Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк»(далі Банк) 25 березня 2019 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 10 серпня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань, станом на 24 лютого 2019 року загальна сума заборгованості становить 166 214 грн. 17 коп., яка складається з: 8 000 грн. заборгованості за кредитом, 153 942 грн. 95 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 4 271 грн. 22 коп. заборгованості за пенею та комісією. Але просить суд стягнути з боржника не повну суму заборгованості у розмірі 123 709 грн. 20 коп., яка складається з: 8 000 грн. заборгованості за кредитом, 115 709 грн. 20 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом з 10 серпня 2010 року по 31 жовтня 2018 року, а також сплачені судові витрати. Представник позивача Кіріченко Р.А. у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути за відсутністю представника Банку, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у відзиві на позов зазначили наступне. Дійсно 10 серпня 2010 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Їй було видано кредитну карту № [NUMBER] з терміном дії до січня 2016 року, іншої картки їй не видавалося. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем вона невчасно сплачувала заборгованість за кредитом. Але кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом визначений строком дії картки - до 31 січня 2016 року, а Банк з позовом звернувся 25 березня 2019 року, тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. В останнє судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, у заяві на ім`я суду представник відповідача просить розглянути справу за її відсутністю та відсутністю відповідача. Представник позивача Гаренко Н.В. у відповіді на відзив зазначає, що картковий рахунок - це поточний рахунок, відкритий на невизначений строк, до повного виконання умов кредитного договору, а платіжна картка - це спеціальний платіжний засіб, який використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта. У п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором встановлюється у 50 років. Крім того, строк дії картки був встановлений до серпня 2017 року, тому строк позовної давності не сплив. Отже просить задовольнити позов. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вирішив справу розглянути за відсутністю сторін. Згідно до ч. 2 ст. 247 цього Кодексу у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи ци в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Банку необхідно відмовити. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Докази, які були надані суду, свідчать про наступне. Відповідно до анкети-заяви від 10 серпня 2011 року (а.с. 8) [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та висловила згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Кредитний ліміт та вид банківської картки в анкеті-заяві не зазначені, алевідповідач у судовому засіданні підтвердила, що отримала кредитний ліміт на картку «Gold» 8 000 грн. Тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна Gold» (а.с. 11) передбачені пільговий період повернення коштів до 55 днів, сплата процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплата щорічної комісії за обслуговування 500 грн., а також пені та штрафів за неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-33) позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник зобов`язується на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно розрахунку (а.с. 6-7) у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань станом на 24 лютого 2019 року загальна сума заборгованості становить 166 214 грн. 17 коп., яка складається з: 8 000 грн. заборгованості за кредитом, 153 942 грн. 95 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 4 271 грн. 22 коп. заборгованості за пенею та комісією. Заборгованість до стягнення - 123 709 грн. 20 коп., яка складається з: 8 000 грн. заборгованості за кредитом, 115 709 грн. 20 коп. заборгованості за процентами з 10 серпня 2010 року по 31 жовтня 2018 року. Суд погоджується з доводами відповідача та її представника про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 цього Кодексу встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 5 цієї статті, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. АТ КБ «Приватбанк» надано суду довідку (а.с. 100), де зазначено, що за кредитним договором № б/н, який укладено між банком та відповідачем, було надано кредитні картки: 1) № [NUMBER] дата відкриття 10 серпня 2011 року, термін дії 08/15; 2) №[NUMBER] дата відкриття 16 серпня 2012 року, термін дії 06/16; 3) №[NUMBER] дата відкриття 15 січня 2014 року, термін дії 08/17; 4) № [NUMBER] дата відкриття 15 січня 2014 року, термін дії 01.16. При цьому представник Банку у відповіді на відзив стверджує, що саме картка з терміном дії до 08/17 була видана відповідачу на підставі кредитного договору б/н від 10 серпня 2010 року. Відповідач вказаний факт заперечує і зазначає, що їй була видана кредитна картка № [NUMBER] дата відкриття 15 січня 2014 року, термін дії 01.16, копію якої вона додала до відзиву на позов (а.с. 73). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За приписами статей 77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували, що саме картка № [NUMBER] (дата відкриття 15 січня 2014 року, термін дії 08/17), була видана відповідачу на підставі кредитного договору б/н від 10 серпня 2010 року. Тому суд вважає, що на підставі кредитного договору б/н від 10 серпня 2010 року [PERSON] була видана саме кредитна картка № [NUMBER] з терміном дії до 01.16, на яку посилається відповідач. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості 25 березня 2019 року, тобто з пропуском 3 річного строку після закінчення строку дії кредитної картка № [NUMBER] . Представник відповідача у відзиві від 11 травня 2019 року (а.с.64-68) просила суд застосувати строк позовної давності. Отже, з урахуванням положень ст. ст.257, 258 ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентів за період з 10 серпня 2010 року по 31 жовтня 2018 року не підлягають задоволенню. Крім того, суд звертає увагу на неправомірність нарахування Банком процентів за користування кредитом починаючи з 01 лютого 2016 року з огляду на наступне. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 34-35 постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і термін «виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Разом із тим, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Така правова позиція міститься у п.п. 89-90 вказаного судового рішення Верховного Суду. Як зазначалося вище, між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредитний ліміт, зі щомісячною сплатою боржником коштів, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт). Судом встановлено, що строк дії картки закінчився 31 січня 2016 року. Належних доказів того, що карта перевипускалася та була отримана відповідачем суду не надано, про що зазначалося вище. Отже, сторони погодили як щомісячне виконання зобов`язання боржником, так і строк кредитування - до 31 січня 2016 року року. У пункті 91 постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд вважає, що, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то з 01 лютого 2016 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Outcome: dismissed