Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

В вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, в якому просив постановити рішення, яким зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього, [PERSON] за рішенням Дніпропетровського районного суду від 27 квітня 2012 року № 2-6469/11 на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] до 1/6 частини заробітної плати щомісячно. В обґрунтування позову вказав, що за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2012 року № 2-6469/11, з нього утримуються аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітної плати. В зв'язку з укладенням ним другого шлюбу та народженням другої дитини, його матеріальний стан суттєво змінився. Він вважав, що вказана обставина є підставою для зміни розміру аліментів, котрі стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Утримувані з нього аліменти становлять від 595 грн. до 750 грн. його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. В зв'язку з цим він змушений звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідачка та її адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2012 року № 2-6469/11 в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його прибутку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 жовтня 2010 року і до повнолітня дитини (а.с.7). Окрім цього, встановлено,що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено позовні вимоги, судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 07 листопада 2014 року до досягнення дитиною повноліття; також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання в розмірі 1/6 усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 07 листопада 2014 року до досягнення дитиною трьох років. Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на зміну свого майнового стану, однак в порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища. Та обставина, що [PERSON] уклав другий шлюб в якому народилася дитина, та те, що на їх утримання з позивача стягнуто аліменти в судовому порядку, внаслідок чого він не має змоги сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, не може слугувати підставою зменшення розміру стягуваних аліментів. [PERSON] є здоровим та працездатним, і зобов'язаний, відповідно до чинного законодавства України утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що з метою уникнення стягнення аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] року, [PERSON] в повному обсязі визнав позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання та утримання їх спільної дитини, що підтверджується рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року. Таким чином, суд вважає не доведеним той факт, що у позивача змінився матеріальний стан, що дає підстави для зменшення розміру аліментів, суд вважає за доцільне, виходячи з принципів рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання, з тим, щоб одна дитина не перебувала в гіршому становищі порівняно з іншою, відмовити в задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed