Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач, Банк) звернулось до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованість за кредитним договором у розмірі 16943,14 грн. Також Банк просить стягнути з відповідача судові витратив розмірі 1921 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до Банку та підписав заяву №б/н від 25.07.2016, за якою отримав від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 6906,43 грн. В порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та положень Заяви, Витягу з умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 03.03.2010 №СП-2010-256, які разом із заявою складають між Банком та відповідачем Договір про надання банківських послуг, що підтверджуються підписом останнього у Заяві, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 15.07.2019 дорівнює 16 943,14 грн, а саме: 5214,33 грн - заборгованість за кредитом; 1927,62 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6465,67 грн - заборгованість за пенею та комісією; 3335,52 грн - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.08.2019 провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб (а.с.43-44). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.10.2019 у позивача, на підставі ч.7 ст.81 ЦПК України, витребувані документи на підтвердження доводів, викладених в позові (а.с.55-56). Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення судом заочного рішення. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме, шляхом направлення за місцем його реєстрації (а.с.53) судових повісток разом із копіями позовних документів рекомендованими листами з повідомленням про вручення, відповідні поштові повідомлення повернуті на адресу суду із відмітками працівника пошти «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України, по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів; про заочний розгляд справи судом постановлена ухвала від 14.11.2019. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 25.07.2016 між позивач та відповідачем була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за змістом якої відповідач погодився, що сума його заборгованості перед банком дорівнює 7 466,42 грн; дата погашення заборгованості 31.07.2017; банк надає відповідачу строковий кредит на строк 12 місяців з 25.07.2016 по 31.07.2017 в розмірі 6906,44 грн в обмін на обов`язок відповідача повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,083% в місяць. За приписами п.2.2 вказаної угоди заборгованість по кредиту, починаючи з 32-дня порушення, вважається простроченою, відповідач сплачує банку штраф в розмірі 3 335,52 грн (а.с.62). Позивач додав Витяг з умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 (а.с.7-30), яка не містить підпису відповідача в підтвердження його ознайомлення саме з такими умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до довідки Банку відповідачу в межах підписаного кредитного договору №б/н були видані такі кредитні картки: 5168755523629877 терміном дії 01/20; [NUMBER] терміном дії 04/20; [NUMBER] терміном дії 01/20 (а.с.63). Відповідно до довідки Банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача (договір б/н), останньому було встановлено кредитний ліміт 6906,44 грн. (а.с.60). За випискою з карткового рахунку відповідача за період з 01.01.1999 по 26.10.2019 кредитний ліміт дорівнює 6906,44, всього прихід «1850,72 CR», всього розхід «16227,15», 22.08.2016 відповідач поповнив картку на суму в розмірі 617 грн (а.с.60-61). Станом на 15.07.2019 заборгованість відповідача перед Банком відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25.07.2016 дорівнює 16 943,14 грн, а саме: 5214,33 грн - заборгованість за кредитом; 1927,62 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6465,67 грн - заборгованість за пенею та комісією; 3335,52 грн - штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. (а.с.4). Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з таких норм права. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором; р озмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 ст.546 ЦК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ч.2). Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 ЦК України). Положеннями ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; п енею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що в порушення норм закону відповідач зобов`язання за укладеним ним з Банком Договором (Генеральною угодою) належним чином не виконав, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 5214,33 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 1927,62 грн та штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в розмірі 3335,52 грн - підлягають задоволенню. Одночасно суд зазначає, що оскільки отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а згідно з ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 6 465,67 грн задоволенню не підлягають, оскільки порядок її нарахування та розмір не визначений в Генеральній угоді, п.2.8 якої лише визначено, що при порушенні відповідачем зобов`язань з погашення кредиту, а відповідач за позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення (а.с.62). Посилання позивача на Витяг з умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 є безпідставними, оскільки вони не містять підпису боржника - відповідача в підтвердження ознайомлення саме з таким текстом умов та правил. Витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали даної справи не містять підтверджень, що саме надані до позову Витяг з умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, що, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Витяг з умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, суд не приймає до уваги посилання позивача на приписи долучених до позову Витягу з умов та правил. При цьому суд враховує положення ч.6 ст.81 ЦПК України, за якими доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Також суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, з огляду на те, що позивачем не було доведено обізнаності відповідача щодо всіх умов кредитування, зокрема щодо розміру та умов сплати пені, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 16943,14 грн, задоволено позов в сумі 10 477,47 грн, що складає 62 %; судовий збір сплачений позивачем при подачі позову, дорівнює 1921 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1191,02 грн (62% від 1921 грн).

Outcome: partial