Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з відповідачем 19.08.2015 р. було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 8178,65 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення здійснюється щомісячно з 01 по 25 число. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір. Умови Генеральної угоди відповідачем не виконуються у зв`язку з чим відповідач станом на 20.07.2020 р. має заборгованість в сумі 24855,05 грн., яка складається із: 6832,33 грн. - заборгованість за кредитом; 3141,71 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 13889,58 грн. - заборгованість по пені; 991,43 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість у розмірі 24855,05 грн. за кредитним договором від 19.08.2015 р.; судові витрати в сумі 2102,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив суд заяву в якій просить справу розглянути без його участі, не заперечив щодо заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлялася судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву суду не направила. Суд вважає за можливе справу розглянути без її участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 19.08.2015 р. між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, і відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятних умов для виконання позичальником(відповідачем) зобов`язань по кредитному договору № SAMDN42000007730168 від 14.06.2006 р.(договір № 1), а також приєднання до Умов та правилам надання продукту кредитних карт. Згідно умов зазначеної угоди сторони узгодили зменшити розмір заборгованості, що виникла з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 292,00 грн., комісію на 74,79 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 624,5 грн. Згідно умов угоди сторони встановили, що на дату підписання цієї угоди розмір заборгованості за договором 1 складає 8678,65 грн.(1.1.2). Дата остаточного погашення заборгованості за договорами встановлено сторонами 31.08.2016 р. П.2.1 генеральної угоди встановлено, що банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 8178,65 грн. на строк 12 місяців з 19.08.2015 р. по 31.08.2016 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 8178,65 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 0,83% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в указані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти(щомісячний платіж) в сумі 719,55 грн. для погашення заборгованості по кредиту яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності із Умовами та правилами. Дата останньої погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.08.2016 р. П.2.2 генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 991,43 грн. Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Банком умови договору виконані. Свої ж зобов`язання по кредитному договору відповідач належним чином не виконав. Як вбачається із виписки по кредитному рахунку(а.с.69) відповідач в рахунок погашення заборгованості здійснив одну проплату 25.10.2015 р. в сумі 720,00 грн. Заборгованість відповідача по кредитному договору згідно розрахунку позивача (а.с.3-4) станом на 20.07.2020 р. складає 24855,05 грн., в т.ч.: 6832,33 грн. - заборгованість за кредитом; 3141,71 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 13889,58 грн. - заборгованість по пені; 991,43 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Розмір заборгованості відповідачем не оспорено. На думку суду, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 6832,33 грн. заборгованості по кредиту є обгрунтованими, доведеними належними доказами, а тому підлягають до задоволення. Згідно з умовами кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, укладанений на 12 місяців, дата закінчення строку його дії 31.08.2016 р.(п. 1.1.3, 2.1 договору). За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку його дії (серпень 2016 року включно). Отже, у межах строку кредитування по серпень 2016 року включно відповідач мав повертати кредит і сплачувати відсотки періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з вересня 2016 р. у позичальника виник обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (по серпень 2016 року). В подальшому, права та інтереси банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, такі вимоги позивачем не заявлялися. При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Тому, стягненню з відповідача підлягають лише відсотки нараховані станом на 31.08.2016 р., відповідно до розрахунку банку вони складають 699,15 грн., а не 3141,71 грн. які просив стягнути позивач в позовній заяві. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.08.2015 р. посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. З врахуванням правової позиції висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який наданий позивачем в обгрунтування позовних вимог, і який не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.08.2015 р. В зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд також враховує, що умовами Генеральної угоди від 19.08.2015 р. не передбачено не передбачено обов`язку відповідача сплатити пеню за порушення умов договору. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача стягнути з відповідача 13889,58 грн. - заборгованість по пені задоволенню не підлягають. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Вимоги позивача стягнути з відповідача 991,43 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди підлягають до задоволення, оскільки пред`явлені в межах обумовленої сторонами суми згідно умов п.2.2 договору. В зв`язку з викладеним позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт № б/н від 19.08.2015 р. в сумі 8522,91 грн., в т.ч.: 6832,33 грн. заборгованості за тілом кредиту, 699,15 грн. - заборгованості за відсотками, 991,43 грн. - штраф. Враховуючи викладене,

Outcome: partial