Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] які діють також як законні представники неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації про виселення без надання іншого житлового приміщення, в обґрунтування якого вказав, що йому на праві власності належить будинок по вул. Кірова, 10 в с. Розсоша. У вказаному будинку також проживає донька позивача [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] З 2011 року до вказаного будинку без його згоди вселився відповідач [PERSON], який в 2014 році зареєстрував з [PERSON] шлюб. [PERSON] погрожує позивачу розправою, вчиняє бійки, у звязку з чим позивач неодноразово звертався до правоохоронних органі, що не дало результатів. Відповідачі вимагають від позивача відчужити на їх користь будинок та земельну ділянку, у звязку з чим позивач не може почуватись у безпеці у власному домі. [PERSON] того, відповідач [PERSON] має власне житло, проте добровільно виселитись не бажає. У звязку з чим позивач просить виселити [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі ст. 116 ЖК України без надання іншого житла, як таких що систематично порушують правила співжиття, а також самоправно зайняли житлове приміщення. В судовому засіданні позов позивач позовні вимоги підтримав та просив задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказала що проживає в вказаному будинку з народження, перешкод в користуванні будинком батьку не чинить, навпаки батько постійно вчиняє сварки, підстав для виселення її разом з неповнолітніми дітьми не має. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вказала що позов безпідставний, оскільки відповідач і не притягувались до відповідальності за порушення правил співжиття, навпаки позивач вчиняє сварки в сімї, за що притягувався неодноразово до адміністративної відповідальності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що позивач безпричинно ображає його дружину, за яку він заступився, майна позивача не псують, конфлікти не провокують. Представник третьої особи служби у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнала, вказавши на його необґрунтованість та недоведеність, оскільки будь-яких доказів протиправної поведінки відповідачів не надано. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником будинку з надвірними будівлями по вул. Кірова, 10 в с. Розсоша Хмельницького району. За вказаною адресою зареєстровані та проживають син [PERSON], донька [PERSON], онуки [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], зять [PERSON] проживає без реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст.64 ЖУ України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Позивач у позовній заяві послався на одну із підстав для виселення відповідачів із зазначеного будинку, а саме на ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а запобігання і заходи громадського впливу виявилися безрезультатними. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. [PERSON] того, згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року (із змінами та доповненнями) під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Відповідно до висновку ДІМ Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області від 30.03.2014 року та від 30.04.2014 року [PERSON] звертався із заявою, в якій просить прийняти міри до [PERSON], який безпідставно погрожував фізичною розправою, проте за результатами перевірки встановити інформацію по даному факту не представилось можливим, оскільки [PERSON] відмовився давати пояснення, у звязку з цим перевірка по даних фактах припинена. Натомість, відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду від 22.14.2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, за те, що погрожував своїй доньці [PERSON] фізичною розправою, ображав її нецензурною лайкою. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду 26 березня 2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за те що вчинив психічне насильство в сімї психологічного характеру відносно доньки [PERSON] Згідно довідок характеристик від 02.06.2015р. № 203, 204 наданих Розсошанською сільською радою [PERSON], та [PERSON] зарекомендували себе з позитивної сторони, в побуті та в сімї ведуть себе добре, зауважень та скарг на їх адресу до сільської ради не надходило. Також відсутні скарги щодо зловживання відповідачами спиртними напоями (довідки Розсошанської сільської ради від 02.06.2015р. № 338, 339). Згідно листа служби у справах дітей Хмельницької районної державної адміністрації малолітні [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] на обліку, як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах, в службі у справах дітей не перебували. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з сестрою [PERSON] в нього нормальні стосунки, а конфлікти в сімї провокує позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що скарг на відповідачів щодо протиправної поведінки в сільську раду не надходило. При цьому неодноразово запрошувались позивач та відповідач [PERSON] на сесію сільської ради для вирішення конфлікту. Пропонувались варіанти вирішення житлової проблеми [PERSON], проте він відмовився від поділу земельної ділянки, запропонованого гуртожитку, а наполягає на виселенні доньки з дітьми. Пояснення свідка [PERSON] щодо зловживання відповідачами спиртними напоями та неналежної поведінки суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами. Також суд критично оцінює покази свідка [PERSON] щодо побиття позивача відповідачами, оскільки вони не узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами Суд вважає, що допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не дали пояснень по суті спору та їх пояснення правового значення для вирішення спору не мають. Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано доказів систематичного порушення відповідачами правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, заходи запобігання і громадського впливу виявились за даними фактами до відповідачів не застосовувались, не здобуто таких доказів і судом. У звязку з чим позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed