Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витрат на лікування та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що в травні 2014 року вона була прийнята на посаду адміністратора відділу оптових продаж Хмельницької філії ПАТ «Солді і Ко». 29.02.2016 року наказом №137/к її було звільнено з займаної посади згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Проте, в дійсності відповідну заяву її було примушено написати внаслідок психологічного тиску і зневажливого відношення до неї з боку керівництва, що змусило її погодитись на звільнення. Протягом, всього часу роботи у відповідача вона заслужила авторитет, як кваліфікований та досвідчений спеціаліст, мала позитивну ділову репутацію та зарекомендувала себе як порядна, принципова та відповідальна людина. До неї не було жодних зауважень та не було застосовано дисциплінарних стягнень. Однак, після призначення нового керівника їх філії, останній почав до неї «придиратись», постійно принижував, кричав на неї, зневажливо ставився. Після виходу з лікарняного, за його наказом її робочий стіл та стілець було виставлено в коридор і керівник сказав, що якщо вона не напишить заяву на звільнення, то там буде її робоче місце. Під час перебування на лікарняному керівник видалив з її робочого комп'ютера інформацію необхідну їй для роботи. Із-за ситуації, яка склалась її було надзвичайно важко морально та психологічно, вона постійно нервувала, в неї боліла голова, було головокружіння, підвищувався тиск і вона постійно плакала. Вона приймала ліки від болю, а після погіршення стану вона пішла до лікаря, який виписав її ліки і відкрив лікарняний лист. З часу призначення нового керівника на лікарняних вона була декілька разів по аналогічних причинах, хоча до цього часу жодного разу на лікарняних не була. Погодження на написання заяви про звільнення за угодою сторін пояснює тим, що протягом довгого проміжку часу її декілька разів довелось перебувати на лікарняному за направленням лікаря невролога, у зв'язку з цим і за станом здоров'я вона була не в змозі протидіяти стресу та тиску з боку керівника філії, які постійно відчувала на роботі, турбувалась про своє життя, а також зважаючи, що одна виховує дитину, готова була на будь-які компроміси. Погрожуючи її звільненням з посади по компрометуючій для неї статті КЗпП України, керівництво змусило написати її заяву про звільнення по п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України - за згодою сторін. Також зазначила, що вказаними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі і своїй дитині на життя, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй неповнолітній дитині. Всі зазначені моральні страждання вже відобразились та можуть відобразитись в майбутньому на її здоров'ї, тому завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 50000грн. У зв'язку з чим, позивач просить суд: поновити її на посаді адміністратора відділу оптових продаж Хмельницької філії ПАТ «Солді і Ко»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; суму коштів витрачених нею на лікування, моральну шкоду в розмірі 50000грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000грн. В судовому засіданні позивач та її представник подали заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить: поновити її на посаді адміністратора відділу оптових продаж Хмельницької філії ПАТ «Солді і Ко»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15297,48грн., кошти витрачені на лікування в сумі 237,38грн., моральну шкоду в розмірі 50000грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000грн. Вказані позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Позивач також суду пояснила, що до неї керівник пред'являв безпідставні претензії, заставляв писати пояснення, говорив звільняйся, бо на тебе напишуть скаргу і ти все одно не будеш працювати. Після лікарняного її стіл і табличку поставили в коридорі і сказали, що це буде твоє робоче місце, будеш роздавати каталоги та флаєра. У зв'язку з чим, вона написала заяву на звільнення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки позов необґрунтований, а звільнення було за згодою сторін. Доказів на підтвердження будь-якого тиску з боку керівника на позивачку суду надано не було. Позивач працювала менеджером і конкретних посадових обов'язків її визначено не було, а тому керівник, який здійснює управління філією вів себе в межах наданих повноважень. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала адміністратором відділу оптових продаж Хмельницької філії ПАТ «Солді і Ко» з 12.05.2014 року по 29.02.2016 року. Згідно наказу Генерального директора №137/к від 29.02.2016 року [PERSON] була звільнена на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. З вказаного наказу також вбачається, що позивачка того ж 29.02.2016 року була ознайомлена з наказом про звільнення, отримала трудову книжку та розрахунковий листок за лютий 2016 року. Вказані обставини підтверджуються: копією трудової книжки [PERSON]; наказом про її звільнення №137/к від 29.02.2016 року; заявою [PERSON] від 29.02.2016 року на ім'я Генерального директора про звільнення за угодою сторін. Відповідно до вимог ст. 36 ч. 1 п. 1 КЗпПУ, підставами припинення трудового договру є угода сторін. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. із змінами та доповненнями, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпПУ (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Зі змісту заяви [PERSON] від 29.02.2016 року вбачається, що сторони дійшли згоди щодо звільнення позивачки з 29.02.2016 року за угодою сторін. Згідно трудової книжки позивачки також вбачається, що після звільнення вона стала на облік в Хмельницький міський центр зайнятості і 16.03.2016 року їй було розпочато виплату допомоги по безробіттю, що вказує на те, що вона не наполягала на продовженні трудових відносин. Свідок [PERSON] суду показав, що йому невідомо про конфлікт [PERSON] з керівником. Бачив, що в кінці робочого дня Керівник повідомив позивачку, що її робоче місце буде в іншому місці. Це місце в приміщенні офісу але біля м'яких меблів. При цьому керівник з позивачкою говорив спокійним тоном. Свідок [PERSON] суду показала, що позивачка 29.02.2016 року написала заяву про звільнення за угодою сторін і її звільнили та розрахувались з нею. Про наявність конфлікту їй нічого невідомо. Скарг на роботу [PERSON] не було, були якісь робочі моменти але конфлікту особистого характеру не було. Свідок [PERSON] суду показав, що вона працює у відповідача з квітня 2015 року і конфлікту вона не бачила, бачила лише заяву [PERSON] на звільнення. Також бачила, як керівник сказав [PERSON], що її робоче місце від сьогодні в коридорі. Свідок [PERSON] суду показав, що він з листопада 2015 року працює керівником Хмельницької філії. [PERSON] працювала адміністратором відділу оптових продаж, конкретно визначених обов'язків працівників визначено не було. Робочі місця всі рахуються за ним і він визначає робочі місця працівників. Оскільки необхідно було посилити рекламу, тому він її перемістив позивачку на нове місце роботи в холі і це не коридор. Їй необхідно було провести опитування людей з приводу організації подальшої роботи і це було тимчасово. Приблизно десь через 2 тижні вона написала заяву на звільнення за угодою сторін і її звільнили. Згідно розділу 8 Положення Хмельницької філії ПАТ «Солді і Ко» - «Солді-Хмельницький», затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Солді і Ко» протокол від 24.03.2014 року, керівником Філіє є директор Філії, який діє на підставі довіреності, яка видається йому Товариством. Директор Філії має право: розпоряджатися наявним майном Філії в межах своєї компетенції, визначеної довіреністю; здійснювати інші дії для досягнення цілей Філії в межах компетенції, визначені довіреністю і цим Положенням; керувати поточною діяльністю Філії. Згідно ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення на неї тиску з боку керівника, у зв'язку з чим, нею була написана заява про звільнення. Доводи позивача, що керівник здійснював на неї психологічний тиск перемістивши її на інше робоче місце, спростовуються вищевказаним Положенням про Хмельницьку філію, згідно якого керівник наділений правом керувати поточною діяльністю Філії та здійснювати інші дії для досягнення цілей Філії в межах компетенції, визначені довіреністю і цим Положенням. При цьому, свідок [PERSON] суду показав, що керівник з позивачкою під час розмови щодо її переміщення на інше робоче місце говорив спокійним тоном. Не підтверджено належними і допустимими доказами твердження позивачки, що керівник примушував її написати заяву про звільнення, видалив необхідну для її роботи інформацію з її робочого комп'ютера. Не підтверджує вказаних обставин: прослуханий в ході судового розгляду запис розмови позивачки з керівником; лист Головного управління Держпраці в Київській області від 19.08.2016 року №4/4.3-Ч -1032, Ч-1196, згідно якого при перевірці відповідачем додержання законодавства про працю, було встановлено порушення порядку затвердження правил внутрішнього розпорядку та ст.29 КЗпП України щодо інформування позивачки під розписку про умови праці; штатні розписи відповідача. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Не доведено позивачем належними доказами і порушення її законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Надана копія медичної картки позивачки містить відомості, що мало місце загострення хронічних хвороб позивачки, та не містить відомостей, які б підтверджували, що погіршення її стану здоров'я відбулось внаслідок дій відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] була звільнена за згодою сторін в день обумовлений сторонами при написанні нею заяви. Анулювання цієї домовленості було можливе лише при взаємній згоді сторін, відповідач такої згоди не надавав. Належних та допустимих доказів здійснення на позивачку керівним психологічного тиску, заподіяння їй моральної шкоди позивач суду не надала, а тому підстав для задоволення позовних вимог та поновлення на роботі позивача, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, коштів на лікування, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, суд не вбачає.

Outcome: dismissed