Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» (далі банк/позивач) звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою. В даній позовній заяві позивач просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 12.06.2009 р. у розмірі 18 117,84 грн. Вимоги позову Банк мотивує тим, що 12.06.2009 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг шляхом підписання заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку». Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшувався. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, у відповідача станом на 15.07.2020 року виникла заборгованість у розмірі 18 177,84 грн., яка складається із 14 384,12 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3 733,72 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Банк вказує, що відповідачем укладено кредитний договір у формі приєднання через підписання відповідної анкети-заяви від 12.06.2009 року та ознайомлення із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами». Ухвалою суду від 28.09.2020 року провадження у справі відкрито. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позовної заяви просить задовольнити, стосовно вирішення справи за правилами заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судові засідання, призначені на 28.10.2020 р. та 07.12.2020 р. не з`явилася, про дату, час та місце його проведення повідомлялася належним чином. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. На виконання запиту суду, відповідно до п.2 ч.1 ст.187 ЦПК України, листом Новомиколаївської сільської ради Лиманського району Одеської області №211/02-10/28/352 від 25.09.2020 р. було встановлено адресу місця реєстрації відповідача, за якою направлялися судові виклики. Однак, на адресу суду повернуто невручені конверти з відміткою «Укрпошти» у зв`язку з відсутністю адресата за зазначеною адресою. Крім того, відповідач [PERSON] на судове засідання, призначене на 18.01.2021 року викликалася шляхом публікації відповідного оголошення на сайті «Судова влада України». Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ст. ст. 280, 281 суд ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 19.06.2009 р., відповідно до якої їй було відкрито рахунок 12.06.2009 р. та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, та своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2,3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено Договором. В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додана до позовної заяви. Таким чином, у порушення п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язання за договором б/н від 12.06.2009 р. не виконала. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач, станом на 15.07.2020 року має заборгованість - 18 117,84 грн, з яких: 14 384,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 733,72 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У своїй позовній заяві позивач зазначив, що згідно Умов та правил, що почали діяти з 01.03.2019 року згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:86,4 % - для картки «Універсальна», 84,0 % - для картки «Універсальна голд». У наданій суду редакції Умов та прави надання банківських послуг відсутній пункт 2.1.1.2.12, однак з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 19.06.2009 року підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою передбачена відсоткова ставка від суми неповернутого в строк кредиту. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, серед іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Встановивши з наданих позивачем та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, те, що будь-які докази відповідачем не надані, суд вважає достовірно встановленим існування обов`язку відповідача повернути позивачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного між ними договору, а порушене право позивача внаслідок невиконання відповідачем даного обов`язку таким, що підлягає захисту згідно ст. ст.15, 16, 1048-1049 ЦК України. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved