Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила визнати будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину даного будинку, виділивши їй 1/2 частину приміщення згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, про призначення якої мала просити в майбутньому, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину даного будинку, виділивши [PERSON] 1/2 частину приміщення. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 листопада 2013 року позов задоволено частково, визнано будинок [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного будинку. Не погодившись з таким рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, визнати спільною сумісною власністю 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину даного будинку, у власності відповідача [PERSON] залишити 5/6 частини будинку. Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що прийнято з порушенням матеріального та процесуального права, зокрема апелянт зазначає, що судом безпідставно відмовлено у призначенні судової будівельно-технічної експертизи, яка необхідна була для визначення обсягу та вартості робіт, а також використаних будівельних матеріалів при здійсненні реконструкції, ремонту спірного будинку, адже після припинення шлюбу відповідач за власні кошти здійснював реконструкції та ремонт спірного будинку. [PERSON] зазначає, що виконавши поліпшення у спірному будинку, він фактично збільшив свою частку у даному домоволодінні, [PERSON] не приймала участі у здійсненні ремонту, тому не має права претендувати на 1/2 його частину. Також апелянт зазначає, що судом прийнято до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які вказували, що також витрачали свої кошти на ремонт будинку, проте не надали суду доказів з цього приводу, пояснення ж відповідача щодо купівлі будівельних матеріалів підтверджуються квитанціями та чеками, які є в матеріалах справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. В ході судового розгляду даної справи встановлено і підтверджується її матеріалами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1986 року по 2011 рік (а.с.9, 56). За час шлюбу сторонами було набуто майно - житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], який був придбаний згідно договору купівлі-продажу від 04 серпня 2003 року (а.с.42). Фактично сторони припинили сімейні відносини в червні 2010 року. Домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна не встановлено, проте наявність такого майна сторонами не заперечується. Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи в цій частині, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про визнання права спільної сумісної власності на спірне домоволодіння. Рішення суду в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу для встановлення ринкової вартості будинку, будівельно-монтажних і ремонтних робіт, використаних будівельних матеріалів, вартість будинку з урахуванням поліпшень. З висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-41 від 25 березня 2014 року, вбачається, що дійсна ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] на час проведення експертизи становить 323906 грн. Дійсна вартість без урахування виконаних робіт - 298393 грн., тобто дійсна ринкова вартість будинку збільшилась на 25513грн. Також, судом першої інстанції встановлено та не викликає сумніву у колегії суддів апеляційного суду, що після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, відповідач купував будівельні матеріали та виконував роботи по поліпшенню будинка, що підтверджується товарними чеками, накладними (а.с.62-83), а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які використовувалися при проведенні ремонтних робіт будинку [ADDRESS] Проте, колегія суддів не може погодитись з рішенням в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки в цій частині рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права. Так, задовольняючи позов [PERSON] в цій частині, суд вважав безпідставними доводи відповідача про те, що розмір частки в будинку відповідача необхідно збільшити, у зв'язку із тим, що відповідач за власні кошти провів ремонт після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, внаслідок чого збільшилась вартість спірного будинку, оскільки суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, тобто вказана відповідачем обставина не є підставою для збільшення його частки в спільному майні та відповідачем не доведено, що позивач не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї та спільне майно витрачала на шкоду інтересам сім'ї. Проте суд не врахував, що відповідно до норм ч.6 ст.57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею/ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до вимог ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Відповідно до абз.1 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Отже, судом першої інстанції було встановлено, яке саме майно було придбано подружжям, проте не встановлено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення шлюбу, не з'ясовано джерело і час його придбання. Висновком судової експертизи підтверджується, що дійсна ринкова вартість домоволодіння після припинення шлюбних відносин збільшилась на 25513 грн., тобто, поділу підлягає домоволодіння, яке було наявне у подружжя до 2010 року та вартість якого складає 298393 грн. Вартість часток кожного з сторін до поліпшення складає 298393 грн. : 2 = 149196,50 грн. Вартість частки відповідача складає 149196,50 + 25513 = 174709,50 грн. Вираховуючи розмір часток отримуємо: частка позивачки складає 46% або 23/50 в домоволодінні, а частка відповідача - 54% або 27/50. Відповідно до положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що за позивачем необхідно визнати право власності на 23/50 частини будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS], а за відповідачем - 27/50 частини даного будинку. Кошти, які вносились на ремонт повнолітніми дітьми сторін не впливають на розмір часток сторін, оскільки відсутні будь-які домовленості з цього приводу та у відповідному порядку можуть бути стягнуті ними зі сторін. На виконання приписів статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги та оплату судової будівельно-технічної експертизи на користь [PERSON] 5634 (п'ять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 75 коп.

Outcome: partial