Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість по кредитному договору № HAXRRX11340067 від 13.06.2007 в розмірі 61974,16 грн., відшкодувати судові витрати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідно до укладеного договору № HAXRRX11340067 від 13.06.2007 [PERSON] отримав кредит в розмірі 3336,96 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання за договором банк виконав в повному обсязі та надав [PERSON] кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідно до умов укладеного договору позичальник [PERSON] зобов`язався щомісячно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та умовах, визначених договором. [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином порушивши умови кредитного договору та не виконавши свої грошові зобов`язання. Згідно наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 20.01.2014 складає 61974,16 грн., з яких 2986,96 грн. заборгованість за кредитом, 9452,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 899,36 грн. заборгованість по комісії, 45208,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2927,34 грн. штраф (процентна складова). У зв`язку із тим, що [PERSON] ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашена, банк вимушений звернутися до суду із відповідним позовом з метою захисту своїх порушених прав. До суду надійшла заява представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» про слухання справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. З письмових пояснень позивача вбачається, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.08.2008 з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» було присуджено до стягнення заборгованість за кредитним договором № HAXRRX11340067 від 13.06.2007 в розмірі 8743,78 грн. В ході примусового виконання даного рішення боржником було погашено заборгованість, визначену станом на 04.08.2008, кошти, які надійшли на виконання рішення суду, були отримані через виконавчу службу та спрямовані в рахунок погашення заборгованості, але для повного погашення заборгованості за кредитним договором цих коштів виявилось недостатньо, оскільки ухвалення судового рішення не зупинило дію договору та нарахування відсотків та пені. У зв`язку з порушенням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором заборгованість за період з 05.08.2008 по 20.01.2014 становить 66227,94 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Грічаніченко О.О. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.06.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № HAXRRX11340067, відповідно до умов якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 3336,96 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 12.06.2008. Згідно з положеннями статей 634,638 ЦК України [PERSON] , підписавши анкету-заяву, прийняв пропозицію банку та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу України\~щодо зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11\~, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події\~\~( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Позивач вказує, що внаслідок порушення [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість за кредитним договором. Станом на 20.01.2014 банком була розрахована заборгованість [PERSON] за кредитним договором, яка складає 61974,16 грн., з яких 2986,96 грн. заборгованість за кредитом, 9452,06 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 899,36 грн. заборгованість по комісії, 45208,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2927,34 грн. штраф (процентна складова). При цьому, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2008 у справі № 2-3807/2008 було присуджено до стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № HAXRRX11340067 від 13.06.2007 в розмірі 8743,78 грн., яка визначена станом на 04.08.2008, а також судових витрат, а всього на загальну суму 8861,22 грн. Вказане судове рішення виконувалось у примусовому порядку та згідно даних виконавчої служби на депозитний рахунок від боржника [PERSON] 21.11.2012 надійшли грошові кошти на виконання виконавчого листа № 2-3807/2008 в розмірі 9780,06 грн., з яких 8861,22 грн. на погашення заборгованості перед Пат КБ «ПриватБанк», 886,12 грн. виконавчий збір, 32,72 грн. витрати на проведення виконавчих дій. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612\~ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті \~ 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті \~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена правова позиція викладена у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18). Враховуючи зазначене, право банку на нарахування процентів, а також інших платежів, передбачених умовами договору, припинилось в момент його звернення до суду із вимогами про дострокове повернення частини позики та сплати процентів. Приймаючи до уваги, що судове рішення від 23.09.2008 про стягнення заборгованості за кредитним договором було фактично виконано 21.11.2012, банк вправі вимагати в порядку частини 2 ст. 625 ЦК України нарахувати 3 відсотки річних та застосувати до заборгованості індексу інфляції за період за період з 23.09.2008 (дата ухвалення судового рішення) до 21.11.2012 (дата фактичного виконання судового рішення). Однак позивач АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про це не заявляє. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). За таких обставин суду вважає, що заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed