Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося із вказаним позовом до [PERSON] , мотивуючи свій позов тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.09.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку та Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Зазначає, що банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте, відповідач не надає своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, у зв`язку з чим станом на 14.07.2019 року має заборгованість у розмірі 31422 (тридцять одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 06 коп., яка складається з наступного: 21225 (двадцять одна тисяча двісті двадцять п`ять) грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7305 (сім тисяч триста п`ять) грн. 03 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 919 (дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 24 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 (нуль) грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 (нуль) грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1472 (одна тисяча чотириста сімдесят дві) грн. 48 грн. - штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 31422,06 грн. за кредитним договором № б/н від 21.09.2015 року та стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1921,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просив розглядати справу без його присутності в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, відзиву не подавав, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у заяві зазначив, що позов визнає частково, а саме, суму фактично наданого кредиту у розмірі 12 000,00 грн. З`ясувавши обставини в межах наданих письмових доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 21.09.2015 року відповідач [PERSON] підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Так, зі змісту Анкети-заяви вбачається, що [PERSON] згоден із тим, що подана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, повними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між [PERSON] і банком договір про надання банківських послуг. Ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua (а.с. 09). Під час дослідження письмових доказів судом також було встановлено невідповідність обставин, викладених позивачем у позові, обставинам, що зазначені у документі під назвою Приват Банк (України), що наданий суду як письмовий доказ (а.с.11-27). Так, із вищевказаного документу, а саме, із абз. 2 п. 1.1 Загальні положення Преамбула вбачається, що Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила або Договір) - публічний договір приєднання, який укладається в порядку, встановленому ст. 634 ЦК України, а саме: умови Договору встановленні Банком та розміщені в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/terms. Цей договір може бути укладений шляхом приєднання Клієнта до Договору: підписання ним Заяви про приєднання до відповідного підрозділу Договору про послугу. Як зазначає позивач у своєму позові, що відповідач зобов`язався на підставі п. 2.1.1.5.5. Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також позивач робить посилання на п.п. 2.1.1.5.6., 2.1.1.5.7 Договору. Однак сам Договір, що наданий суду як письмовий доказ, не містить цих пунктів. Так, пункт/розділ 5 Обов`язки клієнта містить лише пункти 2.1.1.5.1 і 2.1.1.5.2.(а.с.04, 76). Окрім цього, позивач у позові посилається на п.1.1.1.60 Договору, де роз`яснює поняття Мінімальний обов`язковий платіж, однак із наданого Договору вбачається, що у п. 1.1.1.60 дається роз`яснення поняття - Прострочений платіж (а.с. 04, 13). Окрім цього, позивач у позові дає посилання на п.2.1.1.12.9 Договору, відповідно до якого відповідач доручає Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні терміну платежу, однак наданий суду вищевказаний договір, як письмовий доказ, взагалі не містить даного пункту, що ставить під сумнів підписання відповідачем саме тих умов кредитування, на які посилається позивач у своєму позові (а.с. 04, 27). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.09.2015 року, укладеного між сторонами, станом на 14.07.2019 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 31422 (тридцять одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 06 коп., яка складається з наступного: 21225 (двадцять одна тисяча двісті двадцять п`ять) грн. 31 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7305 (сім тисяч триста п`ять) грн. 03 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 919 (дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 24 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 (нуль) грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 (нуль) грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1472 (одна тисяча чотириста сімдесят дві) грн. 48 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.07-08). На виконання ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 02.12.2019 року про витребування доказів представником позивача було надано виписку з 01.01.1999 року по 02.12.2019 року про рух коштів на рахунку (основна карта [NUMBER] ), із якої не вбачається заборгованості за кредитом: кредитний ліміт 0,00 грн., баланс на початок періоду 0,00 грн., сума комісії 0,00 грн., баланс на кінець періоду 3,35 грн. Також надано виписку з 01.01.1999 року по 02.12.2019 року про рух коштів на рахунку (основна карта [NUMBER] ), кредитний ліміт 0,00 грн., баланс на початок періоду 0,00 грн., баланс на кінець періоду -39147,28 грн. Однак, як вбачається із наданої довідки, 07.05.2018 року відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 5000,00 грн. Тобто між моментом підписання Анкети - заяви (21.09.2015р.) та встановленням кредитного ліміту і фактичним наданням кредитних коштів (07.05.2018р.) пройшло більше двох років (а.с.54-56). При цьому, у 2018 році відповідач жодних Анкет-заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не підписував. Також і наданої довідки про рух коштів судом встановлено, що фактично відповідач [PERSON] отримав від позивача 5000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту та 7000,00 грн. по договору 18052315842750-PARTPAYS - поповнення карткового рахунку (а.с.55). Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути такі його складові: заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи - фіксовану частину та процентну складову, що передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, однак, даний пункт також відсутній у наданій суду, як письмовий доказ копії Договору (а.с. 04, 27). Крім того, відповідно до довідки про рух коштів судом встановлено, що у 2019 році відповідачу неодноразово було нараховано пеню за просрочку по кредиту, про що позивач не зазначає у позовних вимогах, стверджуючи, що нараховано пені за прострочене зобов`язання та несвоєчасність сплати боргу в сумі 0,00 грн., тоді як відповідно до підрахунку заборгованості сума пені, нарахована відповідачу, включена позивачем у заборгованість за тілом кредиту (а.с. 56). Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, стороною позивача не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів». Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 вказаного Закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Отже, позивачем не доведено правомірність стягнення такої складової заборгованості як заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки сторонами жодним чином при підписанні заяви-анкети не обумовлено момент, з якого виникають правові наслідки для дострокового стягнення банком з відповідача заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тобто банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: partial