overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

В березні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом в якому зазначає, що 20.04.2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції було зроблено актовий запис - № 253. Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Спір про поділ майна та спір про визначення місця проживання дитини відсутній. Посилаючись на те що, що подружнє життя не склалося, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. 3 сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, позивачка просить суд розірвати шлюб укладений між позивачкою та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з*явилася, надала заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності без фіксування судового процесу технічними засобами, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений в судове засідання не з'явився, представника не направив, заперечень не надав, внаслідок чого суд на підставі ст. 224-226 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача, та ухвалює заочне рішення. Вивчивши усі надані письмові докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. З наданої до матеріалів справи копії свідоцтва про одруження вбачається, що 20.04.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] що зроблено відповідний актовий запис № 253. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], про що надано копію свідоцтва про народження. Згідно ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами не можливе, оскільки шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони спільного господарства не ведуть, примирення не можливе, сторони проживають окремо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

В березні 2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 05 червня 2011 р. померла його та відповідача мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі і на ? частини земельної ділянки загальною площею 0.431 га., з якою 0.250 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та 0.181 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Роксолани, вул. Спеціалістів,17, Овідіопольського району, Одеської області. Вказану спадщину прийняв шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Нотаріус розяснив, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку не має можливості, оскільки у державному акті про право власності на вказану земельну ділянку, який був виданий на імя спадкодавця зазначено два цільових призначення вказаної земельної ділянки, що суперечить діючому законодавству. З вищевказаних підстав вимушений звернутися до суду та просити суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадщини за заповітом на названу вище земельну ділянку. В письмовій заяві, направленій до суду, позивач [PERSON] вимогу підтримав та просив суд слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у письмовій заяві, направленій до суду позов [PERSON] визнала у повному обсязі та також просила суд слухати справу у її відсутність. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважав за можливе прийняти рішення на підставі ст.174 ч.4 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

В березні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 24.06.2013 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом. Вона, як спадкоємець першої черги у встановлений законом строк не відмовилась від прийняття спадщини, так як вважала що неподання нею заяви про прийняття спадщини буде свідчити про відсутність наміру щодо прийняття спадщини, тобто відбудеться фактична відмова від спадщини. Спадщину прийняла шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки приймати спадщину не бажає, просила суд поновити їй строк на подання заяви до нотаріуса про відмову від прийняття спадщини. У судовому засіданні [PERSON] свою вимогу підтримала. Відповідач Калаглійська с/рада у письмовій заяві, направленій до суду просила суд слухати справу у відсутність її представника. Заслухавши пояснення позивача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає наступних підстав: Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Судом встановлено , що дійсно 24.06.2013 р. в м. Одеса помер [PERSON]Й (а.с.5) після якого відкрилась спадщина за законом. У встановлений ст.1273 ЦК України строк, позивач заяву про відмову від спадщини нотаріусу або іншій уповноваженій посадовій особі не подала. На відміну від ст.1272 ЦК України, яка передбачає можливість продовження строку на прийняття спадщини, діючий Цивільний Кодекс України або будь-які інші Закони України не містять норми про поновлення строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що для врегулювання даного спору суд може застосувати ст.8 ЦК України, суд до уваги взяти не може, оскільки дані цивільні відносини врегульовані Цивільним Кодексом України.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

В березні 2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 31 липня 2015 р. між нею та відповідачем в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона за 30000 грн. придбала у відповідача гараж, що знаходиться в с. Кароліно-Бугаз, вул. Будівельників,3, корпус №1, Овідіопольського району, Одеської області та складається в цілому з одного залізобетонного гаражу під літ.«А», загальною площею 20.2 кв. м., який розташований на земельній ділянці фактичного користування відповідача [PERSON] розміром 25 кв. м. та належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САА №033535, виданого Кароліно-Бугазькою с/радою, Овідіопольського району, Одеської області 09.03.2004 р. та зареєстрованого в Овідіопольському РБТІ за реєстраційним номером 9964679 (номер запису 56 в книзі 2 від 22.02.2005 р.). При укладанні вказаного договору вони домовили, щодо всіх істотних умов договору, а саме ціни та речі, яка продавалась. Також відбулось повне виконання договору, оскільки вона передала відповідачу обумовлену договором суму грошей, а відповідач передав їй куплений нею гараж. Укладаючи вищевказаний договір, відповідач зобовязувався до 01.01.2016 р. здійснити нотаріальне посвідчення вказаного договору. Свою обіцянку відповідач не виконав, весь час посилаючись та на брак часу та на свою зайнятість, фактично почав ухилятись від посвідчення договору у нотаріуса, тому вона вимушена звернутись до суду та просити суд визнати вищевказаний договір дійсним та визнати за нею право власності на названий вище гараж. У письмовій заяві, направленій до суду позивач свої вимоги підтримала та просила суд слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] у письмовій заяві, направленій до суду позов [PERSON] визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе постановити рішення на підставі ст.174 ч.4 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

В березні 2016 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 03.04.2012 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач умови договору не виконує, взяті в кредит гроші не повертає, як і не сплачує відсотки за користування кредитом та штрафи. З цих підстав позивач вимушений звернутися до суду і просити суд стягнути з відповідача на його користь 14 865 грн. 67 коп., з яких 1614 грн. 83 коп. - заборгованість за кредитом, 9316 грн. 76 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2750 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 684 грн. 08 коп. штраф (процентна складова), та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В заяві, направленій до суду позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд слухати справу у відсутність його представника (а.с.3). Відповідач, в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. У звязку з тим, що визнанням позову відповідачем не суперечить закону не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позов, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України Проти задоволення позову, відповідно до ст. 174 ч.4 ЦПК України не заперечував і відповідач. Суд вважає за необхідне відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у загальній сумі 1378 грн.00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В березні 2016 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області від 01.12.2013 р. по виконавчому провадженню ВП № 39224119 був накладений арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно по рішенню Крижопільського районного суду Вінницької області, про стягнення з нього на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання їх доньки Єлизавети, [INFO]. Арешт був накладений у звязку з заборгованістю по сплаті аліментів. На теперішній час заборгованість повністю погашена, але відділ ДВС самостійно скасувати арешт не може, оскільки не передбачено зняття арешту по виконавчим провадженням, які не закінчені. З вказаних вище підстав просив суд винести рішення, яким скасувати накладений вищевказаною постановою арешт на все належне йому рухоме та нерухоме майно. У письмовій заяві, направленій до суду позивач свою вимогу підтримав та просив суд слухати справу у його відсутність. Відповідач державна виконавча служба Овідіопольського РУЮ у листі, направленому до суду позов [PERSON] визнала та просила справу з вищевказаним позовом слухати у відсутність його представника. Відповідач [PERSON] у письмовій заяві, направленій до суду позов [PERSON] визнала у повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Дослідив письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 60 п.5 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що дійсно 01.12.2013 р. постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського РУЮ був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача по вищеназваному виконавчому провадженню. Як слідує із письмової заяви відповідача [PERSON], на теперішній час позивачем повністю погашена заборгованість по аліментам. З вказаних підстав позов і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

В березні 2016 р. позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначала, що впродовж 2003-2008 роках знаходилась з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. В цей період, а саме 14.06.2007 року народила доньку [PERSON] та 13.10.2008 року народила доньку [PERSON], батьком яких є відповідач. Після 2008 р. припинила з відповідачем спільне проживання і з вказаного часу відповідач життям дітей не цікавиться, утримання не надає, практично повністю ухилився від утримання та виховання дітей. З вказаних підстав позивач просила позбавити відповідача батьківських прав, відносно його доньок [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] вимогу позивача підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином (а.с. 151). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224 ЦПК України. Третя особа орган опіки та піклування Суворовської РДА Одеської міської ради у письмовій заяві, направленій до суду, позов підтримала та просила суд слухати справу у відсутність її представника. Заслухавши доводи по позову представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; Відповідно до ст. 165 того ж Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Судом встановлено, що відповідач записаний батьком малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с.21, 22). Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, в звязку з чим, відповідно до висновку органу опіки та піклування, має бути позбавлений батьківських прав (а.с.153-154). З вказаних підстав позов і підлягає задоволенню. Приймаючи рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд вважає за можливе не стягувати з останнього аліменти на дітей, оскільки рішенням Овідіопольського районного суду від 29.07.2008 р. та від 10.02.2010 р. (а.с. 18,19) такі аліменти з відповідача стягуються.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

В березні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між сторонами 27 липня 1996р. було зареєстровано шлюб у Артемівському районному відділі реєстрації актів цивільного стану м. Луганська, про що було зроблено актовий запис № 286. В шлюбі у сторін народився [INFO] син [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних скандалів, з приводу вирішення побутових питань. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання сторони подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, наголошуючи, що примирення не можливе. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1996р. [INFO], в шлюбі у сторін народився син [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище сторін незмінні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В березні 2016р. позивачка [PERSON] звернулася Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 26 жовтня 1996р. між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва, про що було зроблено актовий запис № 781. В шлюбі у сторін народилися діти: [INFO]. донька: [PERSON], [INFO]. син: [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності характерів, постійних скандалів. Спільне господарство сторонами не ведеться. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам. До судового засідання позивачка подала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу у свою відсутність і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у свою відсутність, заперечення проти позову не подавалися. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 1996 р. В шлюбі у сторін народились діти: [INFO]. донька: [PERSON], [INFO]. син: [PERSON]. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача. Сторони не ведуть спільного господарства, при цьому вони намагалися зберегти сім'ю, проте збереження шлюбу неможливо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище позивачки «[PERSON]»; прізвище відповідача «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В березні 2017 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток в праві спільної сумісної власності. Свої вимоги мотивували тим, що їм та відповідачу на праві спільної сумісної\~ власності належить квартира [ADDRESS] без визначення часток співвласників. На теперішній час позивачі [PERSON] та [PERSON] мають намір розпорядитись своїми частками квартири.\~ Однак вони позбавлені такої можливості, оскільки частки співвласників не визначено, добровільної згоди на визначення часток відповідач не надає. Посилаючись на вищевикладене, позивачі просять суд визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] по ? частині кожному із її співвласників, а саме кожному по 1/ частині. Позивачі, відповідно до заяви, заявлені вимоги підтримали, просили про розгляд справи без їх участі. Відповідач, згідно заяви, позов визнав. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням комунальної власності Миколаївської міської ради від 14.12.2000 р., квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що на\~ теперішній час вони мають намір відчужити їхні частки, однак не мають можливості\~ розпоряджатись належним їм на праві власності нерухомим майном, \~оскільки частки співвласників в спірному майні не були визначені, а визначити їх на теперішній час в позасудовому порядку немає можливості. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України \~майно, що є у власності \~двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві \~спільної власності (спільне майно). У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України \~спільна власність \~двох або більше осіб \~без визначення \~часток кожного \~з них у праві \~власності є \~спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній \~сумісній власності, володіють \~і користуються ним спільно. Згідно ст. 370 ЦК України у випадку виділення частки в праві спільної сумісної власності вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом, або рішенням суду. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що співвласники в рівних частках користуються, володіють спільним \~майном, іншим чином визначити частки сторін у спільному майні \~неможливо, суд вважає необхідним визначити, що їх частки \~є рівними і складають по 1/4 \~частині \~- частка кожного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі\~\~ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 123, 212, 214 ЦПК України, суд \~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved