Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просила позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована його колишня дружина - [PERSON] , але з 25.01.2017 року за адресою реєстрації не проживає. Звернутися до відповідача з вимогою про добровільне зняття з реєстрації позивач не має можливості, оскільки не має інформації ні про її теперішнє місце проживання, ні про засоби та способи зв`язку з нею, а останнє відоме місце її проживання - це власна адреса позивача. Позивач зазначає, що неможливість добровільного зняття з реєстрації [PERSON] порушує його право власності, оскільки він позбавлений отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг, адже дохід сім`ї буде нараховуватися на всіх зареєстрованих в будинку осіб, навіть якщо вони там фактично не проживають. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] права користування належним йому житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 24.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 23.06.2020 року. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 23.06.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 20.07.2020 року. 20.07.2020 року розгляд справи відкладений до 19.08.2020 року, у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.08.2013 року, індексний номер 8143571, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8143695 від 19.08.2013 року. З 15.08.1992 року по 25.01.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 25.01.2017 року у справі ЄУ №420/2377/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З довідки про склад сім`ї №295 від 12.03.2020 року, виданою виконавчим комітетом Риб`янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, вбачається, що [PERSON] має такий склад сім`ї: дружина - [PERSON] , 1975 р.н., син - [PERSON] , 1995 р.н. Актом №296 від 12.03.2020 року складеного депутатом Риб`янцівської сільської ради Ульченко Г.П., підтверджено факт не проживання в будинку [ADDRESS] [PERSON] з 25.01.2017 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містить ст. 372 ЦК України. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ,набутий [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] . Отже, враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя, даний будинок є спільним сумісним майном подружжя, і належить їм у рівних частках по 1/2 частці. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. З огляду на викладене, суд вважає, що позбавлення [PERSON] права користування власним житловим приміщенням порушує її права як співвласника спірного будинку, не зважаючи на тривалу відсутність за місцем реєстрації, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed