Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

В березні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ Запорізький ДБК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 823 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку, починаючи з 01.03.2020 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Запорізький ДБК» з 03.12.2013 року по 28.02.2020 року на посаді заступника директора. Наказом № 10-к від 28.02.2020 року його було звільнено з товариства на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. На момент звільнення відповідач не здійснив розрахунок по заробітній платі та не виплатив заборгованість по заробітній платі з жовтня 2019 року по лютий 2020 року у розмірі 16 823, 62 грн. Ухвалою судді від 09.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомлення сторін. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] [PERSON] був призначений на посаду заступника директора ТОВ «Запорізький ДБК», наказ № 226-к від 03.12.2013 року. 28.02.2020 року був звільнений з посади заступника директора на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, наказ № 10-к від 28.02.2020 року. На день звільнення заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становила 16 823,62 грн., що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Запорізький ДБК ( а.с. 11). Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Станом на 26.05.2021 день розгляду справи, інформації та відповідних доказів щодо сплати позивачу заборгованості по заробітній платі добровільно, від сторін не надійшло. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. День звільнення позивача, відповідно до положень п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як вбачається з довідки про заробітну плату за фактично відпрацьований час, заробітна плата за грудень 2019 року становила 3456,33 грн., за січень 2020 року 3393,77 грн., разом за два останні місяця перед звільненням 6850,10 грн. Кількість робочих днів за грудень-січень становить 32 дні. Відтак середньоденна заробітна плата позивача складає 6850,10:32=214.07 грн. Робочих днів за період затримки з 01.03.2020 року (наступний день після звільнення) по 26.05.2021 року (день ухвалення рішення) всього - 308 робочих днів. З зазначеного вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2020 року по 26.05.2021 року (в межах позовних вимог) становить: 214,07 грн/день х 308 робочих днів = 65933,56 грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2020 по 26.05.2021 року, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, а саме про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 65933,56 грн. (в межах позовних вимог). Окрім цього, підлягає також стягненню заборгованість по заробітній платі на момент звільнення у розмірі 16823,62 грн. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно із ст. 18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved