Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

В березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 26.10.2002 року він уклав шлюб з [PERSON]. Від даного шлюбу [INFO] року в них народилась донька - [PERSON]. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 23.08.2007 року їх шлюб було розірвано. З моменту розірвання шлюбу їх донька [PERSON] проживала з відповідачем, а він за власною ініціативою через бухгалтерію за своїм місцем роботи пересилав відповідачу аліменти на утримання доньки. В 2009 році, коли дитині виповнилось 7 років, відповідач заявила, що у неї немає коштів на утримання їх дитини та придбання шкільних приладь та одягу. Вона погодилась на пропозицію позивача, щоб їх донька проживала з батьком, тому до теперішнього часу вона проживає разом із ним. Він повністю забезпечую утримання доньки, приділяє їй велику увагу у вихованні та навчанні, регулярно відвідує батьківські збори в школі. До сьогодні він сплачував аліменти відповідачу, побоюючись, що вона забере доньку назад або будь-яким іншим образом буде перешкоджати йому виховувати дитину. Після розірвання шлюбу з відповідачем, остання народила від іншого чоловіка ще одну дитину, однак за рішенням органу опіки та піклування Курахівської міської ради було визначено місце проживання дитини з його батьком. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню їх спільної доньки, не приділяє їй належної уваги, не цікавиться її розвитком, вихованням та навчанням. Після відвідування дитини своєї матері, тобто відповідача, донька завжди повертається засмучена через неадекватну поведінку її матері, яка залякувала її своїми суїцидальними висловлюваннями. Донька відмовляється відвідувати свою матір. Позивач вважає, що вказані обставини шкодять інтересам і здоров'ю дитини. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та визначити місцем проживання [PERSON] сумісно з ним - батьком, за адресою: [ADDRESS] Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 травня 2017 року позов [PERSON] задоволено. Позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Визначено місцем проживання дитини - [PERSON], [INFO] з батьком за адресою: [ADDRESS] Додатковим рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 16 червня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 275,60 грн., а також стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 275,60 грн. З вказаним рішенням суду від 15 травня 2017 року не погодилася відповідач [PERSON] і оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає зазначене рішення в частині позбавлення її батьківських прав таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 травня 2017 року в частині позбавлення її батьківських прав. В іншій частині рішення суду не оскаржується. В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення відповідача, пояснення представника відповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині позбавлення відповідачки батьківських прав, суд першої інстанції послався на те, що викладені обставини дають суду підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. 23 серпня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Мар'їнського районного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 237, зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки № 96 від 07.03.2016 року КП «Міська служба єдиного замовника», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним з 2009 року проживає донька [PERSON], [INFO] без реєстрації. Як вбачається із акту від 03.03.2016 року, складеним депутатом Курахівської міської ради [PERSON], за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON]. Разом з ним з 2009 року мешкає донька - [PERSON], [INFO]. Умови проживання задовільні, у дитини є своя кімната, квартира обладнана побутовими приладами. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради № 1329/6140 від 10.05.2016 року, [PERSON] перебуває на контролі у виконавчому комітеті Курахівської міської ради у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків, тобто: старша донька [PERSON], [INFO] з 2009 року проживає з батьком, молодший син [PERSON], [INFO], також проживає з батьком на території Росії. [PERSON] доглядом, вихованням, утриманням дітей не займається. Згідно висновку органу опіки та піклування Мар'їнської районної державної адміністрації Мар'їнської районної військово-цивільної адміністрації Донецької області № 278-1/01-33 від 09.03.2017 року, орган опіки та піклування Мар'їнської райдержадміністрації вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Частиною 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як вбачається із пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної вище Постанови передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Суд першої інстанції при ухваленні рішення не обґрунтував кожну підставу і не дав належну правову оцінку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 3 ст. 151 СК України, батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства Право на виховання дитини включає низку правомочностей. Насамперед, виховання неможливе без особистого спілкування дитини з батьками. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дітей на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до частини 6 статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Що ж стосується правової позиції третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], то вказаний висновок суперечить вимогам законодавства, оскільки такий захід є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради вбачається, що [PERSON] перебуває на контролі у виконавчому комітеті Курахівської міської ради у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків, тобто: старша дочка [PERSON], [INFO] з 2009 року проживає з батьком, молодший син [PERSON], [INFO] також проживає з батьком на території Росії. [PERSON] доглядом, вихованням, утриманням дітей не займається (а.с. 34). Але із вказаного висновку не вбачається, з якого часу відповідачка перебуває на контролі, які заходи впливу до неї застосовувалися. Те, що донька і син відповідачки мешкають з батьками, ця обставина не дає підстави позбавляти [PERSON] батьківських прав, оскільки частиною 2 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідачка не заперечує про того, щоб донька проживала разом з батьком. Із матеріалів справи вбачається, що питання відносно ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків органом опіки та піклування раніше взагалі не розглядалось і заходів впливу до неї не приймалось. До заяви третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради про розгляд справи в їх відсутність було надано копію листа на ім'я [PERSON] про запрошення її на засідання виконавчого комітету Курахівської міської ради, на якому буде розглядатися питання про позбавлення її батьківських прав № 1258/01-40 від 04.05.2016 року, який апеляційний суд не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачкою такого повідомлення і крім того, суду першої інстанції такий лист не надавався (а.с. 178). Аналізуючи наявні у справі докази, апеляційний суд приходе до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] , оскільки висновки суду про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав є передчасні, не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать вимогам сімейного законодавства. Крім того, сам факт відсутності спілкування відповідачки з дитиною, в конкретній ситуації, обумовлений стосунками, які склались між колишнім подружжям, не може бути розцінений, як факт ухилення відповідачки від виховання дитини. З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення в частині позбавлення відповідачки батьківських прав не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, при ухваленні якого суд допустив невідповідність висновків обставинам справи, наведені в скарзі доводи є обґрунтовані й спростовують висновки суду, а тому судове рішення не може залишатися без змін і підлягає в цій частині скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав. Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню. Враховуючи, що ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 21 серпня 2017 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, апеляційний суд

Outcome: approved