Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 13 лютого 2015 року між Банком та [PERSON] було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої остання отримала кредит шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 15394.94 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.001 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 31 серпня 2015 року. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 5 серпня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 38543.91 грн, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, просив справу розглядати без його участі. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилася,\~однак належним\~чином була\~повідомлена про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи,\~що підтверджуться\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення\~(а.с.\~98).\~Про причини\~неявки суд\~не повідомляла,\~заяву про\~розгляд справи\~без її\~участі та\~відзив на\~позов не\~подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 13 лютого 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода), за\~\~умовами якої сторонами погоджено зменшити заборгованість за\~кредитним договором від 26 жовтня 2012 року та визначено, що заборгованість за цим договором становить 15394.94 грн (а.с. 61). Згідно з пунктом 2.1 Генеральної угоди від 13 лютого 2015 року Банк встановив [PERSON] \~кредитну лінію на шість місяців на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 15394.94 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.001 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення кредиту\~\~до 31 серпня 2015 року. Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлений обов`язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 3467.33 грн у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах надання продукту кредитних карт більше ніж на 31 день. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 13 лютого 2015 року станом на 5 серпня 2019 року\~утворилася заборгованість у загальному розмірі 38543.91 грн, яка згідно з наданим Банком розрахунком складається із заборгованості за кредитом у розмірі\~11679.23\~грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 5.18 грн, пені та комісії 23392.17 грн, штрафу 3467.33 грн (а.с. 58-59). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У ході розгляду справи встановлено, що у пункті 2.1. Генеральної угоди сторони узгодили суму (тіло) кредиту в розмірі 15394.94 грн, розмір процентів за користування кредитними коштами (0.001 % у місяць), а в пункті 2.2 Генеральної угоди передбачили розмір штрафу 3467.33 грн за порушення умов угоди. Враховуючи, що [PERSON] умови договору виконувала не належним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11679.23 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 5.18 грн, та штрафу 3467.33 грн, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку вказаних сум заборгованості. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача в користь Банку пені та комісії у розмірі 23392.17 грн до задоволення не підлягають з таких підстав. У разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до пункту третього частини першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). У\~статті 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, штраф і пеня\~є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України,\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, не можуть бути задоволенні заявлені банком вимоги щодо одночасного стягнення пені та штрафу з відповідача, оскільки такі є незаконними та необґрунтованими. Крім того, розмір пені в укладеній 13 лютого 2015 року між сторонами Генеральній угоді не передбачено, а визначено розмір штрафу за невиконання відповідачем зобов`язань. У пункті 2.8 Генеральної угоди визначено, що при порушенні позичальником обов`язків по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення. При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про ознайомлення та погодження відповідача саме з доданими до позову Умовами та правилами надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені у зазначеному в цьому документі розмірі і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України,\~за змістом якої\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період\~з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин наданий Банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Матеріали справи не містять доказів про те, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який знаходиться в матеріалах справи, визнавався відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, вказаний документ не підписаний відповідачем, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13 лютого 2015 року. Відповідно до\~статті 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління\~Національного банку\~України від\~10\~травня 2007\~року №\~168 (в редакції, чинній на день укладення між сторонами Генеральної угоди),\~банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь\~(ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. У Генеральній угоді, укладеній між сторонами, не передбачено сплату комісії за обслуговування кредиту, не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. З огляду на вказане, позовні вимоги Банку в частині стягнення пені та комісії у розмірі 23392.17 грн є безпідставними, не ґрунтуються на умовах договору і закону та до задоволення не підлягають. У відповідності до вимог частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (39.31 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 755.15 грн. (1921 грн * 39.31 % / 100% = 755.15 грн). На підставі викладеного, статтей\~526,\~530,\~549, 551, 610,\~611, 629,\~634,\~1054 ЦК України\~та

Outcome: partial