Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

В березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що 14 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 60МС/2007, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 125000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 10 червня 2010 року. У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором між Банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладені відповідні договори поруки. Відповідачі зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконали, у звязку з чим станом на 23 грудня 2014 року існує заборгованість перед Банком в сумі 363041,02 дол. США, що еквівалентно 5685222 грн. 37 коп.. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 363041,02 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23 грудня 2014 року (1 дол. США = 15,66 грн.) еквівалентно 5685222 грн. 37 коп., а також сплачені позивачем судові витрати. В судовому засіданні при розгляді справи 13 жовтня 2015 року представник позивача підтримав вимоги позову. Просив про його задоволення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення проти позову. Посилався на те, що у даній справі сплинув строк позовної давності. Крім того, справа між тими ж сторонами вже розглядалась судом і було ухвалене рішення. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитну угоду № 60МС/2007, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 125000,00 дол. США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом (32% у випадку порушення зобовязань за кредитом) з кінцевим терміном повернення 10 червня 2010 року. 16 червня 2007 року між Банком та [PERSON] укладено договір про видачу траншу № 1-60МС/2007, згідно п.1.1 якого Банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, встановленого п. 1.2 кредитної угоди № 60МС/2007 від 14 червня 2007 року. Сума траншу кредиту складає 125000,00 дол. США. 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про видачу траншу № 2-60МС/2007, згідно п. 1.1 якого Банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, встановленого п. 1.2 кредитної угоди № 60МС/2007 від 14 червня 2007 року. Сума траншу кредиту складає 18000,00 дол. США. У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором між Банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладені відповідні договори поруки. Відповідно п. 2.2 кредитного договору позичальник зобовязався сплачувати проценти за користування кредитом, здійснювати погашення кредитів, процентів та винагород в порядку і строки згідно графіків погашення. Згідно п. 6.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті процентів,за користування кредитом, строків повернення кредитів, винагороди, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконали, у звязку з чим станом на 23 грудня 2014 року існує заборгованість перед Банком. Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачам нарахована заборгованість в сумі 363041,02 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредиту 91115,80 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом 134518,80 дол. США, заборгованості по комісії 1647,60 дол. США, пені 135758,82 дол. США. Відповідно до 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний суд в Рішенні у справі № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначив, що положеннями частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього захисту та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь - якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходив з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій\~статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналізуючи наведені обставини, суд з урахуванням розміру збитків, заподіяних Банку з вини відповідача, приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ч.3\~ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру пені, яку просить Банк стягнути з відповідача, з 135758,82 дол. США до 40000,00 дол. США. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Банку на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611 ЦК України підлягає частковому задоволенню. З відповідачів на користь Банку слід стягнути заборгованість за тілом кредиту 91115,80 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом 134518,80 дол. США, заборгованість по комісії 1647,60 дол. США., пеню 40000.00 дол. США, що всього складе 267282,20 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23 грудня 2014 року еквівалентно 4185639 грн. 25 коп. (1 дол. США = 15,66 грн.). Що стосується посилань відповідача [PERSON], то суд вважає їх необґрунтованими. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~ 612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та 5\~ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України). Згідно із ч.ч.1,2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п. 6.7 кредитної угоди № 60МС/2007 від 14 червня 2007 року, що був підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з умовами кредитного договору, строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки (пені, штрафів) за цією угодою встановлені сторонами тривалістю пять років. Пунктом 1.3 кредитної угоди № 60МС/2007 від 14 червня 2007 року строк повернення кредиту та окремих частин - траншей кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, процентів і винагород, які є невідємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 10 червня 2010 року. Як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку позичальника, останнє погашення кредиту було здійснено позичальником 30 травня 2011 року. 16 лютого 2015 року Банк направив відповідачам повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та 26 березня 2015 року звернувся з позовом про стягнення заборгованості до суду. Крім того, як вбачається з довідки Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 9 вересня 2015 року та наданих позивачем матеріалів, що були досліджені в судовому засіданні, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2010 року, ухвалене у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПП «Николаев-Шимпиньон» про звернення стягнення, яке було змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 8 грудня 2010 року, не виконано, жодне майно, перелічене в рішенні суду, станом на 9 вересня 2015 року реалізоване в рахунок погашення заборгованості не було. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати у рівних частках з кожного з відповідачів.

Outcome: partial