Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

В вересні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт володіння на праві спільної сумісної власності нею та її чоловіком [PERSON], померлим [INFO] року, домоволодінням [ADDRESS] в місті Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., сараїв В,Г, споруд, мостіння № 1-10, 1.11, визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., сараїв В,Г, споруд, мостіння № 1-10, 1.11, та визнати за нею, як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., сараїв В,Г, споруд, мостіння № 1-10, 1.11. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що вона з 07 січня 1955 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. За час сумісного проживання у шлюбі з [PERSON], вони за сумісні кошти побудували житловий будинок [ADDRESS] в м. Дніпропетровську на земельній ділянці, яка була надана на підставі рішення Красногвардійського райвиконкому м. Дніпропетровська № 1150 від 03.09.1957 року для індивідуального будівництва житлового будинку. У 1965 році будівництво було завершено. І з того часу вони разом з чоловіком проживали в цьому житловому будинку, тобто, користувалися і володіли ним спільно. [INFO] року її чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина. За життя вони з [PERSON] володіли і користувалися домоволодінням спільно, частки не виділялися. Вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже, до спадкового майна належить 1/2 частина будинку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську. Позивачка являється спадкоємцем першої черги за законом. Їхня з чоловіком дочка - [PERSON] також являється спадкоємцем першої черги за законом, однак вона відмовилась від своєї частки у спадковому майні на користь позивачки. Коли позивачка звернулася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, їй було роз'яснено про необхідність надання правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності її померлого чоловіка [PERSON] на цей будинок, але такий документ відсутній, оскільки чоловік у свій час не зареєстрував будинок. Такі дії були зумовлені тим, що за реєстрацію будинку потрібно було заплатити велике мито, а чоловік хворів, їхня сім'я зазнавала фінансових труднощів. В 1962-1963 роках було змінено нумерацію житлових будинків по [ADDRESS] м. Дніпропетровську. Так, рішенням Красногвардійського райвиконкому м. Дніпропетровська № 1150 від 03.09.1957 року було надано право індивідуального будівництва [PERSON] по [ADDRESS], закріплено за ним земельну ділянку, присвоєно номер [ADDRESS]. Однак, в подальшому нумерацію будинків було змінено і їхній будинок значився під номером [ADDRESS], а потім під [ADDRESS]. Документ, на підставі якого було змінено нумерацію будинків відсутній, що підтверджується листами Красногвардійського райвиконкому та архівного управління Дніпропетровської міської ради. Спірний житловий будинок було збудовано ними у 1962 році. У зв'язку з вищевказаним, позивачка була вимушена звернутися до суду. Пізніше позивачка уточнила правові підстави своїх позовних вимог та вказала підставами своїх позовних вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин) та ст. ст. 86, 529-535 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги позивачки та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Раніше в попередньому судовому засіданні представник відповідача не визнавала позовні вимоги позивачки та просила відмовити позивачці в задоволенні її вимог. Вислухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER], виданим 09.09.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1213 (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивачка є дружиною [PERSON], померлого [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу Серії [NUMBER], виданим повторно 10.09.2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 14 від 07.01.1955 року (а.с.11). Крім того, у позивачки та її померлого чоловіка є дочка [PERSON]. Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, позивачка та їхня з померлим дочка 25 лютого 1995 року звернулися до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, а саме: позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом, а їхня дочка з заявою про відмову від спадщини. На підставі їхніх заяв, Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа 108/1995, що підтверджується листом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 19.12.2014 року за вих. № 3597/02-14. Проте, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, не було видане позивачці у зв'язку з тим, що у її чоловіка відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння. Так, за життя [PERSON], померлому [INFO] року, було надане право індивідуального будівництва по [ADDRESS], закріпивши за ним земельну ділянку площею 400 кв.м., присвоївши номер [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Красногвардійської райради депутатів трудящих від 03.09.1957 року за № 1150 (а.с.12), що підтверджується довідкою про землекористування Управління головного архітектора м. Дніпропетровська та планом земельної ділянки (а.с.13-14). 28 січня 1960 року між [PERSON] та Комунальним господарством виконкому Красногвардійської ради депутатів трудящих був укладений Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно. Вказаний договір був посвідчений нотаріусом Третьої нотконтори та зареєстрований в реєстрі за № 2-123 (а.с.26-28). На виділеній [PERSON], померлому [INFO] року, земельній ділянці останнім у період з 1960 року по 1965 рік був збудований житловий будинок загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., який згідно акту державної технічної комісії закінчений будівництвом та готовий до експлуатації (а.с.15-17). Вищевказаному будинку була присвоєна адреса: м. Дніпропетровську, [ADDRESS] Згідно акту представника БТІ м. Дніпропетровська від 14 березня 1997 року вищевказане домоволодіння належить [PERSON] на праві будівництва (а.с.18). 08 серпня 2014 року на домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську був складений технічний паспорт, інвентаризаційна справа № 3345, згідно якого домоволодіння складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., сараїв В,Г, споруд, мостіння № 1-10, І,ІІ (а.с.43-47). У період будівництва та станом на день смерті [PERSON], померлого [INFO] року, він (померлий) перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюбу Серії [NUMBER], виданим повторно 10.09.2013 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 14 від 07.01.1955 року (а.с.11). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську є сумісно нажитим майном подружжя [PERSON], померлого [INFO] року, та [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, суд вважає можливим встановити факт володіння на праві спільної сумісної власності [PERSON] та її чоловіком [PERSON], померлим [INFO] року, домоволодінням [ADDRESS] в місті Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., сараїв В,Г, споруд, мостіння № 1-10, 1.11 та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., сараїв В,Г, споруд, мостіння № 1-10, 1.11. Таким чином, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з 1/2 частини домоволодінням [ADDRESS] в місті Дніпропетровську. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що позивачка у встановлений законом строк та порядок звернулася до державної нотаріальної контори, суд вважає можливим визнати за [PERSON], як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 78,7 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., сараїв В,Г, споруд, мостіння № 1-10, 1.11.. На підставі викладеного та

Outcome: approved