Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2013 року у справі № 152/399/13-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 450 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. З часу присудження аліментів пройшло більше пяти років. За цей час значно змінився рівень життя, підвищились ціни і соціальні гарантії. Відповідно до вимог діючого законодавства, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, встановлений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області, встановивши їх в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у ньому, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Свою позицію обгрунтовував тим, що позовну заяву подано з порушенням підсудності, так як відповідач проживає в [INFO], а, відтак, справа підсудна Хмільницькому міськрайонному суду Вінницької області, тобто за місцем реєстрації відповідача. Окрім того, представник відповідача посилається на те, що відповідач працює в бюджетній сфері в Обласному клінічному госпіталі ветеранів війни на посаді медичної сестри, має невеликий дохід. Відповідач проживає зі своєю бабусею [PERSON] , яка часто хворіє, а тому відповідач не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від своїх доходів (заробітку), оскільки це приведе до його зубожіння. Натомість відповідач згодний сплачувати аліменти в розмірі 1/6 від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши доводи позивача та заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши усі обставини справи, суд установив наступне. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 25 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2011 року у справі № 152/329/13-ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 5). Із довідки виконавчого комітету Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 253 від 21 березня 2018 року вбачається, що [PERSON], 03 липня 2011 року проживає разом із позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні (а.с. 8). Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 182, 184, 192 СК України, відповідно до яких розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може за заявою платника або одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів на одну дитину визначений у одній чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Суд при розгляді вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню, шляхом зміни способу стягнення. Постанова пленуму Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13 вказує на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження. У сукупності наведеного, судом визнається необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позовних вимог, тобто в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неможливість сплачувати вказану суму.

Outcome: approved