Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський РВ ГУДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням мотивуючи тим, що в будинку [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу на підставі свідоцтва про право особистої власності №205 від 17.05.1994 року, зареєстрований відповідач. Проте більше десяти років відповідач не проживає за вказаною адресою, не сплачує комунальні платежі, житлом не користується, благоустроєм домоволодіння не займається. З огляду на зазначене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Представник третьої сторони в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння №205 від 17.05.1994 року, виданого на підставі рішення Ізмаїльської виконкому №188 від 05.04.1974 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 10). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], [PERSON] зареєстрований в будинку, належному позивачу (а.с. 12). Зазначене підтверджується довідкою Ізмаїльського районного відділу державної міграційної служби України в Одеській області №6430 від 16.09.2014 року (а.с. 14). Згідно пояснень свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає більше десяти років. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, оскільки відповідач за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не проживає більше року, він втратив право користування житлом відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Таким чином, будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна у відповідача відсутні. Своїм перебуванням на теперішній час на реєстраційному обліку в будинку [ADDRESS], який належить позивачу, відповідач створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, тобто порушує ч.ч. 1,2 ст. 317, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити, та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS], оскільки позовні вимоги обґрунтовані. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved