Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося із вказаним позовом до [PERSON] , мотивуючи свій позов тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав Заяву № б/н від 05.01.2011 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк»). Зазначає, що відповідно виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3600,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Вказує, що банк звої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та у межах кредитного ліміту. Відповідач [PERSON] у свою чергу зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі, не менше мінімального обов`язкового платежу. Не виконуючи належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 31.03.2020 року має заборгованість - 337894,71 грн., яка складається з наступного: 3598,28 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 332097,80 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2198,63 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 135037,80 грн., яка складається з наступного: 3598,28 грн. - заборгованість за кредитом; 131439,52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (за період з 05.01.2011 року по 31.12.2018 року). Враховуючи викладене, просить суд стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 135037,80 грн. та понесені судові витрати за сплату судового збору розмірі 2102,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить суд розглядати справу без його присутності в порядку спрощеного позовного провадження. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов суду не надав, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. З`ясувавши обставини справи в межах наданих письмових доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ, передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Судом встановлено, що 05.01.2011 року [PERSON] підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н, сума кредитного ліміту та бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою Кредиткою 1000,00 грн. (а.с. 18-19). Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 05.01.2011 року (а.с. 07-10зврт.), станом на 31.02.2020 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 3598,28 грн.; загальний залишок заборгованості за відсотками - 332097,80 грн., в т.ч. залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість 0,00 грн.; залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість на прострочену заборгованість - 332097,80грн.; заборгованість по пені - 2198,63 грн.; заборгованість по комісії - 0,00 грн.; заборгованість до стягнення: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 3598,28 грн.; загальний залишок заборгованості за відсотками (за період з 05.01.2011 року по 31.12.2018 року) - 131439,52 грн., а всього - 135037,80 грн. Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦК України). Заявляючи вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором б/н від 05.01.2011 року, АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви від 05.01.2011 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію паспорта громадянина України, що був виданий на ім`я [PERSON] , розрахунок заборгованості за договором №б/н від 05.01.2011 року, довідку (виписку про рух коштів по рахунку) (а.с.07-47). При цьому банком зазначено, що заборгованість за тілом кредиту складає 3598,28 грн., однак, відповідно до розрахунку заборгованості поточна заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 0,00 грн., прострочена заборгованість 3598,28 грн., також зазначає, що заборгованість за нарахованими відсотками складає 0,00 грн., тобто відсутня, та просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками у сумі 131439,52 грн (за період з 05.01.2011 року по 31.12.2018 року) та нараховану пеню у розмірі 2198,63 грн. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Із приписів положень ст.ст. 551, 625, 1050 ЦК України вбачається, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом - розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні - розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, із довідки про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, [PERSON] підписав вищевказану довідку 05.01.2011 року, однак довідка не містить у графах: «Характеристика/Значення» відомостей про суми та відсотки нарахування по заборгованості за простроченими відсотками. Окрім того, судом встановлено, що 01.09.2014 року та 01.04.2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна голд», але підтвердження того, що відповідач ознайомлений із змінами тарифів, суду не надано. Установлено, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, проте, стороною позивача не доведено, що саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Анкета-заява від 05.01.2011 року містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію, відомості про освіту та сімейний стан. Заява не містить даних про умови кредитування. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При зверненні до суду на підтвердження позовних вимог банк надав Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, при цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Отже, стороною позивача не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Суд також звертає увагу на те, що відповідно до Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, затвердженого наказом від 06.03.2010 року № СП - 2010 - 256, що наданий суду як письмовий доказ, а саме, відповідно до п. 2.1..1.12.10 вищевказаного Витягу - черговість та розмір погашення боргових зобов`язань здійснюється в черговості, що викладена в Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування, що є невід`ємною частиною договору (а.с.42). Однак, відповідні умови у вищевказаних документах, наданих суду, відсутні. Отже, позивачем не доведено правомірність стягнення такої складової заборгованості як заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками, оскільки сторонами жодним чином при підписанні заяви-анкети не обумовлено момент, з якого виникають правові наслідки для дострокового стягнення банком з відповідача заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 цього Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed