Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось в суд із позовом до відповідачів про виключення майна з-під арешту. Вказує, що 15.06.2007 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, який забезпечувався нерухомим майном - трьохкімнатною квартирою, що розташована в [ADDRESS], та щодо якої було внесено обтяження в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2012 року в рахунок погашення боргу відповідача [PERSON] звернуто стягнення на вищевказану квартиру та досягнуто згоди на добровільну реалізацію майна. Проте постановами ДВС накладено арешт на вищевказане майно. Просить звільнити з-під арешту нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру, яка перебуває в іпотеці банку. Представник позивача Марченко І.І. у судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розглядати справу у її відсутності по наявних у ній матеріалах, позов підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, подали на адресу суду заяви, якими просили справу розглядати за їх відсутності, позов визнали в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, з врахуванням наступного. В судовому засіданні встановлено, що 15 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/1101/74/36292, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 40000,00 доларів США строком по 14 червня 2027 року із сплатою 12,5% річних. В якості забезпечення вимог по кредитному договору № 014/1101/74/36292 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Волинської обласної дирекції та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого останнім було передано в іпотеку трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 60,3 кв.м., яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 2007 року (а.с. 6-7). Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Постановами Другого відділу ДВС ЛМУЮ від 06.12.2010 року, від 10.03.2011 року, від 19.01.2012 року, від 16.07.2012 року, від 31.08.2012 року, та 30.01.2014 року накладено арешт та вищевказане нерухоме майно, що перебуває в іпотеці позивача (а.с.17-22). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач Другий відділ ДВС ЛМУЮ не повідомляв позивача про факт накладення арештів на заставлене майно в порядку визначеному ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» накладення арешту на майно є одним з етапів звернення стягнення на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -заставодержателя. Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Враховуючи, що обтяження нерухомого майна було зареєстровано позивачем 16.06.2007 року, тобто раніше виникнення прав третіх осіб, щодо даного майна, і порівняно з іншими обтяженнями має статус обтяження з вищим пріоритетом, а також те, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2012 року проводиться процедура реалізації нерухомого майна в рахунок погашення боргу відповідача [PERSON],то в даному випадку позивач має першочергове право задовольнити свої вимоги за рахунок спірного заставленого майна. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про звільнення нерухомого майна, що перебуває в іпотеці з-під арешту, накладеного Другим відділом ДВС ЛМУЮ, підлягають до задоволення, оскільки порушено право АТ «Райффайзен Банк Аваль», як іпотекодержателя спірного майна.

Outcome: approved