Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Попівської сільської ради Миргородського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті його матері [PERSON], відкрилася спадщина на землю, право власності на яку було підтверджено державним актом, в якому при видачі помилково зазначено не вірний кадастровий номер. При зверненні до органів нотаріату для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено в цьому по причині невідповідності згаданого номеру з номером земельної ділянки у державному земельному кадастрі. З означених підстав він звернувся в суд з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав, просив задовольнити його, зазначивши у своїх поясненнях про те, що нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на землю, через невідповідність кадастрових номерів у державному акті та земельному кадастрі. Відповідач проти заявленого позову не заперечував, направивши до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника / а.с. 30 /. Третя особа [PERSON] заявлений позов підтримав, просив задовольнити його, пояснивши, що він є братом позивача і після смерті їхньої матерії, заяву про наміри спадкувати до органів нотаріату не подавав, оскільки не претендує на цю спадщину. Представник третьої особи від Управління Держземаганства у Миргородському районі в судове засідання не прибув, хоча третя особа про день, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до чинного законодавства / а.с. 25 /. Про причини неявки свого представника, в супереч вимогам ст. 77 ч. 2 ЦПК України, цей учасник процесу суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача і третьої особи, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про його народження / а.с. 15, 16 /. За життя мати позивача мала у своїй власності земельну ділянку площею 2,3394 гектара для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту серії [NUMBER], розташовану на території земель Попівської сільської ради Миргородського району, що підтверджується копією такого акту / а.с. 5 /. [INFO] року спадкодавець [PERSON] померла в с. Попівка Миргородського району / а.с. 6 /, внаслідок чого відкрилася спадщина. Після смерті спадкодавця, позивач [PERSON] у строк, встановлений законом, звернувся до органів нотаріату з заявою про наміри прийняти спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі / а.с. 7 / та повідомленням державного нотаріуса / а.с. 31, 32 /. Проте, постановою державного нотаріуса від 25.04.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки після померлої матері по причині невідповідності кадастрового номеру в державному акті на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером в державному земельному кадастрі / а.с. 8/. Така невідповідність цих номерів підтверджена документами відповідного землевпорядного органу / а.с. 9 - 13 /. Як вбачається зі змісту ст. 1225 ч. 1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем на земельну ділянку померлої особи, вчинив дії по прийняттю спадщини після рідної матері, то він набув право на цю земельну ділянку в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а підстав для визнання спадщини відумерлою немає.

Outcome: approved