Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

В березні 2015 року ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 19 листопада 2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Надра», уклав з [PERSON] кредитний договір №232/МК/42/2007/980. За цим договором ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON] кредит у розмірі 50000 гривень 00 копійок. В свою чергу, [PERSON] зобовязалася щомісячно до 19 листопада 2010 року повертати кредит частинам та сплачувати відсотки за користування ним у розмірі 19,5 % річних. Також, [PERSON] зобовязалася сплачувати пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі построчення строків повернення кредиту та/ чи сплати відсотків за користування кредитом [PERSON] сплачує штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків. Крім того , 19 листопада 2007 року був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель [PERSON] зобовязався перед позивачем за належне виконання відповідачем, взятих на себе зобовязань, передбачених кредитним договором. Відповідач відмовилася добровільно повернути борг. Тому ПАТ «Надра» просив суд примусово стягнути з нього заборгованість у розмірі 63249 гривень 12 копійок, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 632 гривні 60 копійок. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, проте надав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. В обгрунтування заперечення [PERSON] вказав на те, що ПАТ «Надра» звернувся до суду з позовом про сягнення заборгованості за кредитним договором після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України це є підставою для відмови у задоволенні позову. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку представника відповідачів, дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення. Судом встановлено, що 19 листопада 2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Надра», уклав з [PERSON] кредитний договір №232/МК/42/2007/980 (а.с.10-12). За цим договором ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON] кредит у розмірі 50000 гривень 00 копійок. [PERSON] зобовязалася щомісячно до 19 листопада 2010 року повертати кредит частинам та сплачувати відсотки закористування ним у розмірі 19,5 % річних. Крім того, 19 лтстопада 2007 року був укладений договір поруки між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], відповідно до якого останній зобовязався перед позивачем за належне виконання зобовязань [PERSON], передбачених кредитним договором (а.с. 14-15). 19 листопада 2007 року ВАТ КБ «Надра» перерахував [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000 гривень 00 копійок. Це підтверджується графіком повернення кредиту та сплати відсотків до кредитного договору №232/МК/42/2007/980 від 19 листопада 2007 року (а.с.13). У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобовязується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що [PERSON] неналежним чином виконувала грошові зобовязання. Тому станом на 16 вересня 2014 року у неї виник борг по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування ним та комісії у загальному розмірі 63249 гривень 12 копійок, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с.8-9). Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Встановлено, що першим днем невиконання зобов'язання по поверненню кредиту був 20 листопада 2010 року. З цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. Він закінчився через три роки 20 листопада 2013 року. Зі штампу, що міститься на конверті, в якому позов надійшов до суду, вбачається, що ПАТ «Надра» предявив позов 02 березня 2015 року (а.с.28). Тобто після закінчення строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд вважає, що у зв'язку зі спливом строку позовної давності належить відмовити ПАТ «Надра» у задоволенні позовних вимог. Згідно з ст.88 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 632 гривні 49 копійок слід звернути в дохід держави, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed