Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

В березні 2010 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], треті особи : [PERSON], Перша рівненська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту [PERSON], посвідченого нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Гавриловою В.А. 16 червня 1994 року, за № 1-3005, за яким все своє майно померлий [INFO] [PERSON] заповів [PERSON] В позовній заяві позивачка зазначила, що фактично спадкоємцем після смерті заповідачає є саме вона. Оспорюваний заповіт заповідач не оформлював, підпис на заповіті не належить заповідачу, після розлучення з матір'ю позивачки її батько [PERSON] іншого шлюбу ні з ким не укладав, крім неї інших дітей за життя жодним чином не визнавав та не реєстрував. Представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги в суді. Просить визнати недійсним заповіт [PERSON] від [INFO] зареєстрований Першою рівненською державною нотаріальною конторою в реєстрі за № 1-3005, як такий що не відповідає вимогам закону. Представник відповідача, третя особа [PERSON] позовні вимоги заперечувала. Стверджує, що спірний заповіт підписаний особисто [PERSON]Будь яких підстав для визнання його недійсним не вбачає. Просить в позові відмовити. Відмовилась надати суду і експерту наявні в неї документи з підписом [PERSON] для проведення судової почеркознавчої експертизи, не пояснивши причини такої відмови а також не виявила бажання поставити експерту будь-які запитання і не заявляла з цього приводу будь-які клопотання до винесення судом ухвали про призначення судової почеркознавчої експертизи. Будучи присутньою в судовому засіданні 27.12.2013 року представник відповідача, третя особа [PERSON] ознайомилась і отримала копію висновку судового експерта № 460 від 10.11.2013 року, заявила клопотання про відкладення розгляду справи і була повідомленою про закінчення розгляду справи і необхідність підготовки до судових дебатів. В зв»язку з цим вона була достовірно повідомленою про час і місце наступного судового засідання на 09.01.2014 року, про що свідчить її підпис на титульній сторінці справи. 09.01.2014 року [PERSON] в судове засідання не з»явилась з невідомих причин, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило, в тому числі про відкладення розгляду справи. Заслухавши думку представника позивача судом було вирішено продовжити розгляд справи у відсутність представника відповідача, третьої особи [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Третя особа - Перша рівненська державна нотаріальна контора подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника , не зазначивши при цьому в поданій заяві своє відношення до позову. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали даної справи і матеріали справи № 2-692/03, дослідивши висновок судової почеркознавчої експертизи № 460 від 10.11.2013 року та беручи до уваги встановлені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] після розірвання шлюбу з матір'ю позивачки [PERSON] шлюбу з будь-якою особою не укладав, доказів щодо його проживання з матір'ю відповідача суду не надано. Також судом встановлено, що після свого розлучення з матір»ю позивача, та під час народження інших дітей матері відповідача, [PERSON] не визнавав цих дітей як своїх, а їх мати (мати відповідача) не тільки в свідоцтві про народження дітей вказувала у графі «батько» іншу особу, але й під час життя [PERSON] не вчиняла жодних дій для встановлення батьківства за заповідачем по справі. В судовому засіданні було оглянуто оригінал журналу реєстрації правочинів Першої рівненської державної нотаріальної контори за 1994 рік, де було встановлено факт відсутності підпису заповідача [PERSON] в графі 7 « Розписка в одержанні нотаріально оформленого документу », що є також встановленим фактом грубого порушення нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контри Гавриловою В.А. ст.52 ЗУ «Про нотаріат», наказу МЮУ №7/5 від 07 лютого 1994 року « Про затвердження Форм реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на угодах і засвідчувальних документах», пункту 21 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮУ № 45/5 від 31.10.1975 року. Судом також приймається до уваги і той факт, що відповідач по справі не виконав вимог ухвали суду від 08 липня 2013 року про зобов»язання представника відповідача, третьої особи [PERSON] надати суду оригінал заповіту (який представник відповідача, третя особа [PERSON] надавала для огляду в судовому засіданні ), і відмовилась надати суду для проведення призначеної судом судової почеркознавчої експертизи. Як вбачається з висновку експерта №460 від 10.11.2013 року, а саме з 2-ї частини висновку, на 2-ге запитання згідно ухвали суду від 10.07.2013 року: «Чи виконаний підпис в заповіті посвідченого 16 червня 1994 року в першій Рівненській державній нотаріальній конторі за № 1-3005», експертом [PERSON] на таке запитання суду було зроблено категоричний висновок, викладеній під № 2 висновку, про те, що : «Підпис від імені [PERSON] у графі «підпис Міс-» заповіту, посвідченого 16 червня 1994 року в Першій Рівненській державній нотаріальній конторі за № 1-3005 виконано не [PERSON], а іншою особою». Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON] заповіт на користь [PERSON] 16 червня 1994 року не вчинявся. Згідно ст. 541 ЦК УРСР 1963 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, заповіт має бути укладений в письмовій формі із зазначенням часу і місця його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно ст.47 ЦК УРСР 1963 нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ст. 48 ЦК УРСР 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Таким чином, підстави для визнання спірного заповіту в порядку ст. 48 ЦК УРСР 1963 року, як такого, що не відповідає вимогам закону, доведені достовірними доказами. А тому позовні вимоги [PERSON] суд вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.59 ЦК України 1963 року угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Відповідно до ч.2 ст. 545 ЦК України 1963 року якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право на спадщину на загальних підставах. На підставі викладеного,

Outcome: approved