Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свій позов тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 24 листопада 2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підписала заяву на отримання кредиту, ознайомилася із умовами кредитування. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором, а відповідач не сплачувала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушила свої зобов'язання. Банк просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом у розмірі 7 519,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 24144,08 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн. і штраф (процентна складова) - 1 583,18 грн., що в сумі становить 33746,77 грн., та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з мотивів, які викладені в позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснила, що позовні вимоги не визнала в зв'язку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією статуту (а.с. 23). В судовому засіданні встановлено, що на підставі заяви від 24 листопада 2005 року відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується матеріалами справи. Договір складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. З матеріалів справи вбачається, що відповідач погодився з тим, що його письмова заява від 24 листопада 2005 року разом з умовами і правилами про надання банківських послуг, а також тарифами складає Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис на заяві (а.с. 8-9). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] порушила взяті на себе відповідно до умов Договору зобов'язання щодо погашення кредиту, внаслідок чого, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 5-7), станом на 29 березня 2013 року загальна заборгованість відповідача за договором складає 33 746,77 грн., де: 7 519,51 грн. - заборгованість за кредитом, 24 144,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 583,18 грн. - штраф (процентна складова). В судовому засіданні встановлено, що останній платіж за договором був проведений 24 червня 2008 року в сумі 500 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 5-7). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Банк не надав суду доказів про збільшення позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Право вимоги у позивача на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з настанням часу несплати відповідачем чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу. Згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 5-7) строк позовної давності в даному випадку розпочався з 24 червня 2008 року та закінчився відповідно 25 червня 2011 року. До суду позивач звернувся 29 травня 2013 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності. Позивач не порушував питання щодо поновлення строків позовної давності, не зазначив поважність причин пропущення позовної давності. Відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 71). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність застосування у справі строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed