Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, оскільки вона є одноособовою власницею 29/100 частин будинку [ADDRESS], в якій також зареєстровані її колишня невістка з онуком. Вказала, що з 05 листопада 2012 року шлюб між її сином та відповідачем [PERSON] розірвано, остання не проживає за вищевказаною адресою, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, що на думку позивача, порушує її законні права та є причиною звернення до суду з позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в подальшому подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності та просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, а саме шляхом публікації оголошення про виклик до суду в газеті «Житомирщина» №128-129 (20209) від 19 листопада 2013 року та №20-21 (20248) від 25 лютого 2014 року. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що є докази в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи в його відсутність не направляла. З урахуванням викладених обстави, суд відповідно до ст.224 ЦПК України вважає за можливе прийняти заочне рішення у відсутності відповідачів на підставі наявних в матеріалах справи документів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 29/100 ідеальної частини [ADDRESS] в м. Житомирі на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Житомирської міської ради (а.с.4). В зазначеній квартирі, яка є приватною спільною частковою власністю [PERSON] зареєстровані 7 (сім) осіб, а саме позивач - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). З акту перевірки проживання від 05.03.2014 р. вбачається, що комісією в складі майстра техдільниці Тимошик Н.М., паспортиста Довгань В.С., майстра Млинарського В.Б. було проведено перевірку проживання в [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаному будинку з березня 2013 р. по теперішній час (а.с. 13). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає доведеною відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, що згідно ст. 71 ЖК України є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України оскільки позивач, як інвалід 1-ї групи, звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved