Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тесту - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості зі [PERSON] за кредитним договором № HAYWSE00000244 від 23.01.2007 року в розмірі 101597 грн 67 коп. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № HAYWSE00000244 від 23.01.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за даним договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконувала. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 06.12.2016 року утворилась заборгованість 101597,67 грн, яка складається з: - 2782,57 грн - заборгованість за кредитом; - 960,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 27195,26 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 70659,84 грн - пеня за несвоєчасність виконання за договором. У зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить позов задовольнити в повному обсязі. Від представника позивача разом з позовом надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.3,15). Від відповідача до суду надійшла заява про часткове визнання позову, відповідно до якої вона просила стягнути з неї суму кредиту в розмірі 2782,57 грн, відсотки - 1505,06 грн, комісію - 960,00 грн, пеню - 462,32 грн, та проводити розгляд справи в її відсутності (а.с.92). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.01.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № HAYWSE00000244 на строк по 21.01.2009 року включно в розмірі 8000,00 грн на наступні цілі: на розвиток домашнього господарства із сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,00% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту (а.с.6-9). Відповідно до п.1.2 договору для погашення заборгованості за цим договором, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією за користування кредитом, позичальник повинен щомісяця з 22 по 26 число щомісяця надавати банку грошові кошти згідно графіку. Згідно п.3.2 договору при порушенні позичальником терміну повернення кредиту, вказаного в п.1.1, позичальник зобов`язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 8,60% в місяць від суми залишку непогашеного кредиту. У разі невчасної сплати заборгованості по відсотках і комісії банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення. Повно і всебічно дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог банку з наступних підстав. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17. Враховуючи вищевикладене, відсотки, комісія та пеня за кредитним договором мають бути нараховані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто по 21.01.2009 року. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № HAYWSE00000244 від 23.01.2007 року в розмірі 5709 грн 95 коп., з яких: 2782,57 грн - заборгованість за кредитом, 1505,06 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 960,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 462,32 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (5709,95 грн х 1600 грн/101597,67 грн=89,92 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial