Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01 жовтня 2014 року з відповідачкою було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з якою відповідачка отримала кредит у розмірі 3350,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення мало здійснюватися щомісячно з 01 по 25 число. Відповідачка підтвердила згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір. Умови Генеральної угоди відповідачкою не виконуються у зв`язку з чим станом на 10 серпня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 11009,34 грн., яка складається із: 2769,99 грн. - заборгованість за кредитом; 2340,54 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 5576,05 грн. заборгованість за пенею; 322,76 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідачки на свою користь: заборгованість у розмірі 11009,34 грн. за Генеральною угодою від 01 жовтня 2014 року та судові витрати. Ухвалою судді від 28 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом та призначено розгляд справи по суті, надано відповідачці строк для подачі відзиву. Представник позивача подав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка повідомлена про розгляд справи належним чином, відзив не подала. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Так, 01 жовтня 2014 року з відповідачкою було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з якою відповідачка отримала кредит у розмірі 3350,26 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами зазначеної угоди сторони узгодили зменшити розмір заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту, а саме проценти на 109,8 грн., комісію на 0,00 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 634,28 грн. Згідно з умовами угоди сторони встановили, що на дату підписання цієї угоди розмір заборгованості за договором 1 складає 3800,26 грн. (1.1.2). Дата остаточного погашення заборгованості за договорами встановлено сторонами 31 жовтня 2016 року. Пункт 2.1 генеральної угоди встановлено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 3350,26 грн. на строк 24 місяців з 31 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 10069,43 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом указані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 167,65 грн. для погашення заборгованості по кредиту яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності із Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 жовтня 2016 року. Пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 744,08 грн. Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Банк умови договору виконав. Свої ж зобов`язання по кредитному договору відповідачка належним чином не виконала. Заборгованість відповідачки по кредитному договору згідно з розрахунком позивача станом на 10 серпня 2020 року утворилась в сумі 11009,34 грн., яка складається із: 2769,99 грн. - заборгованість за кредитом; 2340,54 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 5576,05 грн. заборгованість за пенею; 322,76 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Розмір заборгованості відповідачкою не оспорено. На думку суду, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки 2769,99 грн. заборгованості по кредиту є обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому підлягають до задоволення. Згідно з умовами Генеральної угоди, сторони домовились, що договір є строковим, укладений на 24 місяців, дата строку його дії до 31 жовтня 2016 року (п. 1.1.3, 2.1). Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Так як умовами укладеного договору не передбачений розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, а тому право позивача на стягнення відсотків за користування кредитними коштами може бути задоволено тільки у межах погодженого сторонами строку кредитування, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за період з 01 листопада 2016 року. Станом на 31 жовтня 2016 року заборгованість відповідачки по відсоткам складала 642,54 грн., а тому саме в цій сумі підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по відсоткам. Крім того, пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено сплату штрафу, що відповідає умовам кредитування та підлягає стягненню на користь позивача. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню з таких підстав. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із статтею 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.8 генеральної угоди передбачено зобов`язання позичальника сплатити банку пеню, розмір якої визначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочки. Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. З урахуванням встановлених обставин справи і відповідних їм правовідносин, суд вважає, що відповідачка не виконала належним чином умов кредитного договору (Генеральної угоди). Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки боргу є частково обґрунтованими та позов підлягає частковому задоволенню, зокрема в розмірі 3735,29 грн., з яких: 2769,99 грн. - заборгованість за кредитом; 642,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 322,76 грн. - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. В частині позовних вимог про стягнення частини заборгованості за пенею в розмірі 5576,05 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 1698 грн. - відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 624,29 грн. пропорційно до задоволеної частини вимог (позов задоволено на 29,70 %).

Outcome: partial