Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Борзнянська РДА, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на утримання сина щомісячно аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідачка не проявляє до сина належної батьківської турботи, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, з грудня 2012 року неповнолітній [PERSON] перебуває на обліку як дитина, позбавлена батьківського піклування, оскільки його батько [PERSON] помер [INFO] , а мати протягом 2010-2018рр. знаходилась у місцях позбавлення волі й після звільнення відвідала сина лише один раз, його життям, здоров`ям, навчанням, матеріальним забезпеченням не цікавиться, до органу опіки та піклування з заявою про повернення дитини не зверталась, що свідчить про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав; не заперечують проти заочного розгляду справи. На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самої дитини [PERSON] , який підтримав заявлений в його інтересах позов і пояснив, що він виховувався в школі-інтернат, а мати ніякої уваги йому не приділяла, не цікавилась його життям, вихованням, дозвіллям; батько декілька разів забирав його до себе, але потім помер. Після звільнення з місць позбавлення волі у 2018 році мати лише одного разу відвідала його, після чого більше не приїздила, телефонує їй зазвичай він, тоді як мати ініціативи в спілкуванні не проявляє, матеріально не підтримує (лише на іменини перерахувала 500 грн), надаючи перевагу влаштуванню особистого життя (мешкає та неофіційно працює десь у м. Київ). Стверджує, що втратив почуття любові до своєї біологічної матері, не хоче бути з нею і просить позбавити її батьківських прав щодо нього. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку шляхом вручення судової повістки повнолітньому члену сім`ї - матері (ч.7, 8 ст.128, ч.3 ст.130 ЦПК України), а також засобами мобільного телефонного зв`язку, що підтверджується розпискою та телефонограмою, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Тому, зі згоди представників позивача, третьої особи та дитини суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, з`ясувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] і його матір`ю є [PERSON] (відповідачка по справі), а батьком - [PERSON] . Відповідачка разом з сином зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично не проживає, перебуваючи в м. Київ (точне місцезнаходження невідоме); з 07 квітня 2010 року по 10 вересня 2018 року за вироком суду відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . В зв`язку з цим, розпорядженням Борзнянської РДА №532 від 17.12.2012р. [PERSON] , [INFO] , було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Неповнолітній [PERSON] навчався та виховувався в Комунальному закладі «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», закінчивши який у 2019 році, продовжує навчатися в Національному університеті «Чернігівський колегіум» ім. Т.Г.Шевченка. Після звільнення у вересні 2018 року з місць позбавлення волі [PERSON] лише одного разу відвідала свого сина, бажання повернути дитину не виявила й з відповідною заявою до органу опіки та піклування не звернулась, у подальшому ніякої участі в вихованні сина не приймає, не піклується про нього, не цікавиться його життям, не забезпечує йому належних житлово-побутових умов, фізичного та духовного розвитку, дозвілля, медичного забезпечення, матеріально не утримує, надаючи перевагу влаштуванню особистого життя та задоволенню власних потреб. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, свідоцтв про народження, смерть, розпорядження Борзнянської РДА №532 від 17.12.2012р., довідкою та характеристикою Омбиської сільської ради №315, 316 від 16.09.2019р., довідками з ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» від 10.04.2019р., навчальних закладів від 20.05.2019р., 05.09.2019р., 05.09.2019р. Відповідно до ст.19 СК України орган опіки та піклування повинен надати суду письмовий висновок щодо можливості позбавлення одного з батьків батьківських прав. Органом опіки та піклування в особі Борзнянської РДА було надано висновок від 24 вересня 2019 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] . Дане рішення органу опіки та піклування на думку суду прийняте з урахуванням всіх обставин, є обгрунтованим і не суперечить інтересам дитини. Отже, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] не виявляє бажання забрати свого сина [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду дитини, що негативно впливає на його розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Вищезазначені обставини свідчать про винну поведінку відповідачки, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, оскільки [PERSON] , будучи матір`ю свого неповнолітнього сина [PERSON] , на протязі тривалого періоду часу безпричинно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення її батьківських прав стосовно вищевказаної дитини, а тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Підтвердженням цьому є й процесуальна поведінка відповідачки, яка проігнорувала явку до суду, відзиву чи пояснень не надала, що свідчить про байдуже ставлення матері до подальшої долі дитини. За змістом вимог ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Зважаючи, що [PERSON] є матір`ю сина [PERSON] й не звільнена від обов`язку по його матеріальному забезпеченню, якого дитина потребує, то суд вважає за необхідне задовольнити й позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. Тому, враховуючи, що відповідачка є особою працездатного віку, відомостей про свої доходи не надала, явку в судове засідання проігнорувала, коштів на утримання дитини не виділяє, то виходячи з положень ст.181-184 СК України суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на утримання сина [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved