Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 26.12.2007 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №Х003Д/С, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 90000 доларів США на термін до 25.12.2012 року. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Оскільки строк дії договору (кінцевий термін повернення кредитних коштів) припинено 26.12.2012 року та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, визначення розміру процентів за користування кредитом підлягає визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України. В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам за кредитним договором, що утворилась станом на 28.12.2017 року, в сумі 5619,81 долари США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 157065 грн. 19 коп. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якому не заперечуючи факту укладання з банком кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 90000 доларів США, зазначив, що користаючись положеннями п.2.2.9 кредитного договору, яким передбачено його право на дострокове повернення кредиту, 17.05.2010 року сплатив банку кошти в розмірі 38019,94 долари США, зі сплатою яких повинен був закритись кредит. Всього станом на 17.05.2010 року сплатив 103732, 86 доларів США, з яких: 80019,94 долари США - тіло кредиту, 23712,92 доларів США - проценти, 762,43 долари США - пеня. Крім того, після 17.05.2010 року до 06.03.2012 року банк з його поточних рахунків на погашення заборгованості списав 2930,69 доларів США на погашення заборгованості по процентам та 78,29 доларів США на погашення пені. Таким чином, всього було сплачено 106663,55 долари США та 840,72 долари пені. В подальшому ніяких претензій від банку щодо існування заборгованості за кредитним договором до нього не було. В зв'язку з цим, позивач за зустрічним позовом просив визнати припиненими зобов'язання за кредитним договором від 26.12.2007 року. Під час розгляду справи представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підтримав заявлений первісний позов та просив його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити за необгрунтованістю, оскільки у відповідача наявна непогашена заборгованість за кредитним договором, а тому його зобов'язання за цим договором не припинились. Відповідач [PERSON] та його представник підтримали та просили задовольнити зустрічний позов. В задоволенні позову банку просили відмовити з підстав, наведених в обґрунтування зустрічних позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що 26.12.2007 року між останніми було укладено кредитний договір №Х003Д/С, відповідно до умов якого позичальнику [PERSON] було надано кредит в розмірі 90000 доларів США, зі сплатою 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення до 25.12.2012 року включно. З наданого до первісного позову розрахунку вбачається, що за кредитним договором обліковується заборгованість позичальника за тілом кредиту в розмірі 9980,06 долари США, на яку банком після закінчення строку дії кредитного договору нараховуються відсотки, виходячи із розміру облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку банком нараховано та заявлено до стягнення заборгованість по відсотках за період з грудня 2014 року по 17.11.2017 року в сумі 5619,81 доларів США. Заперечуючи проти позову та заявляючи вимоги про визнання зобов'язань за кредитним договором припиненими, відповідач [PERSON] посилався на те, що достроково повернув кредитні кошти, сплатив відповідні проценти та пеню. Крім того, банком з його поточних рахунків списувались кошти на погашення кредитної заборгованості. Всього станом на 06.03.2012 року ним було сплачено та списано банком в рахунок погашення заборгованості кошти в сумі 107504,27 долари США. Після цього, до початку 2017 року ніяких претензій від банку щодо наявності заборгованості до нього не пред'являлось, що свідчить про припинення зобов'язань за договором. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст.631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки Враховуючи, що на теперішній час за кредитним договором позивачем обліковується заборгованість відповідача за тілом кредиту в розмірі 9980,06 долари США та заперечується факт виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором, а також враховуючи, що відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі та прийняття такого виконання позивачем, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання зобов'язань за кредитним договором припиненими. Також суд, погоджується з доводами первісного позивача про те, що в разі невиконання зобов'язань за кредитним договором на момент визначеної в ньому кінцевої дати повернення кредиту, банк мав право до фактичного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором нараховувати проценти на залишок заборгованості. При цьому, оскільки кредитним договором не визначено розміру процентів після спливу строку повернення кредиту, зазначеного в договорі, такі проценти підлягають визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України. Поряд з цим, суд враховує, що 11.05.2017 року банк звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.12.2007 року, яка утворилась станом на 10.04.2017 року, в якому просив стягнути заборгованість в сумі 46406,60 доларів США, що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 9980,06 доларів США, а також процентів та неустойки. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.10.2017 року (справа №203/1716/17), яке набрало законної сили, в задоволенні позову було відмовлено в зв'язку із пропуском банком строків позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір не містить інформації про сукупну вартість кредиту, а п.1.1 договору було визначено, що погашення заборгованості за ним здійснюється в сумі та в строки, згідно графіку погашення кредиту, вказаному в таблиці. Вказаним графіком було передбачено здійснення щомісячних платежів в розмірі 1500 доларів США в період з 25.01.2008 року по 25.12.2012 року, а всього в сумі 90000 доларів США. З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 10.04.2017 року, що надавався банком до позовної заяви, що подавалась до суду в травні 2017 року, вбачається, що протягом дії договору відповідачем було сплачено, у т.ч. достроково, а також списано банком в рахунок погашення заборгованості кошти в сумі 107504,27 долари США. При цьому, останнє погашення відбулось 06.03.2012 року. Разом з тим, в подальшому протягом строку дії кредитного договору, встановленому п.1.1 останнього та до травня 2017 року, тобто на протязі більш ніж п'яти років, банк не повідомляв позичальника про наявність заборгованості та її складові, не заявляв вимог щодо її погашення в позасудовому або судовому порядку, не вирішував питання про задоволення своїх вимог за рахунок заставного майна, визначеного в п.1.3 кредитного договору. Таким чином, відповідач сплативши за кредитним договором кошти в рахунок достроково погашення заборгованості та в розмірі більшому, ніж визначено в графіку погашення кредиту, за відсутності будь-яких претензій з боку банку на протязі тривалого часу, обґрунтованого розраховував на належне виконання своїх зобов'язань за кредитним договором перед банком. Виходячи з положень ч.ч.1,4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають з суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (ч.2 ст.613 цього Кодексу). Відповідно до вимог ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. З аналізу зазначених норм закону та встановлених по справі обставин, враховуючи, що позивач не повідомивши відповідача [PERSON] після внесення останнім коштів 17.05.2010 року в рахунок дострокового погашення кредиту про залишок заборгованості та її складові, не вживаючи своєчасного заходів для погашення заборгованості, у т.ч. за рахунок заставного майна, допускаючи при цьому знецінення останнього та збільшення розміру заборгованості, пропустивши строки позовної давності для стягнення залишку заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що невиконання зобов'язань зі сплати процентів відповідачем [PERSON] відбулось через прострочення кредитора (первісного позивача у справі). В зв'язку з цим, а також враховуючи положення ст.ст.12,13 ЦК України, в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні первісного та зустрічного позову, понесені сторонами судові витрати слід покласти на останніх. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed