Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку обґрунтував наступними обставинами. Позивач перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 13.03.2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Позивач також зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. Як зазначив позивач, він не мешкає разом із відповідачем з 02.07.2014 року. Отже, на думку позивача, при таких обставинах подальше перебування у шлюбі та збереження родини є неможливим. Майновий спір в межах даної позовної заяви - відсутній. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд розірвати укладений з відповідачем шлюб. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак доказів на підтвердження поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надала. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Позивач проти заочного рішення не заперечує, наслідки та порядок перегляду заочного рішення розуміє. Таким чином, суд визнав причини неявки відповідача неповажними та ухвалив розгляд справи провести у відсутність відповідача на підставі наявних у справи матеріалів. Судом встановлено, що 13.03.2013 року між сторонами був укладений шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було зроблено відповідний актовий запис № 40 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи копії повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] Судом також встановлено, що подружжя «[PERSON]» в межах даної цивільної справи, спору про поділ спільного майна подружжя не має. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 Сімейного Кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом достеменно встановлено, що сторони вже тривалий час не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, будь які взаємини подружжя не підтримує, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Отже, проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного і

Outcome: approved