Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В вересні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.03.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір на підставі якого позивач надає їй кредит в сумі 300 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних. Проте, вказані зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконуються. Крім того, 14.03.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Станом на 17.06.2011 року відповідач має заборгованість в розмірі 321 961,76 доларів США, з яких 285 000,00 доларів США - сума основного боргу, 36 961,76 доларів США - проценти за користування кредитними коштами за період з 22.09.2008р. по 11.10.2009р., 10 504 858 грн. 61 коп. - пеня, передбачена п.4.1.1 кредитного договору за період з 29.04.2010р. по 17.06.2011р. В судовому засіданні представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, та просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 221 961,76 доларів США, що еквівалентно (по курсу НБУ 11,662983) 2 588 736,23 грн., та 9 448 887,21 грн. пені, а також просить покласти на відповідачів судові витрати по справі в сумі 1 820,00 грн. Представник [PERSON] в судовому засіданні подав заперечення, в якому проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що станом на 24 червня 2014 року дійсний розмір заборгованості за кредитним договором від 14.03.2008р. становить 221 961,76 доларів США, пеня за період з 29.04.2010р. по 17.06.2011р. в становить 10 504 858,61 грн. Представник відповідача посилається на те, що на теперішній час [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, вона є непрацюючою та виховує трьох неповнолітніх дітей, чоловік [PERSON] - [PERSON] є пенсіонером та на сьогоднішній день також ніде не працює. Також просить суд застосувати термін позовної давності по стягненню неустойки (пені). Представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, та просить відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має права вимагати стягнення заборгованості з [PERSON], оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є стороною договору поруки від 14.03.2008р., та право вимоги за цим договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не отримувало. Окрім того, представник [PERSON] посилається на те, що [PERSON] не може бути відповідачем в даній справі, оскільки порука згідно договору кредиту від 14.03.2008р. є припиненою. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином… Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю грошові кошти..., у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч.1 ст. 553 ЦК України, де визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники… Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пенею відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сплата відповідачем неустойки (пені) у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання передбачена укладеним сторонами договору. Так, за п. 4.1.1. кредитного договору від 14.03.2008р., за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим Договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно договору кредиту. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Окрім цього, в п. 27 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому, суд приходить до висновку, що пеня за період з 29.04.2010р. по 17.06.2011р. взагалі стягненню не підлягає, оскільки строк позовної давності для її стягнення вже минув. Відповідно до п. 3.3. Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.04.2010р. до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за усіма Кредитними договорами, що увійшли до такого кредитного портфелю. Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має права вимагати стягнення заборгованості з [PERSON], оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є стороною договору поруки від 14.03.2008р., та право вимоги за цим договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не отримувало. Окрім того, [PERSON] не може бути відповідачем в даній справі, оскільки порука згідно договору від 14.03.2008р. є припиненою. За ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до п. 4.1. договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. За п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №5, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення або вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, порука згідно договору кредиту від 14.03.2008р. припинилась у зв'язку із тим, що кредитор - ПАТ «ОТП БАНК» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя [PERSON] Також за ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. №5, відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, згідно Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.04.2010р. відбулась зміна забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя [PERSON] на таку зміну. Окрім того, така зміна призвела до збільшення обсягу відповідальності самого поручителя. Так, відповідно до позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вимагає стягнути з [PERSON] в числі неустойку (пеню) в іншому розмірі ніж передбачено кредитним договором. Дане збільшення розміру заявленої пені відбулось у зв'язку із здійсненням розрахунку пені не згідно умов кредитного договору, а відповідно до загальних положень цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не може бути відповідачем у даній справі, оскільки порука згідно договору кредиту від 14.03.2008р. є припиненою. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 221 961,76 доларів США. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120,00 грн.

Outcome: partial