Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства, в якому просив постановити рішення, яким виключити відомості про його батьківство з актового запису №16 від 14 травня 2015 року по Олександрівській сільській раді Дніпропетровського району Дніпропетровської області про народження [PERSON]; судові витрати покласти на відповідачку. В обґрунтування позову вказав, що 18 жовтня 2014 року він уклав шлюб з [PERSON], від якого 05 травня 2015 року народилася дитина [PERSON]. Батьком дитини було записано його, [PERSON] Впродовж подружнього життя він дійшов думки, що встановлені строки пологів і самі пологи не співпадають зі строками встановленими лікарями, при цьому дитина народилася повноцінною. Зробивши висновки, він дійшов згоди, що донька дійсно на нього не схожа, у звязку з вищевикладеним він звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення від 18.10.2017 року. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила прийняти рішення згідно матеріалів справи та висновку судової генетичної експертизи. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1,2 ст. 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 127 цього Кодексу, має право оспорювати своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Судку України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України) - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Як зазначається у ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що 05 травня 2015 року [PERSON] народила доньку [PERSON], батьком якої, в актовому записі про народження дитини від 14 травня 2015 року №16 Виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області був записаний [PERSON] (а.с.9). [PERSON] не визнає батьківство по відношенню до [PERSON], [INFO]. В межах розгляду даної справи, за клопотання позивача, ухвалою суду від 10 липня 2017 року було призначено судову генетичну експертизу. Згідно висновку експерта №242 від 10 липня 2017 року, який складено експертом відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи [PERSON], молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99%, таким чином, згідно Hummel K at all «Biostatastische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с.47-50). Відповідно до частини першої ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що позивач є біологічним батьком [PERSON], з матірю якої він перебував у зареєстрованому шлюбі на час народження дитини. Згідно норм ст. 3 ЦПК України, кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд вважає що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому судові витрати слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed