Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» пред`явило до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Заявою про встановлення відновлювальної кредитної лінії у розмірі 56290,33 гривень, а також судові витрати у сумі 2102,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 січня 2016 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та відповідачем укладений Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Інтернет - сторінці Банку www/oschadbank.ua, до умов якого відповідач приєднався підписавши Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), якою він погодився на одержання Кредиту та його умови, в результаті чого, Банк встановив Клієнту відновлювальну кредитну лінію у розмірі 15000,00 грн. на строк 36 місяців, з процентною ставкою 28% річних на картковий рахунок з використанням платіжної картки. Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 08 липня 2020 року у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 56290,33 грн., з яких: загальна сума заборгованості за основним боргом (кредитом) - 39979,67 грн.; сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 12194,24 грн.; загальна сума заборгованості за РКО - 14,00 грн.; загальна сума нарахованої пені - 1784,48 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 679,65 грн.; сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 400,76 грн.; 3 % річних (згідно ст. 625 ЦК України) на суму простроченого кредиту - 828,07 грн.; 3 % річних (згідно ст. 625 ЦК України) на суму нарахованих та несплачених процентів -409,76 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача Рябова С.П., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила розгляди справу за її відсутності, у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 26 січня 2016 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений на Інтернет - сторінці Банку www/oschadbank.ua, до умов якого відповідач приєднався підписавши Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), якою він погодився на одержання Кредиту та його умови, в результаті чого, Банк встановив Клієнту відновлювальну кредитну лінію у розмірі 15000,00 грн. на строк 36 місяців, з процентною ставкою 28% річних на картковий рахунок з використанням платіжної картки. Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився та згодний з Правилами користування кредитною лінією (кредитом), тарифами, паспортом споживчого кредиту, таблицею сукупної вартості кредиту. В заяві [PERSON] визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору, свої зобов`язання банк перед відповідачем виконав. Відповідно до п.1.5 Договору, Датою укладення Кредитного договору є дата підписання Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) уповноваженим представником (працівником) Банку; датою надання Кредиту (частин Кредиту) є дата використання Клієнтом Кредиту (кредитних коштів). Датою встановлення Кредиту є дата направлення повідомлення про узгоджені умови кредитування. Кредитний договір діє до повного виконання Клієнтом всіх грошових зобов`язань за Кредитним договором. Перебіг строку кредитування починається з дати надання Банком Клієнту Кредиту / встановлення ліміту кредитування. Відповідно до п. 1.10, пп. 1.10.1 Договору, клієнт зобов`язується використати Кредит за цільовим призначенням і своєчасно та в повному обсязі повернути суму Кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші платежі, передбачені Кредитним договором. Згідно п. 1.12 Договору, за користування Кредитом Клієнт зобов`язаний сплачувати Банку проценти в порядку та розмірах, визначених в Заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) та в Додатку № 1 до Договору, - в разі зміни умов кредитування згідно пункту 10.1.3. Розділу XX Договору. У випадку, передбаченому в Заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), Клієнт зобов`язаний щомісячно (у терміни, передбачені для сплати процентів) здійснювати часткове повернення Кредиту шляхом сплати суми обов`язкового щомісячного платежу, якщо це вимагається умовами надання Кредиту. Відповідно до п. 1.22 Договору, Банк має право вимагати від Клієнта дострокового повернення Кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати комісійної винагороди за обслуговування Кредиту та інших платежів за Договором, строк сплати яких не настав, та застосувати процедуру звернення стягнення на майно Клієнта згідно із Законодавством (в т.ч. звернути стягнення на грошові кошти, що розміщені на будь-якому рахунку Клієнта), у випадку невиконання або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо вчасного повернення Кредиту (в тому числі сплати суми обов`язкового щомісячного платежу), сплати процентів за користування ним, сплати комісійної винагороди за обслуговування Кредиту та інших платежів, в тому числі, але не виключно у випадку: 1) затримання сплати Клієнтом заборгованості по Кредиту (його частини, в тому числі в розмірі обов`язкового щомісячного платежу) та/або перевищення витратного ліміту (Несанкціонованого овердрафту) та/або процентів за користування Кредитом та/або комісійної винагороди за обслуговування Кредиту, обов`язок сплати яких передбачений Заявою на кредит, щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми Кредиту більш як на десять процентів; або 3) несплати Клієнтом більше однієї виплати за Кредитним договором, яка перевищує п`ять процентів суми Кредиту; або 4) іншого істотного невиконання зобов`язань, внаслідок якого Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту та сплати інших платежів. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого АТ «Державний ощадний банк України», відповідачем за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Заявою про встановлення відновлювальної кредитної лінії не в повному обсязі сплачувалися сума кредиту, у зв`язку з чим, станом на 08 липня 2020 року за ним виникла заборгованість у розмірі 56290,33 грн., з яких: загальна сума заборгованості за основним боргом (кредитом) - 39979,67 грн.; сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 12194,24 грн.; загальна сума заборгованості за РКО - 14,00 грн.; загальна сума нарахованої пені - 1784,48 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 679,65 грн.; сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 400,76 грн.; 3 % річних (згідно ст. 625 ЦК України) на суму простроченого кредиту - 828,07 грн.; 3 % річних (згідно ст. 625 ЦК України) на суму нарахованих та несплачених процентів -409,76 грн. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Отже, загальна сума заборгованості за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Заявою про встановлення відновлювальної кредитної лінії від 26 січня 2016 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 56290,33 гривень. Згідно меморіального ордеру № 1338692221 (#531338692221 від 16 липня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved