Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

В березні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про встановлення юридичного факту, визнання осіб такими, що втратили частку в майні колгоспного двору та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що станом з 17 жовтня 1990 року по 15 квітня 1991 року у домоволодінні по вул. Калинівська, № 07 в с. Припруття Новоселицького району були зареєстровані шестеро осіб, однак його сестра [PERSON] після укладання шлюбу з 1987 року перейшла жити в інше господарство в даному селі по вул. Береріївська, № 14, де також проживав після народження її син [PERSON]. [PERSON] не зверталася із вимогою про виділення її частки з колгоспного двору, а тому вона втратила частку в даному дворі. В той же час, [PERSON] не набув частку в колгоспному дворі, оскільки там був зареєстрований формально, залишаючись бути зареєстрованим з часу народження у домоволодінні по вул. Береріївська, № 14 в с. Припруття Новоселицького району. Таким чином, інші особи, які були зареєстровані та проживали у вказаному домоволодінні мали право по 1/4 частки домоволодіння. 31 березня 1991 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/4 частку домоволодіння, яку своєчасно прийняла за заповітом [PERSON]. 24 серпня 2008 року помер [PERSON], після смерті якого також відкрилася спадщина на 1/4 частку вказаного домоволодіння, яку [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняв своєчасно. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, вони не можуть оформити на себе право власності на вказане домоволодіння. Крім цього, в свідоцтві про народження позивача [PERSON] його по батькові вказане «Траянович», що не співпадає із імям його батька вказане у його свідоцтві про смерть «Троян», тому виникла необхідність для вставлення юридичного факту родинних відносин. Просили суд визнати [PERSON] таким, що не набув частку в майні колишнього колгоспного двору, визнати [PERSON] такою, що втратила частку в колгоспному дворі, встановити юридичний факт, що [PERSON] є сином померлого [PERSON], визнати за позивачами право власності по 1/4 частці домоволодіння в порядку спадкування, визначити їм по 1/4 частці в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час. В судовому засіданні\~представник позивачів підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позовну заяву. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі та пояснив, що по вул. Калинівська, № 07 в с. Припруття Новоселицького району він був лише прописаний, однак постійно з дня свого народження проживав з батьками по вул. Береріївська, № 14 в с. Припруття Новоселицького району. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району та відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилися, звернувшись до суду із заявами, в яких позов визнали та просили розглянути справу у їх відсутності. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що батьком позивача [PERSON] був померлий [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 1141 від 06 жовтня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Калинівська, № 07 в с. Припруття Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були прописані шестеро осіб, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1972 році відповідно до чинного на той час законодавства, на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства та належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року\~колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).. Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв'язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] був зареєстрований формально у домоволодінні по вул. Калинівська, № 07 в с. Припруття Новоселицького району і фактично в даному домоволодінні не проживав, оскільки мав інше місце проживання у господарстві по вул. Береріївська, № 14 в с. Припруття Новоселицького району, де одчасносно був зареєстрований, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 374 від 10 травня 2017 року. Крім того, [PERSON] вибула з вказаного домоволодіння в 1987 році у господарство по вул. Береріївська, № 14 в с. Припруття Новоселицького району, що підтверджується її заявою, яка наявна в матеріалах справи. Таким чином, враховуючи недовгочасне формальне перебування [PERSON] в складі колгоспного двору, суд приходить до висновку, що він не набув частку в майні колишнього колгоспного двору. Зважаючи на те, що [PERSON] після свого вибуття з домоволодіння по вул. Калинівська, № 07 в с. Припруття Новоселицького району більш трьох років підряд не приймала участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору, будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребувала по сьогоднішній день, суд вважає, що вона втратила частку в колгоспному дворі даного домоволодіння. Таким чином, житловий будинок та господарські споруди домоволодіння по вул. Калинівська, № 07 в с. Припруття Новоселицького району належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності. Після смерті 31 березня 1991 року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно заповіту, який був складений 30 червня 1990 року та посвідчений секретарем Припрутської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачці [PERSON] все своє майно. Спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом позивачка [PERSON] прийняла своєчасно, оскільки протягом шестимісного терміну з часу відкриття спадщини вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради № 375 від 17 травня 2017 року. 23 серпня 2008 року помер [PERSON], після смерті якого також відкрилася спадщина 1/4 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії ІІ-УР № 102230 від 24 лютого 1962 року [PERSON] був чоловіком [PERSON]. З свідоцтва про народження [PERSON] серії І-МИ № 215877 від 18 грудня 2014 року вбачається, що його батьком був [PERSON]. З свідоцтва про зміну імені серії І-МИ № 003477 від 12 червня 2000 року вбачається, що [PERSON] змінив своє прізвище на «Шугані». З заяви [PERSON] № 199 від 06 лютого 2009 року наявної в матеріалах спадкової справи вбачається, що остання після смерті свого чоловіка [PERSON] від належної їй частки у спадщині відмовилася. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняв його син - позивач [PERSON], звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Крім того, в свідоцтві про народження позивача [PERSON] його по батькові вказано «Траянович», що не співпадає із імям його батька вказаним у його свідоцтві про смерть «Троян». Той факт, що померлий [PERSON] був його батьком підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії І-МИ № 215877 від 18 грудня 2014 року та іншими матеріалами справи. Вирішуючи вимогу про встановлення даного юридичного факту, суд виходить з того, що відповідно до розяснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичного факту має юридичне значення для позивача [PERSON]. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених ним та підтверджених документами. Також, позивачам не визначена частка в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливує отримання ними свідоцтва про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавця у спільному сумісному майні. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачами по 1/4 частці у вказаному домоволодінні, як їх частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час. Враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON] та позивачка є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON], спадщину прийняли своєчасно, то право власності на домоволодіння по 1/4 частці слід визнати за ними, у звязку із чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 120, 123, 126, 524, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 16, 328, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, суд

Outcome: approved