Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором б/н від 20 жовтня 2008 року розмірі 27858,42 гривень та судові витрати у розмірі 1600 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 20 жовтня 2008 року підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 16000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Свої зобов`язання за договором кредиту банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконала належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 14 вересня 2017 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 27858,42 гривень, з яких: 967,16 гривень - тіло кредиту, 18350,09 гривень - відсотки за користування кредитом, 6976,48 гривень - пеня, 250 гривень - штраф (фіксована частина) та 1314,69 гривень - штраф (процентна складова). Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 листопада 2017 року провадження по справі відкрито. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 квітня 2018 року в задоволенні клопотання представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Чепіга Дмитра Олексійовича про розгляд справи в порядку спрощеного провадження відмовлено, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 травня 2018 року клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судової криміналістичної експертизи повернуто [PERSON] без розгляду, підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів, з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витребуваний оригінальний примірник заяви позичальника [PERSON] від 20 жовтня 2008 року та оригінальний примірник довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 20 жовтня 2008 року, що є екземплярами банку. Ухвала Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року про витребування доказів виконана представником позивача Деревянко О.Ю., оригінали витребуваних документів оглянуті у судовому засіданні 01 листопада 2018 року. 03 травня 2018 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, додані до позовної заяви розрахунки заборгованості не обґрунтовані арифметично, надані банком документи відповідач не підписував, до кредитного договору від 20 жовтня 2008 року остання не має ніякого відношення. В обґрунтування таких заперечень посилався на нечитабельність наданих позивачем копій документів для відповідача, їх зменшення та розміщення на одній сторінці форматом А-4 двох сторінок формату А-4, у зв`язку з чим представником відповідача не сприймається їх нормальний аналіз. 11 червня 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В., в якій вона зазначила, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву б/н від 20 жовтня 2008 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 16000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При оформленні кредиту заява на тримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Укладення Договору здійснюється за принципом укладення між банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Вважає, що Банком надані достатні докази, що підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань. В заяві представника відповідача [PERSON] від 10 грудня 2018 року останній зазначив, що після ознайомлення з оригіналами документів, які були надані 01 листопада 2018 року представником позивача до суду, відповідач підтвердила факт підписання нею заяви від 20 жовтня 2008 року та отримання кредитних коштів. Однак вимоги банку вона не визнає. Крім того, представником відповідача надана заява про застосування строку позовної давності, в якій він зазначив, що відповідач отримав кредитний ліміт 20 жовтня 2008 року шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил, до суду ж позивач звернувся у листопаді 2017 року, тобто майже через 9 років 1 місяць з моменту отримання кредиту. Умовами договору не передбачено, скільки разів може відбуватись пролонгація договору, а тому вважає, що дія договору припинилася 20 жовтня 2009 року, після чого договір одноразово був пролонгований і остаточно припинив свою дію. Представник позивача Листопадський А. О. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив про обставини, викладені в позовній заяві, а також зазначив, що відповідач 20 жовтня 2008 року отримала кредит у розмірі 16000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який впродовж дії кредитного договору є незмінним. Рішення про розмір суми кредиту приймалося банком в односторонньому порядку, що передбачено Умовами та правилами надання кредиту. Підписана заява відповідача разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, по суті є укладеним між сторонами Договором про надання банківських послуг, з умовами якого відповідач ознайомлена, про що свідчить її розписка. Відповідачу була видана кредитна картка, яка неодноразово перевипускалась у зв`язку із закінченням строку її дії. Так, перша картка діяла до березня 2009 року, на друге усне звернення відповідача із заявою про видачу карти від 01 липня 2009 року, останній була видана кредитна картка зі строком дії до червня 2012 року, на третє звернення від 26 квітня 2012 року - зі строком дії до січня 2016 року, на четверте звернення від 15 липня 2013 року - зі строком дії до серпня 2016 року, на п`яте звернення від 23 грудня 2013 року - зі строком дії до жовтня 2016 року та на шосте звернення від 15 січня 2015 року - зі строком дії до січня 2018 року. При цьому, всі звернення були усні, ідентифікація особи відбувалася по першій картці, для перевипущення картки з новим строком дії необхідна була лише особиста присутність особи з паспортом. Термін наданого кредиту відповідає кінцю дії кредитної картки. Відповідач повинна була здійснювати щомісячний платіж не менше 7% від суми заборгованості, оскільки остання не сплачувала такі платежі регулярно, позивач звернувся до суду. Протягом всієї дії договору відповідач користувалася кредитними коштами, вперше зняття коштів відбулося 29 жовтня 2008 року, 26 лютого 2013 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 4206,71 гривень, а 06 березня 2013 року відповідач здійснила платіж в рахунок погашення заборгованості у розмірі 400 гривень. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі та зазначив, що відповідач підписала лише заяву та довідку про умови кредитування, більше ніяких документів на підписувала, в тому числі не була ознайомлена та не підписувала умови та правила надання банківських послуг. В матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання відповідачем п`яти перевипущених карток, сама ж відповідач про це представнику не повідомляла, також відсутні відомості щодо зміни строків дії зазначених карток. Представник відповідача вважає, що строк позовної давності сплив, виходячи з п. 1.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого строк дії договору 12 місяців, тобто 20 жовтня 2010 року, коли договір припинив своє існування, пролонгація договору можлива одноразово. Позивачем в обґрунтування позовних вимог наданий лише розрахунок, інші докази відсутні. Крім того зазначив, що з початку розгляду справи відповідач заперечував проти підписання нею заяви від 20 жовтня 2008 року у зв`язку з наявністю нечитабельних копій, однак після ознайомлення представника відповідача з оригіналом вказаного документу - останній підтвердив факт його підписання саме відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 20 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1000 гривень шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У зазначеній заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14 вересня 2017 року складає 27858,42 гривень, з яких: 967,16 гривень - тіло кредиту, 18350,09 гривень - відсотки за користування кредитом, 6976,48 гривень - пеня, 250 гривень - штраф (фіксована частина) та 1314,69 гривень - штраф (процентна складова). Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 20 жовтня 2008 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у зазначеній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. При цьому, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як на невід`ємні частини спірного договору. Зі змісту самої заяви [PERSON] від 20 жовтня 2008 року вбачається, що така заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні, як Витяг з Тарифів банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua ( в паперовому вигляді), такі і Памятка клієнта. Натомість, до позовної заяви прозивачем додана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій визначені в тому числі: тип кредитної картки, пільговий період, валюта карткового рахунку, базова процентна ставка, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, комісія за зняття готівки, а також відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри. Зазначена довідка підписана відповідачем [PERSON] та датована 20 жовтня 2008 року. Однак суд позбавлений можливості достовірно встановити, що зазначена довідка є додатком до вищевказаної заяви [PERSON] від 20 жовтня 2008 року і є невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг, а також те, що умови, визначені у вказаній довідці, стосуються саме умов надання банківських послуг за заявою [PERSON] від 20 жовтня 2008 року. Крім того, у довідці міститься посилання на те, що детальна розшифровка нарахування процентів та комісії приведені на зворотній сторінці довідки, однак така сторінка в матеріалах справи також відсутня. Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що така довідка по суті є одним з додатків договору про надання банківських послуг, укладеним між ЗАТ ПриватБанк та [PERSON] . Посилання позивача у відповіді на відзив на таку складову договору про надання банківських послуг як Правила користування платіжною карткою взагалі є безпідставним, оскільки заява [PERSON] від 20 жовтня 2008 року не містить вказівки на такий документ, зазначений документ не долучений до матеріалів справи. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містив умови, у тому числі щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку неможливо до вказаних правовідносин застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 жовтня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 жовтня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачкою та не містить її підпису, його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 жовтня 2008 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань - відсутні. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 зазначеного Закону, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такі висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц. Враховуючи викладене, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом у розмірі 18350 гривень, пені у розмірі 6976,48 гривень та штрафів у розмірі 250 гривень (фіксована частина) та 1314,69 гривень - процентна складова - відсутні. Суд також зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 20 жовтня 2008 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що фактично відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів та користування ними, суд стягує з [PERSON] та користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 967,16 гривень. Відповідач та її представник, вважаючи, що банк припустився помилки в розрахунках сум щодо погашення кредиту, в ході розгляду справи не надали альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, не скористалися своїм процесуальним правом щодо надання доказів на підтвердження неправильності наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту і взагалі не забажали скористатися будь-якими засобами захисту своїх інтересів і доведення обставин, на які вони посилаються в своїх запереченнях з частині вказаних обставин. Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді відповідачем не була погашена вказана сума заборгованості. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерне товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим стягнути вищевказану заборгованість за користь АТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України в зв`язку з наявністю заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд розглядає питання про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Оскільки з підстав, викладених вище, суд дійшов висновку про те, що укладений між сторонами кредитний договір від 20 жовтня 2008 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), в даному випакдку суд застосовує загальні норми щодо строку дії виконання зобовязання, встановлені ст. 530 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 264 КК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку та відповідно до ч. 3 вказаної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з банківської виписки по рахунку відповідача, [PERSON] у період часу з 29 жовтня 2008 року по 19 серпня 2017 року здійснювалися банківські операції, в тому числі зняття готівки, розрахунки в касах та поповнення платежів за кредитом, останній раз [PERSON] поповнювала картку готівкою в терміналі самообслуговування. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанції і касових чекових книжок. Оскільки відповідач здійснив останню операцію з кредитною карткою 19 серпня 2017 року, а АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом 10 жовтня 2017 року, строк позовної давності не сплив. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову АТ КБ ПриватБанк в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів, пені та штрафів з інших підстав, суд не розглядає заяву відповідача про застосування строку позовної давності до зазначених вимог. Згідно платіжного доручення №PROM1B6VV6 від 21 вересня 2017 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 967,16 гривень, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 55,52 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial