Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO], які не проживають разом приблизно 5 років. 15 квітня 2015 року співробітниками кримінальної міліції у справах дітей Іллічівського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області стосовно малолітньої [PERSON] складено акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, дитина залишилась без батьківського піклування, дівчинка була знайдена на площі Незалежності в Іллічівському районі м. Маріуполя, її доставили до дитячого інфекційного відділення КЗ «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацука». Мати дитини [PERSON] прийшла до служби у справах дітей лише 20 квітня 2015 року і пояснила, що разом із донькою та співмешканцем [PERSON] приїхали додому від друзів, лягли відпочивати, а коли прокинулись, дитини вже не було. Із [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання нею обов'язків по вихованню та утриманню доньки, а також попереджено про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Одночасно відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. 21 квітня 2015 року малолітню [PERSON] повернуто до родини, а матір дитини взято під соціальний супровід для надання їй всебічної допомоги. За інформацією, наданою адміністрацією дошкільного навчального закладу комбінованого типу «Ясла-садок № 90 «Калинка», [PERSON] відвідувала заклад з 01 грудня 2010 року, дитина мешкає разом із матір'ю та її співмешканцем, іноді дитину до садка приводять в неохайному вигляді, вона часто хворіє, батьки участі у житті закладу не приймають. З 08 квітня 2015 року [PERSON] навчальний заклад не відвідувала, зі слів [PERSON] у зв'язку із тим, що вони будуть виїжджати до Російської Федерації. З 14 квітня 2015 року мати дитини на зв'язок не виходила. Після того, як дівчинка потрапила до лікарні, вихователі відвідали [PERSON], яка розповіла, що в лікарні їй добре, бо вдома грає гучна музика, а мати зі співмешканцем сваряться. Також адміністрація дитячого садку повідомила службу у справах дітей про те, що 08 травня 2015 року у зв'язку з тим, що [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп'яніння, [PERSON] віддали не їй чи співмешканцю, а бабусі дівчинки - [PERSON] 13 травня 2015 року малолітня [PERSON] була поставлена на профілактичний облік в службі у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради по категорії «проживання в сім'ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків». 15 травня 2015 року в телефонному режимі від завідувача дошкільним навчальним закладом № 151 надійшло повідомлення про те, що біля закладу приблизно о 13 годині знайдена дівчинка [PERSON]. Кримінальною міліцією у справах дітей Іллічівського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області складено акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Малолітня дитина була доставлена до дитячого інфекційного відділення КЗ «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацука». Матір дитини прийшла до служби лише 20 травня 2015 року та пояснила, що разом із донькою та співмешканцем вони були в її подруги, яка мешкає у сел. Україна, дитина без її дозволу пішла з квартири. Із [PERSON] було проведено профілактичну бесіду з питання належного виконання нею батьківських обов'язків. 20 травня 2015 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей із заявою про надання їй допомоги у тимчасовому влаштуванні її доньки [PERSON] до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області». З 25 травня 2015 року і по теперішній час малолітня [PERSON] перебуває у цьому дитячому будинку, 02 червня 2015 року її було знято з профілактичного обліку в службі по справах дітей у зв'язку з влаштуванням її у державний заклад. Згідно листа Іллічівського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області від 03.06.2015 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Також службою у справах дітей були прийняті заходи щодо розшуку батька дитини. 30 липня 2015 року з батьком дівчинки [PERSON] було проведено бесіду з питання подальшої долі дитини, він виявив бажання відвідувати доньку в дитячому будинку і мав намір у подальшому встановити місце мешкання дитини разом із собою.20 вересня 2015 року та 12 жовтня 2015 року [PERSON] приходив до служби у справах дітей за консультацією з питання встановлення місця проживання доньки, однак, більше він до служби не приходив. За інформацією адміністрації КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» від 03 березня 2016 року [PERSON] відвідала дитину 9 разів, [PERSON] - 6 разів, останній раз - 20 жовтня 2015 року. згідно характеристики з навального закладу, [PERSON] на час влаштування до дитячого будинку мала розгальмовану поведінку, не мала меж у спілкуванні з дорослими, розповідала про поведінку матері, вітчима та їх друзів, не усвідомлюючи аморальності їх вчинків. У теперішній час дівчинка навчається у 1 класі, програму засвоює, однак, нерідко проявляє апатію до ігрової та учбової діяльності, її пригнічує поведінка батьків, зокрема, їх обіцянки приходити до неї, забрати до родини. 26 лютого 2016 року у службі по справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] пояснила, що бажає повернути доньку у родину, за час її знаходження в дитячому будинку вона відвідала [PERSON] 10 разів. Зі слів відповідача вона намагалась офіційно працевлаштуватися, перебувала на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості як безробітна, але роботу їй не знайшли, хоча будь-яких документів на підтвердження цієї інформації не надала. У теперішній час вона працює без оформлення трудового договору, торгує овочами на Іллічівському ринку та на вул. Блажевича в Іллічівському районі м. Маріуполя. Зі слів [PERSON] вона готується до повернення дитини, купує їй одяг, шкільне приладдя, після повернення дитини вона її влаштує до НВК «Колегіум-школа № 28». Після цього відповідач домовилась зі спеціалістами служби у справах дітей про те, що надасть їм можливість обстежити її житлово-побутові умови, однак, після цього це питання проігнорувала, що свідчить про її байдужість до подальшої долі доньки. Згідно характеристики за місцем мешкання, сусіди рідко бачать [PERSON], мають випадки зловживання нею алкогольними напоями та неспокійної поведінки. Під час відвідування родини відповідача [PERSON] за місцем її мешкання було встановлено, що для дитини мається спальне місце, письмовий стіл, зі слів матері вона заінтересована у поверненні дитини, вона буде приділяти більше уваги її навчанню та вихованню, відповідача було записано на прийом до психолога та індивідуальної бесіди з фахівцем, але ці консультації вона не відвідала. За час перебування дитини у закладі [PERSON] з питання повернення доньки до служби у справах дітей не зверталась, на засідання комісії з питань захисту прав дитини для розгляду питання щодо подальшої долі доньки не з'явилась. [PERSON] також було письмово запрошено на засідання комісії, куди він не з'явився, на телефонні дзвінки не відповів. У зв'язку із тим, що малолітня [PERSON] без відповідного статусу не може тривалий час перебувати у дитячому будинку на повному державному забезпеченні, просили відібрати малолітню [PERSON] у матері [PERSON] та батька [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, а також стягнути з відповідачів аліменти на користь малолітньої [PERSON] на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів їх заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, до повноліття дитини, перераховуючи аліменти на особистий рахунок дитини. Представник позивача [PERSON] опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Та просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Під час судового засідання, що відбулось 26 травня 2016 року, позов визнала частково, не заперечувала проти перебування доньки у дитячому будинку, пояснила, що [PERSON] дійсно декілька разів збігала з дому та казала, що хоче гуляти на вулиці. Вказала, що працює неофіційно, є волонтером, у зв'язку із тим, що у 2015 році вона не мала заробітку, була вимушена віддати дитину до «Центру опіки», протягом року відвідала доньку 11 разів, більше не мала можливості, вона спілкується з дівчинкою, зустрічі зі спеціалістами служби по справах дітей їй не призначалися. Також додала, що у теперішній час вона займається своїм працевлаштуванням, припинила спілкування з друзями. Не заперечувала проти перебування дитини в дитячому будинку, оскільки на сьогоднішній день їй ще потрібен час для влаштування особистого життя та покрашення свого матеріального становища. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Під час судового засідання, що відбулось 26 травня 2016 року, позов не визнав, пояснив, що однією родиною із [PERSON] не проживає 5 років, на протязі всього цього часу дитину не бачив взагалі, однак, хотів би повернути доньку. Вказав, що склалися життєві обставини, за яких був вимушений виїхати за межі міста, за весь час мав офіційне місце роботи, сплачував аліменти на утримання доньки. Спеціалісти служби у справах дітей роз'яснювали йому про порядок та можливість визначення місця проживання [PERSON] разом із ним. Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про народження, виданого 11.11.2008 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 879. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.04.2009 року, яке набрало законної сили 04.05.2009 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи утримання з 09.04.2009 року. Згідно відповіді Іллічівського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції 24.05.2016 року, виконавчий лист по виконанню зазначеного вище судового рішення знаходиться на виконанні з 12.05.2009 року, того ж числа державним виконавцем було винесено розпорядження на утримання із заробітної плати боржника [PERSON] аліментів. 15 квітня 2015 року співробітниками Іллічівського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області складено акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, у відповідності до якого о 17 год. 20 хв. 15 квітня 2015 року на площі Незалежності в Іллічівському районі м. Маріуполя була знайдена дитина жіночої статі, після встановлення особи якої встановлено, що вона є [PERSON]. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 20.04.2015 року, її малолітня донька [PERSON] 15 квітня 2015 року самостійно покинула місце проживання, коли вона спала. Після того, як вона прокинулась, вона вибігла на вулицю та почала шукати доньку, однак не змогла її знайти, до міліції не зверталась, адже не мала телефону, 20 квітня 2015 року вона з'явилась за викликом до служби по справах дітей. 20 квітня 2015 року [PERSON] була попереджена про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків, про що свідчить акт-роз'яснення від 20.04.2015 року, складений спеціалістом служби по справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2015 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, їй призначене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. Відповідно до акту відвідування спеціалістами служби по справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON] за місцем її проживання в [ADDRESS] від 21 квітня 2015 року, відповідач пояснила, що має намір разом із дитиною виїхати до Російської Федерації, зобов'язалась з'явитися до служби. У той же день згідно акту про факт передачі дитини [PERSON] була передана матері. Згідно листа адміністрації КДНЗ КТ «Ясла-садок» № 90 «Калинка» № 53 від 21.04.2015 року, [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] та її співмешканцем, який приводить та забирає дитину із садочка та не завжди доброзичливо ставиться до дівчинки. Дитина має не завжди охайний вигляд, часто хворіє, в житті дошкільного закладу батьки участі не приймають. З 08 квітня 2015 року [PERSON] не відвідувала садок, зі слів матері вони планують виїхати до Російської Федерації. У подальшому в своєму листі № 65 від 12 травня 2015 року завідуюча КДНЗ КТ «Ясла-садок» № 90 «Калинка» повідомила, що під час відвідування [PERSON] за місцем проживання, вона перебувала у нетверезому стані та поводилась дуже агресивно, 08 травня 2015 року [PERSON] забирати із садочку ніхто не прийшов, після телефонного дзвінка вихователів бабусі дитини [PERSON], о 17 год. 55 хв. вона її забрала під розписку. 12 травня 2015 року о 07 годині [PERSON] до садку привела мати, дитина була здорова, почувалась добре. 15 травня 2015 року співробітниками Іллічівського РВ ММУ УМВС України в Донецькій області складено акт про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, у відповідності до якого о 14 годині 15 травня 2015 року біля ДНЗ № 151 була знайдена дитина жіночої статі, після встановлення особи якої встановлено, що це є [PERSON], яка пояснила, що за день до цього вона разом із матір'ю приїхала в гості до її подруги, батьки були нетверезими. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 20.05.2015 року, 14 травня 2015 року вона з донькою та чоловіком приїхала в гості до подруги у сел. Україна, 15 травня 2015 року о 10 годині донька без дозволу покинула квартиру, після чого вона почала її шукати, але не знайшла, подруга подзвонила до міліції. 20 травня 2015 року [PERSON] повторно була попереджена про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків, про що свідчить акт-роз'яснення від 20.05.2015 року, складений спеціалістом служби по справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради. Також 20 травня 2015 року відповідач [PERSON] звернулась до начальника служби по справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради з письмовою заявою, в якій просила посприяти у направленні її доньки [PERSON] до дитячого будинку «Центр опіки», у зв'язку зі скрутними життєвими обставинами. З 26 травня 2015 року малолітня [PERSON] знаходиться у КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області». Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 липня 2015 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП, їй призначене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. У відповідності до витягу з протоколу № 16 від 12.08.2015 року комісії з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, комісією було вирішено питання про надання [PERSON] за його заявою можливості спілкуватися з донькою [PERSON] та дозволу на її відвідування в дитячому будинку «Центр опіки». Так, згідно повідомлення адміністрації КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» № 374 від 03.03.2016 року, мати дитини [PERSON] за час перебування доньки у дитячому будинку відвідала її 9 разів: 26.05.2015р., 16.06.2015р., 06.07.2015р., 31.07.2015р., 05.10.2015р., 22.10.2015р., 05.11.2015р., 15.01.2016р. та 03.02.2016р., батько дитини [PERSON] відвідав доньку 6 разів: 30.07.2015р., 03.08.2015р., 13.08.2015р., 10.09.2015р., 25.09.2015р. та 20.10.2015р. Також адміністрацією навчального закладу надано інформацію про те, що після надходження [PERSON] до дитячого будинку дитина мала розгальмовану поведінку, не відчувала меж у спілкуванні з дорослими, розповідала про поведінку матері, вітчима та їх друзів, не усвідомлюючи аморальність їх вчинків. Її пригнічує поведінка батьків, зокрема, обіцянки, які вони не виконують, батько обіцяв їй часто приходити та забрати до себе. Мати дитини також нечасто відвідує доньку, постійно обіцяє забрати її до себе. У своїх письмових поясненнях від 26 лютого 2016 року відповідач [PERSON] вказала, що офіційно на роботу не влаштувалась, працює неофіційно продавцем овочів та фруктів, має намір забрати доньку, придбала для неї одяг, шкільне приладдя, забезпечила її спальним місцем - диваном. Також додала, що проживає разом зі співмешканцем [PERSON], після того, як вона забере дитину, вона буде навчатися у ЗОШ № 28. Згідно акту телефонної бесіди від 03 березня 2016 року, складеного спеціалістами служби по справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, [PERSON] повідомила, що о 08 год. 34 хв. працює на Іллічівському ринку в хлібному кіоску, після того, як спеціаліст повідомив їй, що зараз підійде до неї, відповідач вимкнула телефон, також з цього приводу було складено акт відвідування від 03.03.2016 року. Відповідно до побутової характеристики на [PERSON], складену головою КСН «Центральний ІІ», за місцем мешкання за адресою [ADDRESS] сусіди бачать її рідко, поведінка відповідача змінилась, однак, бувають випадки зловживання нею спиртними напоями та неспокійного поводження. Згідно повідомлення директора Іллічівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 03 березня 2016 року, родина [PERSON] з 13 травня 2015 року перебувала на соціальному супроводі через складні життєві обставини, в межах якого з метою формування навичок відповідального батьківства її було записано на прийом до психолога та на індивідуальні бесіди з фахівцем із соціальної роботи, але вона жодного разу не відвідала консультацій. 09 березня 2016 року комісією з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради було прийнято рішення про доцільність звернення до суду із позовом про відібрання у [PERSON] та [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, при цьому [PERSON] була письмово запрошена на засідання комісії для розгляду питання подальшої долі доньки, але на засідання не з'явилась, у свою чергу [PERSON] також був письмово запрошений, але не з'явився, на телефонні дзвінки не відповів. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час розгляду справи судом було встановлено та не заперечувалось відповідачем [PERSON], що на протязі 2015 року малолітня [PERSON] тричі збігала з дому, через що відносно матері складались протоколи про адміністративне правопорушення за ухилення від виконання нею обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини та вона була піддана адміністративному стягненню. Вказані обставини життя малолітньої свідчать про незабезпечення для неї батьками необхідних умов розвитку та проживання, не достатнього піклування батьками про фізичний і духовний розвиток дитини, що як наслідок призвело до неодноразової втечі дитини з місця її проживання. Вказує про наявність значних непорозумінь в сім'ї з дитиною та приділення батьками недостатньо уваги та часу для гармонійного виховання і розвитку дитини. Такі дії з боку батьків призводили до втечі малолітньої дитини семи років та як наслідок перебування без нагляду батьків, що загрожує життю та здоров'ю дитини. Згідно ч.3, 4 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також наявними доказами підтверджується той факт, що відповідачі, будучи повнолітніми та працездатними особами, ухиляються від виконання батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої дитини, оскільки не піклуються про її фізичний та моральний розвиток і за весь період знаходження [PERSON] у дитячому будинку не вжили жодного заходу, направленого на повернення доньки додому, хоча неодноразово виказували усне бажання це зробити. Крім цього, суд також враховує висловлені в судовому засіданні 26 травня 2016 року наміри відповідача [PERSON] в подальшому залишити доньку у дитячому будинку через відсутність достатнього матеріального забезпечення та часу для її виховання. Суд не приймає посилання відповідача [PERSON] про відсутність у неї заробітку та неможливості працевлаштування, через що вона була вимушена віддати дитину до дитячого будинку, адже за рішенням суду вона отримує аліменти на утримання доньки, будь-яких доказів у підтвердження дій, направлених на офіційне працевлаштування, вона не надала, також суд не може розцінювати поведінку батька дитини [PERSON], як таку, що свідчить про його бажання забрати дитину до себе, адже на протязі знаходження [PERSON] в «Центрі опіки» він відвідав її лише 6 разів, хоча усно виказував таке бажання, не вживши при цьому ніяких заходів. З 20.10.2015 року відповідач [PERSON] не відвідує свою доньку та не цікавився її життям, не надавав будь-яку допомогу, що свідчить про нехтування своїми батьківськими обов'язками до своєї дитини. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідність відібрання у відповідачів малолітньої дитини, у зв'язку з їх ухиленням від виконання обов'язків по її вихованню, що наразі буде відповідати інтересам дитини. Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 4 статті 170 СК України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). З урахуванням зазначених норм відповідачі зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від позбавлення її батьківських прав та сплачувати визначені судом аліменти. У зв'язку із цим задоволенню підлягають вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON], [INFO]. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved