Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Байбузівська сільська рада, Черкаського району, Черкаської області,звернулася до суду із указаною заявою, посилаючися на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) 1,1599 кадастрових гектар (кадастровий № [NUMBER] ), розташованої в адміністративних межах с. Байбузи , Черкаського району, Черкаської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 03 березня 1997 року. Вказує, що на день смерті [PERSON] разом з ним проживала його співмешканка [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки спадкоємці відсутні, просить на підставі ст. 338 ЦПК України визнати спадщину померлого [PERSON] відумерлою. У судове засідання представник заявника не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Черкаської районної ради у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00021408772 від 09 листопада 2018 року [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) площею 1,1599 кадастрових гектар, кадастровий номер [NUMBER] , розташований в адміністративних межах с . Байбузи, Черкаського району, Черкаської області, що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та відповіддю Міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкаси ГУ Держгеокадастру у Черкаській області №18-23-0.221-729/120-18 від 21 грудня 2018 року. Відповідно до довідки №2013 від 08 травня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Байбузівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Крім нього була зареєстрована та проживала на день смерті його співмешканка [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з відповіді Черкаської районної державної нотаріальної контори за вихідним №1639/0116 від 24 липня 2019 року, згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та алфавітної книги спадкових справ за 1999-2019 роки, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. У місцевій газеті «Сільські обрії» №49 від 05 грудня 2018 року виконкомом Байбузівською сільською радою, Черкаського району, Черкаської області було розміщене оголошення про намір звернення до суду щодо визнання спадщини відумерлою. Оскільки [PERSON] помер у 1999 році, а до спірних правовідносин застосовується законодавство, яке діяло на час їх виникнення, відповідно до застосування підлягають норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Разом з тим, нормами ЦК УРСР 1963 року не було передбачено визнання спадщини відумерлою. У період чинності ЦК УРСР 1963 року його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Аналогічні роз`яснення містять абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року, зокрема, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. За змістом положення ст. 555 ЦК УРСР 1963 року держава не вправі відмовитися від прийняття спадщини, тому у випадку відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, вважається, що спадщина прийнята державою. За таких обставин, оскільки чинний на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ЦК УРСР 1963 року не передбачав визнання спадщини відумерлою та спадщина перейшла до держави в порядку ст. 555 ЦК УРСР 1963 року, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed