Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 14 листопада 2013 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак, [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Тому, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 листопада 2010 року розмір якої станом на 22 грудня 2020 року становить 15\~725,27 грн. з яких: 15\~602,95 грн. заборгованість за тілом кредиту, 122,32 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак, долучив до позовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 30 липня 2021 року проти задоволення позову заперечила частково, пояснила, що початкова сума отриманого нею кредиту є меншою, а саме становила 8\~600 грн. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 14 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з\~\~ [PERSON] згідно з умовами якого остання отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. Згідно довідки № б/н вбачається, що 01.04.2010 було відкрито кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 12/13; 13.10.2010 було відкрито кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 09/14; 14.08.2013 було відкрито кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 11/16; 14.11.2013 було відкрито кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 06/17; 23.01.2014 було відкрито кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 11/17; 11.12.2017 було відкрито кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 09/21 - без зазначення виду цих карток та встановлених тарифних планів. Згідно довідки № б/н про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 01.04.2010 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] , 23.01.2014 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 8 600,00 грн., який 31.01.2017р. було збільшено до максимального розміру в сумі 9\~100,00 грн. та 04.05.2020 зменшено до 0,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості, яку необхідно сплатити [PERSON] станом на 22.12.2020 складає 15\~725,27 грн., з яких: - 15\~602,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - в т.ч. 0,00 грн.\~заборгованість за поточним тілом кредиту; - 15\~602,95 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; - 122,32 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нараховано комісії. Суд частково погоджується з наданим позивачем розрахунком в частині наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі максимального кредитного ліміту 9 100 грн. та не погоджується з нарахуванням решти заборгованості з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 2\~ст. 1054 ЦК України, відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст.ст.\~526,\~530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідност.629\~ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~ст. 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Також з розрахунку заборгованості вбачається, що у різні періоди банком застосовувалась різна процентна ставка, яка становила від 27,60%, 42,0%, 2,70% та 3,50%. Також банком застосовувались процентна ставка при порушенні умов кредитування, яка становила як 7,0% так і 3,50%, та 3,40%, та процентну ставку на прострочений кредит, річна, у розмірі як 84,00% так і 42,0% та 40,80%. Однак матеріали позовної заяви не містять правового обґрунтування встановлення та зміни відсотку таких ставок та ознайомлення відповідача з такими змінами. Обґрунтовуючи право на нарахування заборгованості за відсотками банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (ресурс: Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: www.privatbank.ua). Витягом з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету до договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15), 03.07.2019р. ( справа №342/180/17), 18.11.2020р. ( справа №876/32/20). Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (14 листопада 2013 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (26 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Суд враховує, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи 14 листопада 2013 року шляхом підписання заяви, оскільки протилежні висновки суперечили б вищенаведеним вимогам ч.ч.1, 2 ст.207, ст.1055\~ЦК України про письмову форму кредитного договору. З цих підстав суд приходить до висновку про недоведеність тверджень позивача про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність позичальника у виді пені та штрафів, та обов`язок по сплаті відсотків за користування кредитними коштами з порядком розрахунку розміру, визначеного банком, отже відповідні позовні вимоги є необґрунтованими. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією ВС у постанові від 04.09.2019 у справі №382/1131/18. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Відповідно вимог частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Водночас, заслуговують на увагу доводи позивача про наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту. Згідно розділу 2 Терміни і поняття Умов і правил надання банківських послуг простроченим кредитом є кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно наданої виписки за договором №б/н станом на 27.10.2020р. вбачається, що відповідач здійснювала користування кредитною карткою та фактично отримала кредитні кошти внаслідок зняття готівки та придбання товарів у період з 02.10.2010, що відповідає розміру кредитного ліміту 9 100,00 грн., встановленого станом на 31.01.2017. Згідно наданої довідки про зміну умов кредитування вбачається, що станом на 04.05.2020 кредитний ліміт за картковим рахунком зменшено та становить - 0,00 грн. У позовній заяві відсутнє обґрунтування з посиланням на норми законодавства та конкретні пункти договору щодо збільшення заборгованості за тілом кредиту з розміру максимально встановленого кредитного ліміту 9 100,00 грн. до вказаних у розрахунку 15\~602,95 грн. поза межами кредитного ліміту. Крім того, з вказаної виписки вбачається, що банком нараховувалися та списувалися проценти за використання кредитним лімітом, пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн., однак у позовній заяві не зазначено, яку саме кредитну картку та з яким тарифним планом отримала [PERSON] , тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків та пені та включення їх до заборгованості за наданим кредитом. Враховуючи викладене суд приходить висновку про можливість часткового задоволення вимоги банку про стягнення заборгованості по тілу кредиту, а саме в розмірі кредитного ліміту 9 100,00грн., оскільки вона включає в себе заборгованість за простроченим тілом кредиту та її розмір підтверджений банківською випискою по картковому рахунку і не спростований відповідачем. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі максимального встановленого кредитного ліміту 9 100,00 грн. Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2\~270,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial