] та [PERSON] , суд до уваги не приймає (т.1 а.с. 42). Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що дійсно за допомогою юридичної служби власника підприємства, він склав наказ про скасування наказу про скорочення посади начальника юридичного відділу та лист-повідомлення, передав вказаний наказ та лист [PERSON] , щоб остання повідомила [PERSON] , [PERSON] йому доповіла, що [PERSON] відмовився його підписати, і він знову ж за допомогою юридичної служби власника склав відповідний акт про відмову, але як наголосив свідок, в його присутності [PERSON] не відмовлявся від ознайомлення з наказом і отриманням листа. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що акт про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом від 27.11.2019 року та отримання листа-повідомлення, вона підписувала, акт їй для підпису надав [PERSON] і вона його підписала, але свідком відмови [PERSON] вона не була. Враховуючи покази свідків, відсутність заперечень з боку відповідача, що [PERSON] був на робочому місці 27.11.2019 року, суд визнає акт про відмову працівника від підпису та отримання листа повідомлення від 27.11.2019 року (т.1 а.с. 42) неналежним доказом і приходить до висновку, що станом на 28.11.2019року [PERSON] не було відомо про наявність вищевказаних наказів. Свідок [PERSON] в суді повідомив, що в кінці листопада 2019 року він прийняв службовий автомобіль [PERSON] від [PERSON] , яка повідомила йому, що [PERSON] більше на підприємстві не працює і в цей же день на прохання [PERSON] він відвіз його на власному автомобілі до м. Черкаси, так як останній приїхав на підприємство в с.Червона Слобода на службовому автомобілі, але здав його і йому не було на чому повернутися. З листа Управління держпраці в Черкаській області від 26.12.2019 року вбачається, що станом на 10.12.2019 року запис у трудовій книжці [PERSON] про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не анульовано (т.1 а.с 31). Відповідно до акту інспекційного відвідування №ЧК653/1/1448/АВ від 10.12.2019 року під час перевірки СПП «РВД-АГРО» було виявлено порушення законодавства про працю, а саме: 1)відсутній наказ про звільнення [PERSON] у зв`язку з скороченням штатів, а відповідний запис внесено до трудової книжки; 2)станом на 10.12.2019 року запис у трудовій книжці [PERSON] про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України не анульовано (т.1 а.с. 34-37). Відповідно до пояснень інспектора кадрів Лях Н.М., наданих під час перевірки, запис до трудової книжки [PERSON] та до його особової справи вона внесла 28.11.2019 року на підставі вказівки директора підприємства [PERSON] за погодженням з тво директора [PERSON] та на виконання наказу №130 від 13.09.2019 року. Крім того, [PERSON] пояснила інспектору, що станом на 28.11.2019 року наказу від 27.11.2019 року про «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи» не існувало і вказівки від [PERSON] про знайомлення з даним наказом [PERSON] їй не надходило (т.1 а.с. 38). В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] підтвердила вказані обставини, та додатково пояснила суду, що 13.09.2019 року директор підприємства [PERSON] викликав її і наказав підготувати наказ про скорочення посади начальника юридичного відділу, після його підписання директором вона ознайомила з ним [PERSON] та передала даний екземпляр до бухгалтерії. 16.09.2019 року вона виготовила попередження про звільнення з пропозицією переведення на іншу роботу та після підпису директором надала його [PERSON] для ознайомлення. 27.11.2019 року вона зайшла до кабінету директора [PERSON] , також там був присутній [PERSON] , та запитала чи готувати документи на звільнення [PERSON] , [PERSON] наказав готувати документи і [PERSON] підтвердив. 28.11.2019 року вона підготувала проект наказу про звільнення [PERSON] , внесла відповідні записи до трудової книжки та особової справи і передали ці всі документи [PERSON] , оскільки він був в зв`язку з відпусткою [PERSON] тво директора підприємства. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] 27.11.2019-28.11.2019 року був на підприємстві, передавав документи, їй особисто передав ноутбук, який вона передала бухгалтеру [PERSON] і в її присутності передав службовий автомобіль відповідальному за транспорт [PERSON] . З заяви [PERSON] від 16.01.2020 року вбачається, що він звернувся до відповідача з вимогою про його звільнення за власним бажанням відповідно до вимог ч.3 ст. 38 КЗпП України в зв`язку з порушенням керівництвом підприємства законодавства про працю (т.1 а.с. 43). 17.01.2020 року позивач звернувся зі скаргою до управління держпраці на дії відповідача (т.1 а.с. 44). 11.02.2020 року на дану скаргу була надана відповідь управлінням держпраці (т.1 а.с. 45). Відповідно до витягу з ЄРДР 21.01.2020 [PERSON] звернувся до поліції з заявою про підробку документів [PERSON] та головним бухгалтером підприємства (т.1 а.с.46). Згідно з журналом реєстрації наказів особового складу 28.11.2019 року зареєстрований наказ № 205-к про звільнення [PERSON] за скороченням штатів (т.1 а.с. 47). Відповідно з журналом реєстрації наказів СПП «РВД-АГРО» 13.09.2019 року був зареєстрований наказ №130 про скорочення чисельності штату (т.1 а.с. 48). 18.12.2019 року позивач звертався до відповідача з вимогою про звільнення (т.1 а.с. 49). Відповідно до довідки № 34 від 29.01.2020 року заробітна плата була виплачена позивачеві по листопад 2019 року (т.1 а.с. 50). В матеріалах справи наявна копія наказу № 130 від 13.09.2019 року про преміювання [PERSON] за підписом директора [PERSON] та копія наказу № 130/1 від 13.09.2019 року про преміювання [PERSON] за підписом директора [PERSON] (т.1 а.с. 117-118), представник відповідача зазначає, що наявність двох даних наказів доводить те, що наказ про скорочення посади начальника юридичного відділу не виносився 13.09.2019 року, суд до уваги не приймає вказані твердження, оскільки свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно наказ про скорочення штатів і преміювання [PERSON] виносилися в один день і в подальшому наказу про преміювання було присвоєно №130/1, про що було заначено в журналі реєстрації наказів по підприємству. Твердження представника відповідача, що дробування наказів є порушенням вимог законодавства, суд до уваги не приймає, так як з досліджених в судовому засіданні журналів реєстрації наказів СПП «РВД-АГРО» вбачається, що практика присвоєння дробі наказам на підприємстві була присутня до вересня 2019 року та є такою і на зараз (т.1 а.с. 119). В матеріалах справи наявні протокол зборів трудового колективу від 13.09.2019 року (т.1 а.с. 15) в якому заначено, що на даних зборах розглядалося подання директора [PERSON] про скорочення штатної одиниці начальника юридичного відділу, даний протокол суд належним доказом не визнає, оскільки як пояснили, кожен окремо, в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вони на вказаних зборах участі не приймали, незважаючи на те, що їхні прізвища там вказані і суд приходить до висновку, що зборів трудового колективу з вирішення даного питання не проводилося. Що стосується наданих представником відповідача табелів обліку робочого часу та пояснення працівників підприємства, що вони не були присутні на зборах трудового колективу 13.09.2019 року, то суд приймає їх до уваги, як доказ того, що 13.09.2019 року зборів трудового колективу не було (т.1 а.с. 125-149). Разом з тим, суд бере до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які пояснили суду, що вони взагалі жодного разу за час роботи на підприємстві в жодних зборах трудового колективу участі не приймали і з огляду на вказані свідчення, суд приходить до висновку, що на підприємстві СПП «РВД-АГРО» була наявна практика складати протоколи зборів трудового колективу з різних питань, але фактично їх не проводити, що свідчить про неналежне дотримання трудового законодавства на підприємстві. Враховуючи викладене вище, суд визнає неналежними доказами надані представником копії протоколів зборів трудового колективу з ряду питань, оскільки суд встановив, що вказаних зборів також не проводилося (т.1 а.с. 120-123). В матеріалах справи наявні 42 акти про відсутність [PERSON] на роботі в період 29.11.2019 року по 29.01.2020 року (т.1 а.с. 151-152, 194-235), вказані обставини позивачем не заперечуються. Відповідно до наказів №213-к та 214-к [PERSON] та [PERSON] були звільнені з СПП «РВД-АГРО» 05.12.2019 року (т.1 а.с. 154, 155). 16.01.2020 року відповідач надіслав позивачеві лист про прийняття рішення про звільнення позивача за власним бажанням відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України через 2 тижні, про що він був повідомлений смс. (т.1 а.с.156-158) Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив надходження йому такого смс повідомлення. Згідно наказу №12-к від 29.01.2020 року позивача за власним бажанням звільнено, відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України (т.1 а.с. 159). Відповідно до витягу з ЄРДР 05.02.2020 [PERSON] звернувся до поліції з заявою про підробку документів працівниками СПП «РВД-АГРО» (т.1 а.с.163). 08.04.2020 року [PERSON] відповідачем була видана довідка про доходи за період з 17.12.2018 по 29.01.2020 року (т.1 а.с. 166). Відповідно до акту № ЧК 66/1448/АВ від 05.02.2020 року при перевірці управлінням держпраці СПП «РВД-АГРО» виявлено порушення, а саме безпідставно звільнено [PERSON] за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, так як останній звернувся про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України (т.2 а.с. 5-7). 06.02.2020 року відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, яке полягало в порушенні законодавства про працю, щодо неналежного звільнення [PERSON] (т.2 а.с. 9). 10.03.2020 року Черкаським районним судом Черкаської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України та заначено, що [PERSON] виявивши, що заява [PERSON] про звільнення його за ч.3 ст. 38 КЗпП України є безпідставною, повинен був відмовити йому у звільненні, а не самостійно змінювати підстави звільнення (т.2 а.с. 11). Також в матеріалах справи наявний припис управління держпраці до СПП «РВД-АГРО» (т.2 а.с. 10), який був скасований рішенням Черкаського окружного адміністративного суду 09.06.2020 року, оскільки вимога інспектора про зміну формулювання звільнення [PERSON] можлива лише за рішенням суду в межах трудового спору і особа, яка складала припис вийшла за межі свої повноважень (т.2 а.с.38-41). Вказане рішення було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 року. Відповідно до акту розрахунку щодо витрат на правничу допомогу та квитанції на сплату коштів [PERSON] поніс витрати на правову допомогу в розмірі 28000,0 грн. Норми права, які підлягають застосуванню. В статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Стаття 5-1КЗпП України\~закріплює право\~кожного громадянина на вільний вибір виду діяльності. Відповідно до частини 3\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2013 року (справа № 6-34 цс 13) за змістом\~статті 38 КЗпП України\~працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя\~статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю\~статті 38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою\~статті 38 Кодексу законів про працю України\~значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. Відповідно до ч. 3\~ст. 235 КЗпП України\~у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Відповідно до п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства, Мінюсту та Мінсоцзахисту №58 від 29.07.1993 року записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 Кодексу законів про працю України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом\~ст. 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті б статті 36 та пунктах 1, 2 і б\~статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідач не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору з позивачем на звільнення за угодою сторін без посилання на частину третю\~статті 38 КЗпП України. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання неправильним формулювання підстави звільнення\~\~ [PERSON] \~\~з СПП «РВД-АГРО», щодо звільнення на підставі ч.1\~ст.38 КЗпП України, та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо змінення формулювання підстави звільнення\~\~ [PERSON] \~\~на «звільнення за власним бажанням на підставі ч.3\~ст.38 КЗпП України»\~та внести відповідні зміни до трудової книжки\~\~ [PERSON] і вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Визначальними є дві обставинами, які дали суду можливість прийти до такого висновку. По-перше, відповідач по справі після отримання від позивача заяви про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, в зв`язку порушення роботодавцем трудового законодавства і не погоджуючись з наявністю порушень на які вказує позивач, не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням на підставі частини 1\~статті 38 КЗпП України. В даному випадку СПП «РВД-АГРО» мало або відмовити [PERSON] у звільненні з вказаних підстав, або звільнити його відповідно до заяви, а потім, оскільки між сторонами виник трудовий спір, в судовому порядку просити змінити формулювання звільнення, обґрунтовуючи свою позицію відсутністю порушень прав [PERSON] в діях роботодавця, що повністю відповідало б нормам трудового законодавства та позиції Верховного Суду. По друге, встановлені судом обставини, дають змогу прийти до висновку, про наявність порушень трудового законодавства в діях СПП «РВД-АГРО» по відношенню до [PERSON] . Так судом встановлено, що 13.09.2019 року відповідно до наказу №130, відповідач прийняв рішення про скорочення посади позивача, про, що він був повідомлений під підпис. Посилання представника відповідача, що даний наказ є сфальшованим позивачем і інспектором з кадрів Лях Н.В. суд до уваги не приймає, оскільки належних доказів на підтвердження цієї позиції представник не наводить. Вказаний наказ підписаний директором підприємства [PERSON] , підпис директора представник відповідача не оспорює, наказ зареєстрований в журналі реєстрації. Посилання представника на те, що рішення зборів трудового колективу з даного питання не проводилося, суд до уваги не приймає, оскільки в зв`язку з відсутністю на підприємстві профспілкової організації, воно не є обов`язковим і крім того, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на СПП «РВД-АГРО» взагалі не проводились такі збори, а всі протоколи зборів з ряду питань є фактично сфальшованими, що в свою чергу свідчить про халатне відношення керівництва підприємства до виконання вимог трудового законодавства. Також суд не бере до уваги просилання представника відповідача на наявність копії наказу № 130 від 13.09.2019 року про преміювання [PERSON] за підписом директора [PERSON] та копії наказу № 130/1 від 13.09.2019 року про преміювання [PERSON] за підписом директора [PERSON] (т.1 а.с. 117-118), оскільки свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно наказ про скорочення штатів і преміювання [PERSON] виносилися в один день і в подальшому наказу про преміювання було в подальшому присвоєно №130/1, про що було заначено в журналі реєстрації наказів по підприємству. Твердження представника відповідача, що дробування наказів є порушенням вимог законодавства, суд до уваги не приймає, так як з досліджених в судовому засіданні журналів реєстрації наказів СПП «РВД-АГРО» вбачається, що практика присвоєння дробі наказам на підприємстві була присутня до вересня 2019 року та є такою і на зараз (т.1 а.с. 119). Разом з тим, судом встановлено, що 16.09.2019 року позивач [PERSON] відмовився від запропонованого переведення на посаду начальника тваринницького комплексу, та був повідомлений, що в разі відмови від переведення він буде звільнений з роботи відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Також, суд вважає встановленим, що 28.11.2019 року позивач [PERSON] виконав всі дії, які б мали передувати його звільненню, передав документи, службовий автомобіль та службовий комп`ютер і мав бути звільнений з підприємства відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, на що як заначив позивач в судовому засіданні він відповідно і розраховував. Суд вважає, що відповідач належними доказами не довів, що станом на 28.11.2019 року були наявні на підприємстві: наказ від 27.11.2019 року про «Про скасування наказу № 130 від 13.09.2019 року у зв`язку з виробничою необхідністю та великим об`ємом юридичної роботи» (т.1 а.с. 26), лист-повідомлення, яким мало бути доведено до відома [PERSON] наявність вищевказаного наказу (т.1 а.с. 27) та наказ про впорядкування юридичної роботи на підприємстві, в якому визначено вказівку головного бухгалтера [PERSON] надати начальнику юридичного відділу [PERSON] певний перелік документів та встановлено обов`язок останнього виконати певну роботу (т.1 а.с. 28) і [PERSON] був ознайомлений з даними документами, а наявний матеріалах справи акт про відмову від ознайомлення визнаний судом недопустимим доказом. В судовому засіданні суд вважає встановленим фактичну відмову відповідача звільнити позивача відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, на що останній мав правомірне очікування. На думку суду, СПП «РВД-АГРО» мало б звільнити [PERSON] за скорочення, а вразі виникнення виробничої необхідності поновити дану посаду і запропонувати [PERSON] її зайняти, на що він міг би погодитися чи відмовитися. А в даному випадку, суд вважає, що вище перелічені дії СПП «РВД-АГРО» свідчать про примушування позивача до праці, що є порушення конституційних та трудових прав [PERSON] . В зв`язку з доведеністю звільнення позивача на підставі ч. 3\~ст. 38 КЗпП України\~, відповідно до вимог\~ст. 44 КЗпП України\~до виплати [PERSON] підлягає вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 44311 грн. 73 коп. Так, при розрахунку вихідної допомоги суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. При цьому суми вихідної допомоги та середнього заробітку визначені судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян є обов`язком роботодавця та працівника. Доводи представника відповідача, щодо невірно обраного способу захисту порушеного права позивача, а саме, що позивач не звернувся до суду з вимогою про скасування наказу про звільнення, не приймаються судом до уваги, як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту щодо поновлення свого порушеного права. Також суд не приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся протягом наданого йому місячного строку. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер та обсяг страждань [PERSON] , тривалість вимушених змін у його життєвих стосунках їх негативні наслідки з вини відповідача, внаслідок порушення його трудових прав, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд в даній частині задовольняє позов частково та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн. Відповідно до приписів ч.4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача [PERSON] , щодо зменшення визначеного адвокатом Кузьмінським О.О. розміру витрат на правову допомогу в сумі 28000,00 грн., заслуговує на увагу і на думку суду визначений адвокатом розмір витрат не є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і вважає можливим зменшити розмір витрат на правову допомогу до 14000,00 грн. Також відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в даній частині, в сумі 210,2 грн. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,60 грн., з якої: 840,80 грн. за вимогами майнового характеру, та 840,80 грн. за вимогами немайнового характеру.

Outcome: partial