Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

В апеляційній скарзі\~ [PERSON] просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року, посилаючись на\~ невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення\~ судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, доводи апелянта, вважає скаргу обґрунтованою, а оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом\~ [PERSON] належить 4/9 частки жилого будинку 3 по\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ вул. Павлоградській в м. Павлограді. У будинку зареєстроване постійне місце проживання відповідачів, які не є власниками цього будинку і членами сім'ї позивачки, оскільки вселилися до будинку у 1979 році як члени сім'ї співвласниці будинку [PERSON], яка заповіла свою частку будинку дочці [PERSON]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнали, що з\~ 2010 року в вказаному будинку не проживають. [PERSON], складеного головою квартального комітету № 42 м.Павлограда\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 10 листопада 2014 року за участю сусідів, -\~ у спірному будинку з 2007 року ніхто не проживає. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що будинок на даний час знаходиться у аварійному стані, непридатному для проживання, потребує ремонту, інтерес до будинку відповідачі не втратили, а тому факт непроживання відповідачів у будинку визнав поважними, що стало підставою для відмови в позові. Однак, з даним висновком суду першої інстанції погодитись не можна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має\~право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника жилого будинку (квартири), який не є його співвласником, на користування жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. [PERSON] ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Між тим, зазначені норми закону суд не врахував та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки звернення до суду з вимогою про позбавлення права користування житловим приміщенням є однією з форм захисту власником своїх прав. Зазначені судом підстави не можна визнати поважними з огляду на те, що доказів про спроби відповідачів вселитися та бажання проживати у будинку, відремонтувати його не надано. А тому, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки поважності причин для непроживання відповідачів у будинку протягом досить тривалого часу, - не встановлено. Щодо позовних вимог\~про зняття\~відповідачів з реєстраційного обліку, то вони не підлягають задоволенню, оскільки Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яке має повноваження щодо здійснення таких дій, не було залучено до участі у справі в якості відповідача, а лише третьої особи, а від так на нього не можна рішенням суду покласти виконання будь-яких обовязків. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Зважаючи на викладене, висновки, зазначені у судовому рішенні, зроблені без повного та всебічного зясування обставин справи, протирічать дійсним обставинам справи, а тому, апеляційний суд вважає, що районний суд ухвалив незаконне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, є підстави для скасування судового рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial