Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.06.2008 року у розмірі 137598,71 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05.06.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htpp://privatbank.ua/terms/pages70, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач погодилась на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Пунктом 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Отже, між сторонами був укладений договір, за яким у кредитора виник обов`язок інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Договору, а у позичальника відповідно отримання виписки про стан і здійснення операції по карткових рахунках (п. 6.3). За п. 6.5. Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У разі незгоди зі змінами Умов та правил або Тарифів клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість (п. 6.4 Договору). Також відповідач зобов`язаний згідно п. 6.7 слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, згідно п. 6.6., на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Окрім того, договором (п. 8.6.) передбачена сплата позичальником штрафу (0 від суми позову) за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, а відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України банк вправі вимагати дострокового виконання зобов`язань при невиконанні боржником обов`язків за Договором. На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 30.11.2019 року складає 426350,95 та складається з наступного: 6441,96 грн. - заборгованість за кредитом; 417210,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2698,29 грн. - заборгованість за пенею; 0,00 грн. - заборгованість за комісією. З урахуванням його права вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, на підставі наведеного, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 137598,71 грн., що складається з наступного: 6441,96 грн. - заборгованість за кредитом; 131156,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 05.06.2008 року по 30.07.2018 року; судові витрати у розмірі 2102,00 грн. На підставі наведеного, просить позов задовольнити стягнути з відповідача вищезазначену заборгованість та судові витрати у розмірі 2102 гривень ( а.с. 1-3). Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 34). Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 27, 147, 152). У відповіді на відзив та поясненнях на заперечення зазначив, що відповідач [PERSON] звернувшись до банку 05.06.2008 року підписала заяву б/н, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, отримала грошові кошти та виконував грошові зобов`язання до певного часу, що свідчить про обізнаність відповідача про умови кредитування. Втім, існуючу заборгованість перед банком не виконала, а тому позивач, просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи, що строки позовної давності ним не пропущено (а.с. 94-121, 127-144). Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Верченко О.О. про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явились, надали до суду заяви в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі (а.с. 39-40, 49, 52-53, 58, 126, 148, 155). У відзиві на позов та запереченнях вимоги позивача не визнали повністю, втім не заперечували, що 05.06.2008 року вона звернулась до банку із заявою та отримала кредит у розмірі 6500 гривень, оскільки до позовних вимог банку просили застосувати позовну давність, враховуючи звернення позивача до суду більш ніж через 11 років (а.с. 41-47, 57-59). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (а.с. 24-25, ). Згідно із фотокопією заяви № 0110130700056684753 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якої кредитний ліміт відсутній; заявник погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 11). З довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписаної відповідачем слідує, що процентна ставка складає 3,0% на місяць (тобто 36% на рік); порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; передбачені сплата штрафу 250 грн. + 5% від суми позову, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 11 зв.). Відповідно до довідки про строк дії карток, [PERSON] отримала кредитні картки № [NUMBER] зі строком дії до 05/2012 року, № [NUMBER] зі строком дії до 10/2015 року, № [NUMBER] зі строком дії до 01/2016 року, № [NUMBER] зі строком дії до 03/2023 року (а.с. 70). За розрахунком банку, заборгованість відповідача по кредиту станом на 30.11.2019 року складає 426350,95 та складається з наступного: 6441,96 грн. - заборгованість за кредитом; 417210,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2698,29 грн. - заборгованість за пенею; 0,00 грн. - заборгованість за комісією. Проте позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 137598,71 грн., що складається з наступного: 6441,96 грн. - заборгованість за кредитом; 131156,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 05.06.2008 року по 30.07.2018 року (а.с. 2 зв.). Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом проводилося наступним чином: з 05.08.2008 року 36 % на рік; з 01 січня 2013 року 30 % на рік; з 01 вересня 2014 року 34,80% на рік, з 01 квітня 2015 року 43,20 % на рік (а.с. 4-10). З виписки по кредитним рахункам відповідача за період з 05.08.2008 року по 30.11.2019 року слідує, що вона користувалась кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні банку та розраховувалася за надані послуги, періодично здійснювала погашення заборгованості, останнє списання із картки [NUMBER] зі строком дії до 03/2023 року відбулось 12.04.2019 року (а.с. 8 зв., 61-70, 101 - 118 зв.). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки відповідача слідує, що [PERSON] 05.06.2008 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн. та який збільшено до 2750 грн., з 16.09.2008 року зменшено кредитний ліміт до 2750 грн., 11.07.2010 року збільшено кредитний ліміт до 4800 грн., 17.03.2011 року збільшено кредитний ліміт до 5000 грн., 29.02.2012 року кредитний ліміт збільшено до 6000 грн., 05.03.2012 року збільшено кредитний ліміт до 6500 грн., 19.08.2015 року ліміт зменшено до 6450 грн., з 14.01.2020 року кредитний ліміт становив 0 грн. (а.с. 69). Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 05.06.2008 року по 30.07.2018 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 05.06.2008 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписаний відповідачем та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» розміщених на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Втім у заяві позичальника від 05.06.2008 року процентна ставка не зазначена та сума кредитного ліміту не вбачається (а.с. 11). Поряд із цим, позичальником [PERSON] 05.06.2008 року було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 11 зв.). Підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру базової процентної ставки - 3,0 % в місяць; порядку нарахування та погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування пені та штрафу. Втім, матеріали цивільної справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем витяг з Умов та правил розумів (а.с. 12-17, 73-82) відповідач, ознайомлювався та погоджувався з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку». Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.06.2008 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (26.02.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19). Разом з тим, суд вважає, що заява-анкета та довідка про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», саме і є узгодженими між сторонами та містять істотні умови кредитного договору щодо ціни договору та порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, отже саме за цими умовами і слід аналізувати виконання відповідачем договору із банком. Так, випискою по кредитним рахункам відповідача за період з 05.06.2008 року по 30.11.2019 року слідує, що вона користувалась кредитними коштами Банку шляхом зняття грошей в банкоматі, у відділенні банку та розраховувалася за надані послуги, періодично здійснювала погашення заборгованості, останнє списання із картки [NUMBER] зі строком дії до 03/2023 року відбулось 12.04.2019 року (а.с. 8 зв., 61-70, 101 - 118 зв.), що власне і є кредитним лімітом. І суд визнає належними і допустимими доказами у справі виписку по кредитним рахункам та довідку про видачу кредитних карток, так як у виписці відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта [PERSON] , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості, а з довідки про отримання карток вбачається факт доведеності отримання відповідачем карток та користування ними і кредитними коштами, оскільки тільки йому було відомо ПІН-коди. Отже, враховуючи ті обставини, що відповідач умови кредитного договору не виконував, використані кредитні кошти в розмірі 6641,96 грн. позивачу не повернув, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 6441,96 гривень. З огляду на викладене, на користь позивача з [PERSON] підлягає стягненню зазначена заборгованість за кредитом в сумі 6441,96 грн., тому позов в цій частині належить задовольнити повністю. Доводи відповідача [PERSON] щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості у цій частині не заслуговують уваги, з огляду на таке. Згідно виписки з руху коштів по рахунку відповідачка [PERSON] користувалась кредитною карткою [NUMBER] (строк дії якою визначено березень 2023 року) і останнє списання із картки вказаної кредитної карткивідбулось 12.04.2019 року (а.с. 8 зв., 118 зв.). Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки, і позивач звернувся до суду з даним позовом 26.02.2020 року, отже, виходячи зі строку дії картки № [NUMBER] позов пред`явлено в межах строку позовної давності. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст. 1056-1 ЦК України (редакція на час виникнення правовідносин), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2315цс16, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Тому, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду. Встановлено, що довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписаної відповідачем слідує, що процентна ставка складає 3,0% на місяць (тобто 36% на рік); порядок погашення заборгованості - щомісячний платіж в розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; передбачені сплата штрафу 250 грн. + 5% від суми позову, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 11 зв.). З довідки про видачу кредитних карток відповідачу [PERSON] слідує, що вона згідно кредитного договору б/н від 05.06.2008 року отримала наступні кредитні картки № [NUMBER] зі строком дії до 05/2012 року, № [NUMBER] зі строком дії до 10/2015 року, № [NUMBER] зі строком дії до 01/2016 року, № [NUMBER] зі строком дії до 03/2023 року (а.с. 70). Поряд із цим, належних доказів про повідомлення банком відповідача щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом та отримання його згоди боржником, матеріали справи не містять, і вказана обставина позивачем не спростована. Між тим, банком нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Оскільки збільшення відсотків у заяві від 05.06.2008 року не було узгодженою умовою, то збільшення їх до 43,20 % річних у періоді з 01.04.2015р. по 30.07.2018 року в односторонньому порядку банком є нікчемним, у зв`язку із відсутністю належних доказів саме того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем. Тому у цьому періоді відсотки слід перерахувати за ставкою 36 % річних. Відсотки ж, нараховані за ставкою, нижчою від ставки 3,0% на місяць (тобто 36 % річних), перерахуванню не підлягають, оскільки не порушують прав позичальника, а банк саме на такій ставці наполягав як позивач зазначивши про це у позові (а.с. 4-3). Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд зазначає, що невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів, втім строк дії останньої картки визначено до 03/23 року (а.с.70), а останній платіж здійснено шляхом переказу кредитної картки здійснено 12.04.2019 року (а.с. 61, 118 зв.). Водночас, судом встановлено, що позивач нарахував заборгованість відповідачу за кредитним договором за період з 05.06.2008 року по 30.07.2018 року, а звернувся до суду з позовом 26.02.2020 року. Отже, з відповідача на користь позивача в межах строку позовної давності підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 26 лютого 2017 рокупо 30.07.2018 року в сумі 3343,37 гривеньза базовою відсотковою ставкою 36 % річних (3,0x12), виходячи з розрахунку: 6441,96 грн. (тіло кредиту) х 36 % (за відсотковою ставкою 3,0 на місяць (36 % річних)) /360 х 519 днів ( за період з 26 лютого 2017 року по 30.07.2018 року, тому позов в цій частині належить задовольнити частково. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом належить задовольнити частково з огляду на їх ґрунтовність. Щодо сплати судових витрат, суд враховує вимоги ст. 141 ЦПК України. Так, банком заявлено позов на суму 137598,71 грн., за подання якого сплачено судовий збір в сумі 2102 грн., а задоволено позов на суму 9785,33 грн. (6441,96 грн. +3343,37 грн.задоволені вимоги - тіло та проценти), тому позивачу належить до компенсації за рахунок відповідача сума судових витрат: 2102 грн. х 9785,33 грн. : 137598,71грн. =149,48 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial