Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до кредитного договору № K2U4AK23570081 від 31 березня 2006 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останній було видано кредит у розмірі 13365 доларів 11 центів США на термін до 28 березня 2013 року, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 10 лютого 2016 року становить 27486 доларів 04 центи США, з яких: 4348 доларів 99 центів США - заборгованість за кредитом, 4515 доларів 10 центів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 748 доларів 88 центів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 17873 долари 07 центів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договір поруки № K2U4AK23570081 від 31 березня 2006 року. Відповідно до п. 5 договору поруки позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 27486 доларів 04 центи США за кредитним договором № K2U4AK23570081 від 31 березня 2006 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2016 року прийнята відмова [PERSON] від апеляційної скарги на ухвалу судді Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2016 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року вирішено питання про витребування доказів у справі. У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 233, 237, 238). У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача, в якому він просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 234). У матеріалах справи містяться заперечення на позовну заяву відповідача [PERSON] , з яких вбачається, що вона просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що 31 березня 2006 року нею був укладений кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» на отримання від банку суми позики для придбання автомобіля в розмірі 4825 доларів США. Сума 8540 доларів 11 центів США мала би бути видана банком для сплати страхових платежів у випадках, передбачених договором. Пунктом 1.1. кредитного договору визначена чітка сума щомісячного платежу - 99 доларів 24 центи США, а також визначено чітку дату останнього платежу за договором - 28 березня 2013 року. У 2006-2007 роках вона належним чином виконувала умови кредитного договору, а в кінці 2008 року припинила оплату чергових платежів. Позивач звернувся до суду лише у лютому 2016 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності. Крім того, восени 2008 року вона потрапила у дорожньо-транспортну пригоду на автомобілі, придбаному за кредитні кошти. У травні 2019 року їй зателефонував співробітник ПАТ КБ «ПриватБанк», який запропонував продати автомобіль в рахунок погашення боргу за кредитним договором. Вона разом з представником банку відвезла автомобіль на штраф-майданчик ПАТ КБ «ПриватБанк», де підписала документи на передачу автомобіля на зберігання. Після цього вона була переконана, що кредитний договір нею був виконаний повністю. За фактом незаконного заволодіння належним їй на праві власності автомобілем відкрито кримінальне провадження у Шевченківському УП ГУ НП України в м. Києві № 12016100100005937 від 11 травня 2016 року (а.с. 81-87). Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає з підстав, зазначених ним у судовому засіданні (а.с. 239). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № K2U4AK23570081 від 31 березня 2006 року, який був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останній було видано кредит у розмірі 13365 доларів 11 центів США на термін до 28 березня 2013 року, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 11-12). [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 58-60). [PERSON] порушено умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконуються взяті на себе зобов`язання. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови Кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата прострочених відсотків, пеня обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасила суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Станом на 10 лютого 2016 року заборгованість [PERSON] по договору складає 27486 доларів 04 центи США, з яких: 4348 доларів 99 центів США - заборгованість за кредитом, 4515 доларів 10 центів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 748 доларів 88 центів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 17873 долари 07 центів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Наданий суду розрахунок відповідає вимогам закону (а.с. 3-5). Відповідачами не надано власного розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти, тому відсутні підстави ставити під сумнів розрахунок позивача. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Посилається на те, що остання оплата за договором була здійснена нею у 2008 році, а термін повернення кредиту - 28 березня 2013 року. Разом з тим, позов банком про стягнення заборгованості подано до суду 16 лютого 2016 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З наданого кредитного договору (п. 1.1.) вбачається, що кредитні кошти надані відповідачу на строк до 28 березня 2013 року включно. Періодом сплати вважати період з «15» по «20» число кожного місяця. У такому випадку перебіг позовної давності закінчився 28 березня 2016 року. Позов про стягнення заборгованості поданий до суду 16 лютого 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності за період нарахування заборгованості з квітня 2006 року по січень 2013 року. Стороною позивача до суду не подавалось будь-яких заяв щодо поважності причин пропуску строку позовної давності на такий тривалий термін. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 99 доларів 24 центи США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Розрахунок заборгованості за кредитом та відсотками наданий станом на 10 лютого 2016 року. За таких обставин, стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором за лютий та березень 2013 року в сумі 198 доларів 48 центів США (99,24 + 99,24 = 198,48). Позивач також просить стягнути з відповідачів пеню у розмірі 17873 долари 07 центів США. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року в справі № 6-160цс14. За таких обставин, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає у зв`язку з пропуском визначеного законного річного строку позовної давності. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договір поруки № K2U4AK23570081 від 31 березня 2006 року (а.с. 13). У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 12 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися. Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 28 березня 2013 року включно. За таких обставин у банку виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 28 березня 2013 року і протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1451цс16. Вбачається, що шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя сплинув 28 вересня 2013 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] вимогу щодо необхідності погашення заборгованості лише 23 вересня 2015 року (а.с. 7). Суд вважає, що порука [PERSON] припинена, оскільки позивачем пропущений шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, тому вимоги про стягнення коштів з цього відповідача не ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з [PERSON] підлягає 1378 гривень судового збору.

Outcome: partial