Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про встановлення нікчемності заповіту, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. На даний час залишився заповіт, який начебто склала його мати та був посвідчений 06 серпня 2010 року секретарем Маршинецької сільської ради Новоселицького району. Разом з тим, даний заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки його мати не володіла українською мовою, якою був складений вказаний заповіт. Текст заповіту не містить запису про здійснення перекладу його змісту з державної мови на молдовську мову, якою володіла його мати. Оскільки, даний заповіт є предметом спору між сторонами, просив визнати його нікчемним. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачки позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти визнання спірного заповіту нікчемним з підстав нездійснення перекладу заповіту спадкодавці [PERSON], яка українською мовою не володіла. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до заповіту складеного матір'ю позивача [PERSON], яка померла [INFO] року, та посвідченого 06 серпня 2010 року секретарем виконкому Маршинецької сільської ради Новоселицького району, остання заповіла земельні ділянки та житловий будинок по [ADDRESS] своїй доньці - відповідачці по справі [PERSON]. Спадкодавець [PERSON] не володіла українською мовою, що сторонами визнається, тому в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає. Разом з тим, вказаний заповіт не містить запису про наявність свідків при його посвідченні та про здійснення перекладу його змісту з державної української мови на молдовську мову, якою володіла [PERSON]. З матеріалів спадкової справи, відкритої нотаріальною конторою після смерті спадкодавці [PERSON] вбачається, що сторони своєчасно прийняли спадщину після її смерті, звернувшись із відповідними заявами до нотаріуса протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Тим самим, позивач має право оспорювання вказаного заповіту. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. За змістом ст.ст. 1248, 1253 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися у присутності не менш як двох свідків. При цьому свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Згідно п.п. 6, 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року, діючої на час складання спірного заповіту, мова нотаріального діловодства визначається статтею 20 Закону України «Про мови в Українській РСР». Якщо особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй посадовою особою виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію, або перекладачем, про що зазначається в посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою якою виготовлений документ, підписується тією мовою, яку вона знає. Якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії неписьменний, посадова особа виконавчого комітету, крім того, зобов'язана прочитати йому текст документа і зробити про це на документі відмітку. Приймаючи до уваги, що спадкодавець [PERSON] не володіла українською мовою, якою був складений заповіт, текст заповіту їй не був перекладений на мову, яку вона знала, суд приходить до висновку про порушення вимог щодо форми та посвідчення даного заповіту. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. У відповідності до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак, за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що предметом спору сторін є нікчемність заповіту, який був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, представник відповідачки позов визнав та визнання ним позову не суперечить закону та обставинам справи, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 207, 1217, 1247, 1248, 1251, 1253, 1257 ЦК України, суд

Outcome: approved