Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 24.10.2007 року, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір). [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 25 000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - АТ КБ «ПриватБанк») свої зобов`язання згідно договору виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач скористалася кредитною лінією, проте взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, у зв`язку з чим станом на 14.12.2020 року заборгованість перед банком становить 26 582,16 грн, з яких: 21 663,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 13 949,88 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7713,78 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1093,84 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3824,66 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також 2270 грн сплаченого судового збору. АТ КБ «ПриватБанк» не забезпечили явку представника у судове засідання, звернувшись з клопотанням про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Ухвалою суду від 29.07.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено такі обставини. 24.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримав кредитну картку. За укладеним кредитним договором [PERSON] надано кредитні картки: 12.10.2007 року терміном до 10.2015 року; 13.05.2013 року - до 08.2016 року; 21.02.2016 року - до 02.2020 року, що підтверджується довідкою, наданою банком. Як убачається із даної анкети-заяви, відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зі змісту позовної заяви слідує, що при укладенні даного договору сторони також погодили, що позичальник дає згоду щодо встановлення та зміну кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку (п.п. 3.2, 3.3 вказаного договору), на підставі чого банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті - гривні та згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти 24.10.2007 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 250 грн; 25.09.2008 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 300 грн, 15.09.2009 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 1 000 грн, 16.09.2009 року зменшено кредитний ліміт до розміру - 1 000 грн, 11.06.2010 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 1750 грн. 15.03.2011 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 1950 грн. 16.03.2011 року зменшено кредитний ліміт до розміру - 1950 грн. 10.05.2011 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 2000 грн. 10.08.2011 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 3000 грн. 03.10.2011 року зменшено кредитний ліміт до розміру - 2000 грн. 30.12.2012 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 3000 грн. 12.01.2016 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 8000 грн. 13.01.2016 року зменшено кредитний ліміт до розміру - 8000 грн. 20.01.2016 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 18 000 грн. 12.05.2017 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 23 000 грн. 18.10.2017 року збільшено кредитний ліміт до розміру - 25 000 грн. 20.09.2019 року зменшено кредитний ліміт до розміру - 0,00 грн. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 14.12.2020 року заборгованість перед банком становить 26 582,16 грн, з яких: 21 663,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 13 949,88 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7713,78 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1093,84 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 3824,66 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі), (Висновок Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 310/8635/19). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за поточним тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками, заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору та на підтвердження того, що саме з цими умовами була ознайомлена відповідач надає наказ про внесення змін у договірну базу по платіжним картах, договірну базу по споживчому кредитуванню і в депозитні договори (у частині заборгованості за рахунок депозитів) С-169 від 23.08.2006 року, а також долучив до справи довідку щодо виданих кредитних карток [PERSON] , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, виписку за договором станом на 16.12.2020 року. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Банк не довів, що саме ті Умови, на які він посилається, є складовою кредитного договору і що саме їх відповідач мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Копією долученого до матеріалів справи наказу С-169 від 23.08.2006 року, що доданий до позовної заяви, вищевказаний висновок не спростовується. Копія даного наказу (містить посилання на дату - 23.08.2006 року) не підтверджує того, що до позову долучено саме ту редакцію Умов та Правил, які були чинні на момент підписання заяви - анкети - 24.10.2007 року - відповідачем, і надані відповідачу на ознайомлення. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову. У анкеті-заяві від 24.10.2007 року, підписаній сторонами, визначена базова процентна ставка - 22,80% з розрахунку 360 днів у році; розмір комісії з кредитного обслуговування - 1% від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки; порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом так і списання банком коштів з дебетної карти. Підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, [PERSON] відповідно до положень статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. Проте, як убачається із наявного у матеріалах справи розрахунку боргу, починаючи з 22.01.2013 року позивач здійснював нарахування процентів, виходячи з підвищеної ставки - 30 % річних та з 1.06.2015 року - 43,2 %. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.10.2007 року, станом на 30.09.2019 року сплачені відповідачем кошти спрямовано на погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 92 129,03 грн, за простроченим тілом кредиту - 6601,8 грн, на сплату пені - 550 грн, сплату за тілом кредиту - 24 920,05 грн. При цьому нараховано заборгованість за відсотками в розмірі 1555,53 грн та за тілом кредиту - 24 920,05 грн. Як прослідковується із розрахунку заборгованості станом на 14.12.2020 року, вищевказана заборгованість за відсотками, вирахувана з підвищеної процентної ставки, включена до тіла кредиту. Сплачені відповідачем кошти скеровано на погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9795,63 грн, за простроченим тілом кредиту - 393,41 грн, на погашення заборгованості по відсоткам - 2169,96 грн та простроченим відсоткам - 22,23 грн. Виходячи з того, що погашення заборгованості за нарахованими відсотками, як і нарахування відсотків в розмірі 1093,84 грн, які просить стягнути позивач, здійснювалося, виходячи з підвищеної відсоткової ставки, також, враховуючи, що нарахування відсотків здійснено позивачем і після закінчення строку дії картки (після лютого 2020 року), у даному випадку, на думку суду, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 1093,84 грн. Окрім цього, враховуючи те, що у підписаній сторонами анкеті-заяві не передбачено сплати позичальником прострочених процентів за користування кредитними коштами, які просить стягнути позивач із відповідача, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, суд приходить висновку й про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками, оскільки у анкеті-заяві від 24.10.2007 року відсутній обов`язок відповідача по їх сплаті, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. За таких обставин, суд приходить висновку, що стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 663,66 грн, що становить заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1850 грн (21 663,66 х 2270/26 582,16), пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial