Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі - «Відповідачі») про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступні обставини. Позивачу на праві приватної власності, згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 02.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., зареєстрованому в реєстрі за №3-1723, належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] , а також згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., зареєстрованому в реєстрі за №3-1728, належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Обидва житлових будинка розташовані в одному дворі хоча і мають різні адреси. Вказані житлові будинки позивач придбав у відповідача [PERSON] в них ніхто не зареєстрований. 26.08.2019 року позивач приїхав до вище вказаних житлових будинків з метою до них потрапити, але відповідачі перешкоджали позивачу, вчинили сварку та бійку. В зв`язку з чим позивачем було викликано поліцію та за даним фактом подано заяву до Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області. Відповідачі мають інше житло де можуть проживати. Позивач придбав вище вказані житлові будинки для проживання у них разом зі своєю родиною, але в зв`язку з тим, що у вказаних житлових будинках проживають відповідачі, цим самим порушують права позивача як власника. За таких обставин позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просив виселити [PERSON] та [PERSON] з будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні 15.03.2021 року представник позивача адвокат Телющенко П.П. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Пояснив, що відповідачі давно вже обізнані про наявність договорів купівлі-продажу будинків, в тім до цього часу ані зустрічного, ані окремих позовів про визнання цих договорів недійсними суду заявлено не було. На його думку це свідчить про факт реального укладення цих договорів. Виходячи із принципу презумції правочину, просив позов задовольнити. Надав згоду на заочний розгляд справи. 15.03.2021 року, як і в інші судові засідання Відповідачі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило (а.с.38, 41, 44, 61, 62, 67, 68, 83, 84, 85, 86, 87, 89, 107, 122, 123, 132, 136). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши доказі у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність повністю задовольнити заявлені вимоги з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 02.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., зареєстрованому в реєстрі за №3-1723, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] та відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-9, 10). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.08.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., зареєстрованому в реєстрі за №3-1728, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] та відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5-6, 7). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта яка міститься в матеріалах справи, відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 47/100 частки будинку [ADDRESS] та на підставі приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.14-17). Згідно з відомостями територіального органу ДМС УДМС України в Київській області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дані станом на 15.05.2019 рік (а.с.27). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта яка міститься в матеріалах справи, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.18). Згідно з відомостями територіального органу ДМС УДМС України в Київській області [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , дані станом на 20.06.2019 рік (а.с.28). Позивачем було здійснено звернення до Білоцерківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Київській області з заявою з приводу заволодіння шляхом обману належним йому нерухомим майном. З відповіді старшого слідчого капітана поліції ВП ГУНП в Київській області вбачається, що слідчим відділом Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019110030002255 від 08.08.2019 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за заявою [PERSON] . Вказана заява, з приводу погроз, які надійшли на адресу [PERSON] в ході конфлікту, який мав місце 29.08.2019 року по вул.Василя Симоненка 81, приєднана до матеріалів вищевказаного кримінального провадження. Кримінальне провадження №12019110030002255 від 08.08.2019 року на даний час перебуває на стадії досудового розслідування (а.с.13). Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У той же час, за положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, відповідно до ст.150, 156 діючого ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За аналогічними положеннями ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує, що відповідачі тричі не з`явились в судове засідання. Від відповідача [PERSON] тричі направлялися заяви на адресу суду про відкладення судового засідання. При цьому, відповідачами не надано суду ані відзиву на позов, ані пред`явлено зустрічних позовів про визнання договорів відчуження спірних будинків недійсними, ані надано доказів перебування у провадженні іншого суду справ з таким предметом спору. Не здійснено відповідачами таких процесуальних дій і під час перебування даної справи у провадженні попереднього складу суду з березня по жовтень 2020 року. Такими чином, Позивачем у справі доведено що Відповідачі не є ані власниками, ані співвласниками цього нерухомого майна, не є вони і членами сім`ї власника. Тому враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Така правова позиція висловлена й у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі № 6-2931цс16. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати, які поніс Позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з Відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог по 420,40 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved