Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, просила: - розірвати шлюб зареєстрований 25 липня 2015 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 457; - стягнути розмір сплати аліментів з [PERSON] помісячно на її користь для утримання доньки [PERSON], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути розмір сплати аліментів помісячно з [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] року. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 липня 2015 року між [PERSON], 1995 року народження, та [PERSON], 1996 року народження, було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №457 та Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 12 та Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] Протягом деякого часу подружнє життя не викликало занепокоєння. Спільне життя з відповідачем не склалося останнім часом. Між ними перестало існувати взаєморозуміння внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, що має істотне значення та суперечить їхнім інтересам. У звязку з цим вони припинили фактичні шлюбні відносини і перестали вести спільне господарство, підґрунтя до порозуміння як і відчуття любові втрачено. За наведених обставин шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження чи примирення неможливі. Сімя фактично розпалась, в звязку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Вказано, що зобовязань один перед одним сторони не мають. Майнових спорів не ініційовано. Місце проживання дитини не визначалось. Дитина буде жити з матірю. Порядок відвідування та способи прийняття участі у вихованні дитини не обговорювались. Зазначено, що дитина знаходиться на утриманні матері. Відповідач належним чином не допомагає у вихованні та не надає допомоги на утримання дитини. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 квітня 2018 року по вказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.13-14). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.45-46). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2019 року позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення розміру сплати аліментів помісячно з [PERSON] на утримання позивача в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] року - залишено без розгляду. 16 жовтня 2018 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому зазначав, що його позиція відносно задоволення позовної вимоги щодо розірвання шлюбу полягає у її задоволенні. Дійсно між [PERSON] та [PERSON] 27 липня 2015 р. укладено шлюб. Життя між позивачем та відповідачем не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаємоповаги один до одного, спільний побут не ведеться, шлюбні стосунки припинено. Тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини зазначив, що дійсно від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Дитина в даний час проживає разом із матірю. Відповідач ніде не працює в даний час навчається в м. Полтава та тільки отримує спеціальність лікаря-ветеринара. Він надає позивачу матеріальну допомогу яку вони визначили за взаємною згодою. Купує дитині ліки, продукти харчування, гігієнічні засоби яких потребує дитина, оплачує харчування в дитячому садочку та по можливості забезпечує дитину грошима. Робить це відповідач за рахунок накопичень стипендії, оскільки інших доходів він не має. Тобто відповідач приймає участь в утриманні дитини в грошовій та натуральній формі. Вказано, що [PERSON] два роки і прожитковий мінімум на 2018 рік для її віку становить з 01 липня 1559 грн. Тобто мінімальний розмір аліментів визначається на рівні 1559,00/2=779,50 грн. Відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 779,50 грн., вважає, що в даному випадку дитині має бути призначена тимчасова державна допомога за рахунок державного бюджету, що дозволить забезпечити дитину всім необхідним та достатнім для її гармонійного розвитку. Проте, присудження аліментів у розмірі який не зможе подужати відповідач не вирішить проблеми утримання дитини та створить додатковий фінансовий тягар у вигляді зростання заборгованості по сплаті аліментів та поставить під загрозу перспективу закінчити ВУЗ та отримати гідну професію. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, як вже було зазначено, що відповідач не має жодної можливості надавати додаткову допомогу ще і на утримання позивача (а.с.28-29). 07 грудня 2018 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно якої вказано, що шлюб між сторонами було укладено після зачаття дитини. Відтак, коли вони дізнались про вагітність, відповідачем було прийнято рішення про узаконення відносин. На початку відносин, протягом вагітності та перших років зростання дитини відповідач зарекомендував себе, як батько, який піклується та турбується про свою дитину. Однак, згодом відповідачем було припинено піклування про дитину. Вони підтримують зв'язок, який в основному є ініціативою позивача. Дійшло навіть до того, що позивачу довелось вмовляти відповідача виділити кошти на придбання теплого зимового одягу для дитини. Відтак ним було надано 1050 грн. Докази надані відповідачем на підтвердження того, що він надає гроші на утримання дитини датуються 2017 роком, тому майже рік ніякої матеріальної допомоги з боку відповідача не надходить (а.с.38-39). 20 лютого 2019 року від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення, відповідно яких вказано, що письмовими доказами по справ повністю спростовується твердження позивача щодо самоусунення відповідача від його обовязку по утриманню дитини. Відповідач по можливості надавав та надає матеріальну допомогу своїй дитині. Інші тези, викладені у відповіді на відзив взагалі не спростовуються ні обставинами справи, ні суті спору і тому такі твердження не потребують жодних додаткових коментарів (а.с.51-52). В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Юрах В.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача адвокат Нефьодов О.О.в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтримав наданий відзив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2015 року, про що свідчить актовий запис № 457, складений Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції від 19 січня 2016 року (а.с. 7). Розриваючи шлюб, суд виходив з наступного. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Встановлено, що відповідач дійсно є батьком доньки [PERSON], а тому повинен утримувати її до досягнення повноліття. Враховуючи вищезазначене з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як зазначає ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів на дитину, визначений, зокрема, за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, враховуючи вік дитини, задовольнити позов і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця на користь позивачки на утримання їх спільної дитини з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача та в дохід держави по 768 грн. 40 коп. судового збору кожному. Згідно п.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved