Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 11.07.2013 року, відповідач отримала кредит у розмірі 4836,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 18% річних на суму залишку за користування кредитом. Позивач зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Договору. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17.09.2019 р. має заборгованість 16691,30 грн., яка складається з наступного: 4442,11 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4030,56 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 8218,63 грн. заборгованості по пені та комісії. Позивач просить стягнути заборгованість 16691,30 грн. та судовий збір 1921,00 грн. Позивач у відкрите судове засідання явки свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій до суду письмовій заяві разом із позовом вказав на можливість заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, відзиву проти позову не подала, надала заяву про розгляд за її відсутності, позов визнала в частині тіла кредиту та нарахованих відсотків, в іншій частині, а саме пені та комісії - заперечувала, оскільки проживає на території АТО (ООС). Ухвалою про відкриття провадження від 05 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду у спрощеному позовному порядку з викликом (повідомленням) сторін. Інших процесуальних дій не вчинялося. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, встановив наступні фактичні обставини, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 11.07.2013 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 4836,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11-43). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 627 ЦК України, яка посилається на статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст. 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, відповідачу був виданий кредит, однак взяті на себе кредитні зобов`язання відповідач порушила, систематично не дотримується графіку погашення кредиту та оплати відсотків за користування ним, фактично не погашає з даного часу кредит, що призвело до утворення до простроченої заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. У ст. 549 ЦК України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Заборгованість [PERSON] по кредитному договору № б/н від 11.07.2013 року, підтверджується розрахунком, згідно якого борг станом на 17.09.2019 р. складає 16691,30 грн., яка складається з наступного: 4442,11 грн. заборгованість за кредитом; 4030,56 грн. відсотків за користування кредитом; 8218,63 грн. нарахованої пені та комісії (а.с. 9,10). Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що вона припустилася порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за нею утворилася зазначена заборгованість по тілу кредиту та відсотках, за користування коштами. В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» № 1275-р від 02.12.2015 м. Кремінна Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого на підставі ст. 2 зазначеного Закону встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог в частині стягнення пені та комісії у розмірі 8218,63 грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач частково визнала позов, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 11.07.2013 р., а саме 4442,11 грн. заборгованості за кредитом, 4030,56 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, а загалом 8472,67 грн., в сумі, яку визнав відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 р. вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн. підтверджується платіжним дорученням від 12.11.2019 р. Враховуючи те, що задоволено 50,76% позовних вимог (8472,67 грн. / 16691,30 грн. х 100 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 975,10 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1921 грн. х 50,76% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial