Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

В березні 2016 року представник ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ за період з 01 жовтня 2014 року по 01 липня 2015 року у розмірі 2704 грн. 97 коп. в солідарному порядку та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 08 жовтня 2014 було проведено демонтаж газового лічильника відповідачів для повірки та в цей же день встановлено, що лічильник непридатний для подальшої експлуатації, про що було повідомлено відповідачів письмово 23 жовтня 2014 року. Відповідачі продовжували користуватися природним газом, оскільки при знятті лічильника, у зв'язку з відсутністю вільного лічильника у обмінному фонді, було встановлено перехідний патрубок. Оплата споживання природного газу відповідачами не здійснювалася, а тому утворилася вказана заборгованість. Ухвалою суду від 15 квітня 2016 провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито у зв'язку зі смертю останньої. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ за період з 01 жовтня 2014 року по 01 липня 2015 року у розмірі 2704 грн. 97 коп. та стягнуто судові витрати в розмірі 1378 грн. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з неї 1736 грн. 33 коп. та судових витрат. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час проведення повірки лічильника представник ПАТ «Чернігівгаз» зняв газовий лічильник на повірку, не встановив іншого, не складав акту про демонтаж лічильника газу, не запросив прийняти участь в експертизі, що є порушенням Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженого Наказом Міністерства палива та енергетики України 27 грудня 2005 року. Також апелянт зазначає, що акт експертизи лічильника газу про його непридатність [PERSON] не надавався та такого акту немає в матеріалах справи. Довідка про непридатність засобу вимірювальної техніки, що є в матеріалах справи, не передбачена також вищезазначеним Положенням. Проведення експертизи газового лічильника без участі споживача є порушенням п.3.2.5 даного Положення, а згоди на проведення експертизи без своєї участі відповідач не надавав. Крім того, апелянт зазначає, що Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів вимірювальної техніки здійснюється за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Тому, непроведення позивачем ремонту лічильника є порушенням вказаного Закону. [PERSON] не погоджується з розрахунком за споживання природного газу з 23 грудня 2014 року по 08 квітня 2015 року, оскільки вартість спожитого природного газу нараховувалась не за встановленими нормами споживання. Зазначає, що позивачем в розрахунку допущено помилку, взято норму споживання природного газу на індивідуальне опалення на 1 м.к.в - 11 м.куб., замість 7 куб.метрів, передбачених п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки газовий лічильник відповідача 08 жовтня 2014 року був знятий на повірку, та виявився непридатним, а новий встановлений 09 квітня 2015 року, то розрахунок газу за цей період нараховувався відповідно до п.161 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. N 2246 та обрахована вірно. Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що дані висновки суду є правильними та обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам по справі. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до наряду на зняття побутового лічильника за місцем мешкання відповідача в [ADDRESS], 08 жовтня 2014 було знято газовий лічильник на повірку (а.с.15). Згідно довідки ДП «Чернігівстандартметрологія» від 08 жовтня 2014 року цей лічильник визнаний непридатним (а.с.16). 23 жовтня 2014 року відповідачу було вручено повідомлення, що лічильник визнано непридатним та у подальшому розрахунок споживання газу буде здійснюватися протягом двох місяців з дня повідомлення за середньомісячним споживанням природного газу, а в подальшому - відповідно до встановлених норм споживання (а.с.17). Новий лічильник було установлено в квартирі [PERSON] 09 квітня 2015 року (а.с.18). Кошти, які сплачувала відповідач за послуги з газопостачання за цей період ТОВ «Чернігівгаз Збут» були перераховані позивачу та враховані у розрахунку заборгованості, що підтверджується довідками ПАТ «Чернігівгаз» від 19 лютого 2016 року та від 18 травня 2016 року, а також платіжними повідомленнями. Судом першої інстанції вірно встановлено, що дії відповідача відповідають вимогам п.161 Правил (в редакції на час зняття лічильника) згідно з яким, періодична повірка лічильників газу, їх технічне обслуговування та пов'язаний з такою повіркою ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж лічильників, належних споживачам) здійснюються за рахунок газорозподільного підприємства. На період зняття лічильника газу для проведення його періодичної/позачергової повірки та ремонту, пов'язаного з такою повіркою, або для проведення ремонту за заявою споживача газорозподільне підприємство встановлює лічильники газу з обмінного фонду. У разі коли замість тимчасово вилученого лічильника неможливо встановити інший, розрахунки із споживачем здійснюються залежно від середньомісячного обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менш як шість місяців. У разі коли лічильник газу, що перебуває у власності споживача, визнано в установленому порядку непридатним до подальшої експлуатації та ремонту, розрахунки із споживачем здійснюються протягом двох місяців з дня письмового повідомлення газорозподільним підприємством споживачеві про визнання лічильника газу непридатним до експлуатації та ремонту відповідно до середньомісячного обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менш як шість місяців, а в подальшому - відповідно до встановлених норм споживання та вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». В суді апеляційної інстанції відповідач подала письмові заперечення, в яких вказала, що платила за використаний газ по розрахунковій книжці, оскільки в квитанціях повна нісенітниця, також зазначила, що їй не надали акт про повірку для можливості відремонтувати старий лічильник, оскільки новий лічильник коштує дорого, а коштів вона не має. Як вбачається з розрахунків заборгованості, плата нараховувалась відповідно до п.161 Правил. Кошти, які частково сплачувала відповідач за послуги з газопостачання за цей період були перераховані позивачу та враховані у розрахунку заборгованості (а.с.6-12). Таким чином не знайшли своє підтвердження і доводи апелянта щодо порушень при повірці лічильника позивачем та неврахуванні сплачених нею коштів. Жодного доказу, який би заперечував розмір заборгованості за надані послуги з газопостачання, неправомірність її виникнення та відсутність факту користування природним газом у період з 01 жовтня 2014 року по 01 липня 2015 року апелянтом не було надано. Доводи апеляційної скарги, що лічильник природного газу перебував у власності ПАТ «Чернігівгаз» суперечать матеріалам справи, оскільки власником газового лічильника був попередній власник квартири, яка на даний час є власністю [PERSON], а відповідно до Правил безпеки - власниками систем газопостачання є їх замовники. Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги стосовно невірного нарахування заборгованості, також [PERSON] була повідомлена про подальше проведення нарахувань за споживання природного газу у відповідності до п.161 Правил. Статтями 10, 11 ЦПК України імперативно встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, слід зазначити, що до апеляційної скарги [PERSON] додала копію листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у відповідь на її звернення, щодо проведення повірки її лічильника, установки нового та нарахування заборгованості, які, однак, не суперечать висновкам суду першої інстанції. Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. За наявних у справі доказів суд першої інстанції не мав належних правових підстав для відмови у задоволенні даного позову, а тому висновок суду є правомірним і обґрунтованим. Водночас, слід зазначити, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вирішив питання щодо стягнення судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України, посилаючись на те, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» стягнуто судові витрати в сумі 1378 грн. у відшкодування судового збору. Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки при ухвалені оскаржуваного рішення та стягненні з [PERSON] судового збору, судом було допущено порушення норм процесуального права, суд не звернув уваги та не дослідив, що відповідач, згідно наданих письмових доказів є інвалідом 2 групи на час ухвалення рішення судом першої інстанції та на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з [PERSON] на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» скасуванню. В іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

Outcome: partial