Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тесту АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № б/н від 18.04.2008 року в розмірі 19247,60 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору від 18.04.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за даним договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість 19247,60 грн., яка складається з: - 4523,68 грн. заборгованість за кредитом; - 13331,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована часина); - 892,74 грн. штраф (процентна складова). У звязку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить позов задовольнити в повному обсязі. Від представника позивача разом з позовом надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 24). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з ч. 11 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.37,42), відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.04.2008 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З тексту заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку. Своїм підписом [PERSON] погодився з тим, що дана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Статтею 634\~ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 204\~ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], шляхом підписання заяви, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.ст.525,526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Матеріали справи свідчать, що станом на 30.04.2018 року сума заборгованості за кредитним договором від 18.04.2008 року складає 19247,60 грн., з яких: - 4523,68 грн. заборгованість за кредитом; - 13331,18 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована часина); - 892,74 грн. штраф (процентна складова) (а.с.5-8). Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612\~ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобовязань, суду не надано. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved