Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

В вересні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Вознесенської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, в якому вказав, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою в [ADDRESS]. Спадкоємцем після її смерті є позивач, який прийняв спадщину оскільки проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем. Однак при звернені до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини йому було відмовлено в зв'язку з тим, що спадкове майно зареєстроване за матір'ю спадкодавиці [PERSON], яка померла [INFO], спадщину після смерті якої не прийняла її донька [PERSON]. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач та його представник збільшили позовні вимоги, просили встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року ) та визнати за позивачем право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою [ADDRESS]. Представник відповідача - Вознесенської міської ради Миколаївської області - в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть - а.с. 11, видане [INFO]). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1000 га, яка надана для обслуговування житлового будинку. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом та на підставі його заяви заведена спадкова справа №8/2014 у приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу. Однак спадкоємцю було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусом було встановлено, що власником спадкового майна, згідно правовстановлюючих документів, що були надані спадкоємцем зазначена [PERSON], яка померла [INFO] та її донька [PERSON] спадщину після її смерті не прийняла. (довідка приватного нотаріуса від 12.08.2014 року - а.с.18). В судовому засіданні було встановлено, що вказане нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] : земельна ділянка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, що був виданий 15 лютого 1994 року; житловий будинок на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.1993 року. [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть - а.с.10). [PERSON] є дочкою [PERSON] (свідоцтво про народження - а.с.8). Згідно відповіді завідувача Першої Вознесенської державної нотаріальної контори від 16.10.2014 року після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно дючого на той час ст.549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину не тільки в разі подачі заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини, але і якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON] та після її смерті продовжувала проживати у вказаному будинку, доглядала за ним та вела господарство, що підтверджується довідкою № 50 від 24.11.2014 року, що була видана головою вуличного комітету. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], а саме шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, суд враховуючи неможливість оформлення позивача у спадкових правах у нотаріальній конторі, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, а також ст.16 ЦК України, яка передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону, вважає за можливе визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на спадщину, що відкрилася після смерті його матері [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved