Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості зазначивши, що 05.07.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н про надання банківських послуг, згідно з яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 300,00 грн., котрий в подальшому був збільшений до 2000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту, виникла заборгованість, котра станом на 27.09.2020 року складає 36669,71 грн., з яких 2051,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту (прострочене тіло кредиту), 2051,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 737,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 33880, 28 грн. нарахована пеня. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 36669,71 грн. і судові витрати у справі. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідачка відзив щодо позову не подала. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 05.07.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н про надання банківських послуг, згідно з яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300 грн. на картковий рахунок, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11-12). У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 12). Відповідачу Банком було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн., котрий в подальшому був збільшений до 2000,00 грн. (а.с. 9). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 27.09.2020 року становить 36669,71 грн. з яких 2051,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту (прострочене тіло кредиту), 2051,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита, 737,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та 33880, 28 грн. нарахована пеня (а.с. 4-8). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від Банку грошових коштів не повернула, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 2051,91 грн., що складається з: 2051,91 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 737,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Вирішуючи питання про розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту, котрий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує те, що відповідачеві був встановлений кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який в подальшому збільшений до 2000,00 грн., а нарахована позивачем заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 36669,71 грн. складається не лише із заборгованості за фактично витраченими позичальником грошовими коштами, а й із заборгованості простроченим тілом кредиту, нарахованими відсотками та пенею, що видно з наданої позивачем виписки з рахунку відповідача. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 737,52 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.. 625 ЦК України підлягають задоволенню. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 33880,28 грн., як зазначено вище, Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору між сторонами, а у заяві № б/н від 05.07.2011 року відсутнє зазначення про те, що сторони погодили відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання позичальником зобов`язань за договором, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 33880,28 грн.. Відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній нарахував відповідачеві пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором вже після закінчення строку дії кредитного договору. Так, у позовній заяві позивач вказав, що кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідно до довідки Банку про всі видані позичальнику картки на (а.с. 10), строк дії останньої виданої відповідачу картки закінчився у лютому 2019 року. Натомість, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній нараховував відповідачеві пеню до 01 жовтня 2019 року (а.с. 6-8). Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року по справі № 310/11534/13-ц (14-154цс18) після закінчення строку дії кредитного договору кредитодавець втрачає право нараховувати передбачену договором пеню за прострочення виконання зобов`язань, натомість кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені за ставками, визначеними кредитним договором. З огляду на зазначене, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредитуу розмірі 2051,91 грн. та 737,52 грн. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за нараховану пеню в розмірі 33880,28 грн. - відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial