Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за період з 05.07.2011 року по 13.08.2020 року в розмірі 744,62 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ від 13.08.2020 року - 20491,94 грн.), що являє собою 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2724,36 доларів США, яка була нарахована за період з 12.08.2008 року по 01.07.2011 року та стягнута рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.07.2012 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішення суду апеляційної інстанції не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи те, що боржник допустив заборгованість по кредиту в розмірі 2724,36 доларів США, позивач, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК Ураїни, просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми за період після подання позовної заяви з 05.07.2011 року по 13.08.2020 року. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати та справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2020 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачці п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, однак просив розгляд справи провести без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом вручення судової повістки. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12.08.2008 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 136К, забезпечений порукою [PERSON] , [PERSON] , відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 5000,00 доларів США готівкою зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.08.2013 року (а.с. 34-35). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] було задоволено та вирішено стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 30091 грн. 09 коп., а також судові витрати в сумі 300 грн. 91 коп., судовий збір та 120 грн. 00 коп. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді (а.с. 42-43). Рішенням колегії судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.07.2012 року вищевказане рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2011 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] було задоволено, вирішено: стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 136-К від 12.08.2008 року (згідно договору поруки № 136К/1 від 12.08.2008 року) в загальній сумі 30091 грн. 09 коп., а також судові витрати в сумі 300 грн. 91 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн. 00 коп.; стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 136-К від 12.08.2008 року (згідно договору поруки № 136К від 12.08.2008 року) в загальній сумі 30091 грн. 09 коп., а також судові витрати в сумі 300 грн. 91 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн. 00 коп. (а.с. 32-33). Відповідно до вищевказаного рішення встановлено, що станом на 01.07.2011 року заборгованість становила 3774,74 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 30091,09 грн., зокрема: тіло кредиту - 2724,36 доларів США; нараховані відсотки - 38, 14 доларів США; прострочені відсотки - 915,83 доларів США; пеня - 96,41 доларів США. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № 136К від 12.08.2008 року станом на 13.08.2020 року становить 744,62 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ від 13.08.2020 року - 20491,94 грн.), що являє собою 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2724,36 доларів США, яка була нарахована за період з 12.08.2008 року по 01.07.2011 року та стягнута рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.07.2012 року (а.с. 30-31). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. За порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку, зокрема у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми. З аналізу наведеної норми слідує, що така передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Тобто, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З розрахунку заборгованості видно, що проценти за ст. 625 ЦК України нараховувалися позивачем за період з 05.07.2011 року по 13.08.2020 року, тобто за період після подання первісного позову, яким встановлено прострочену суму заборгованості за тілом кредиту 2724,36 доларів США. Однак, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що договірні відносини між банком та відповідачем [PERSON] не припинено внаслідок звернення до суду. Також ні в рішенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2011 року, ні в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.07.2012 року не зазначено, що банком було пред`явлено до [PERSON] вимогу щодо дострокового повернення позики за кредитом. Згідно кредитного договору № 136К від 12.08.2008 року строк користування кредитом встановлено до 10.08.2013 року (п. 1.3), а отже позивач має право на стягнення 3% річних починаючи з 11.08.2013 року, оскільки 10.08.2013 року відповідач мав провести остаточний розрахунок за договором та погасити всю наявну заборгованість. З огляду на вищезазначений висновок Верховного Суду, позивач після закінчення строку кредитування набув право на стягнення процентів у порядку частини другої 625 ЦК України - за час неправомірного користування кредитними коштами після закінчення дії договору. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 459/3560/15-ц та від 19.08.2020 року по справі № 274/4675/16-ц, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц та від 16.01.2019 по справі № 464/3790/16-ц. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквіваленту національній валюті України. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3% / 365 днів х кількість днів прострочення. Розмір простроченого грошового зобов`язання є базою для нарахування 3% процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 11.08.2013 року по 13.08.2020 року. Сума тіла кредиту поточного та простроченого дорівнює 2724,36 доларів США. Така ж сума простроченого тіла кредиту встановлена рішенням суду та зазначена у розрахунку заборгованості з 05.07.2011 року. На цю суму нараховується 3% річних по ст. 625 ЦК України. Тому до стягнення підлягають 3% річних (ст. 625 ЦК України) за період з 11.08.2013 року по 13.08.2020 року (2560 дні), які розраховуються наступним чином: - за період з 11.08.2013 року по 31.12.2013 року (2724,36 доларів США 3% х / 365 днів х 143 днів прострочення = 32,02 доларів США; - за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року (2724,36 доларів США 3% х / 365 днів х 365 днів прострочення = 81,73 доларів США; - за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року (2724,36 доларів США 3% х / 365 днів х 365 днів прострочення = 81,73 доларів США; - за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року (2724,36 доларів США 3% х / 366 днів х 366 днів прострочення = 81,73 доларів США; - за період з 01.01.2017 року по 31.12.2019 року (2724,36 доларів США 3% х / 365 днів х 1095 днів прострочення = 245,19 доларів США; - за період з 01.01.2020 року по 13.08.2020 року (2724,36 доларів США 3% х / 366 днів х 226 днів прострочення = 50,47 доларів США; Таким чином, три проценти річних за період з 11.08.2013 року по 13.08.2020 року становлять суму 572,87 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ від 13.08.2020 року (27,52 грн.) становить 15765,38 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які обґрунтовують його позовні вимоги, та те, що відповідач не подав суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів на спростування позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 136Л від 12.08.2008 року, що становить 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 11.08.2013 року по 13.08.2020 року в розмірі 572,87 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ від 13.08.2020 року становить 15765,38 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1617,06 грн. (платіжне доручення № ZZ427B167J від 27.10.2020 року, а.с. 20). На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 207, 261, 526, 530, 611, 612, 625, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 61 Конституції України,

Outcome: partial