Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 9829,61 грн. за кредитним договором № б/н від 19.12.2013, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.12.2013 з [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3500,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно до п. 2.1.1.12.3. погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Таким чином, [PERSON] зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язковий платежу. Згідно до п. 1.1.1.50. договору мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісяця повинен сплачувати відповідач протягом терміну дії карги. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.\~509,\~526,\~1054\~ЦК України, [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. [INFO] позичальник, [PERSON] помер. Спадкоємці позичальника [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 18.06.2019 по 18.12.2019. У даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі - [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена; [ADDRESS] . Позивачем 08.05.2020 була направлена претензія кредитора до Мелітопільської державної нотаріальної контори та 21.05.2020 отримана відповідь. Таким чинам, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, позивач зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 01.08.2020 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті [PERSON] його заборгованість перед банком за кредитним договором № б/н від 19.12.2013 становить 9829,61 грн., яка складається з наступного: 7375,06 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 7375,06 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит ст.625; 2454.55 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нараховано комісії. Ухвалою суду від 16.03.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі\~в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 08.04.2021 від відповідачів [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв`язку з недоведеністю. З питань оформлення спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців за законом та заповітом не звертався. Доводи позивача про те, що відповідачі є спадкоємцями позичальника ґрунтуються лише на констатації факту наявності у паспортах громадянина України відповідачів відомостей про реєстрацію їх місця проживання за тією ж адресою, за якою до смерті проживав позичальник. Однак, позивачем не подано жодних доказів, про те, що відповідачі успадкували будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає стаття 1282 ЦК України. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] станом на 29.03.2021 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Індексний номер витягу 17369166, дата та час формування 12.07.2019 17:39:29 у спадкодавця відсутнє майно. На підставі вищевикладеного відповідачі просили відмовити в позові АТ КБ «ПриватБанк». 12.05.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій, як і в позовній заяві, зазначено, що спадкоємці позичальника [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 18.06.2019 по 18.12.2019. У даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі - [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена; [ADDRESS] . Позивачем було надано до суду копії паспортів позичальника та відповідачів, які містять одну й ту ж саму адресу реєстрації сторін, відповідачами доказів на спростування вказаної обставини не надано, а тому [PERSON] , [PERSON] вважаються фактичними спадкоємцями в силу ст..1268 ЦК України. Послався також на вимоги ст..526 ЦК України згідно яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав. Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив. У судове засідання відповідачі не з`явилися, але від представника відповідача [PERSON] адвоката Бабкова Д.Ю. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представників. Крім цього, 13.05.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Бабкова Д.Ю. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи наступних документів: рішення по справі 320/9045/19; договору купівлі-продажу від 11.07.2019, договір дарування від 12.10.2018. Крім цього, 13.05.2021 на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов лист, в якому зазначений зміст листа, адресований АТ КБ «ПриватБанк» щодо заперечення до листа претензії від 30.06.2020 та прохання припинити неправомірні дії з боку представників АТ КБ «ПриватБанк». Аналогічний лист 28.05.2021 надійшов до суду засобами поштового зв`язку. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що 19.12.2013\~ [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої він виявив бажання оформити на своє ім`я кредит. У заяві позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (об.ст.а.с.23). Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку /а.с.17-22, 23/. Позичальник [PERSON] помер [INFO] /а.с.67/. Згідно з\~наданим банком\~розрахунком,\~станом на\~дату смерті\~ [PERSON] \~його заборгованість\~перед банком\~за кредитним\~договором №\~б/н\~від 19.12.2013\~становить 9829,61\~грн.,\~яка складається\~з наступного:\~7375,06\~грн.\~-\~заборгованість за\~тілом кредита,\~в т.ч.:\~0,00\~грн.\~-\~заборгованість за\~поточним тілом\~кредита;\~7375,06\~грн.\~-\~заборгованість за\~простроченим тілом\~кредита;\~0,00грн.\~-\~заборгованість за\~нарахованими відсотками;\~0,00\~грн.\~-\~заборгованість за\~простроченими відсотками;\~0,00\~грн.\~-\~заборгованість за\~відсотками нарахованими\~на прострочений\~кредит ст.625;\~2454,55\~грн.\~-\~нарахована пеня;\~0.00\~грн.\~-\~нараховано комісії /а.с.12-17/. 08.05.2020 позивачем було направлено до Мелітопольської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 23.04.2020 вих. № SAMD№52000129504107 в порядку ст.1281ЦК України\~/а.с.68,69/. На вказану претензію АТ КБ «ПриватБанк» було отримано відповідь Мелітопольської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що претензія від 23.04.2020 за № SAMD№52000129504107 до спадкоємців [PERSON] , померлого [INFO] , долучена до спадкової справи. Заяви про прийняття спадщини від спадкоємців [PERSON] до нотаріальної контори не надходили. 13.05.2020 на останню адресу проживання спадкодавця надіслано повідомлення до відома /а.с.70/. Позивачем було направлено лист-претензію від 30.06.2020 вих. № SAMD№52000129504107 [PERSON] та [PERSON] на адресу: [ADDRESS] щодо сплати заборгованості в розмірі 9829,61 грн. за кредитним договором № б/н від 19.12.2013, як спадкоємців після померлого [PERSON] , померлого [INFO] /а.с.71,72/. Відомостей щодо отримання відповідачами зазначеної претензії позивачем суду не надано. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті\~1216,\~1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша-друга\~статті 1220 ЦК України). Відповідно до\~статті 1217ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя\~статті 1268 ЦК України). Також\~статтею 1241ЦК України\~встановлено право осіб на обов`язкову частку у спадщині. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270\~ЦПК України). Крім того, відповідно до частини третьої\~статті 1296ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз`яснено у пункті 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до\~статті 1296ЦК України\~є правом, а не обов`язком спадкоємця. Аналіз норм статей\~1216,\~1218,\~1219,\~1231,\~1268,\~1269,\~1296,\~1297ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентовані приписами статей 1281 і 1282\~ЦК України. Статтею 1281ЦК України\~встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За змістом\~статті 1282ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Абзацом 2 пункту 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого\~статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами\~статті 625 цього Кодексу. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених\~статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. У\~ЦК України\~серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої\~статті 1282ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Звертаючись із позовом до відповідачів, позивач мав довести, що спадкодавцю належить будь яке рухоме чи не рухоме майно, вартість отриманого спадкоємцями майна та що спадкоємцями всього майна боржника є саме відповідачі. Позивач зазначає, що\~спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі - [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена; [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про реєстрацію місця проживання осіб на день смерті [PERSON] від 23.04.2021, за наявними обліками департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради запорізької області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 18.06.2019 зареєстровано місце проживання наступних осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації місця проживання за зазначеною вище адресою 24.05.2019 на підставі заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.03.2019 №320/9045/19 /а.с.113/. Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.03.2019 [PERSON] визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] /а.с.151-152/. Таким чином, судом встановлено, що на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за однією адресою із померлим була зареєстрована тільки відповідач [PERSON] , яка шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем прийняла спадщину після смерті [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] мати [PERSON] , яка постійно проживала із спадкодавцем і була зареєстрована за однією адресою, а також брат [PERSON] , який навпаки, на час смерті [PERSON] разом з ним не проживав і не був зареєстрований за однією з ним адресою, із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк», яка була відправлена 08 травня 2020 року і надійшла до нотаріальної контори 13 травня 2020 року, тобто протягом одного року від дня настання строку вимоги. Позивачем при зверненні до суду не надано доказів на підтвердження наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна. Під час судового розгляду суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, за клопотанням позивача для встановлення наявності у спадкодавця рухомого та/або нерухомого майна, складу спадкового майна, яке на думку позивача було прийняте відповідачами у спадщину після смерті сина/брата, а також його вартості для визначення меж відповідальності спадкоємців, ухвалами суду від 16.03.2021 та 13.05.2021 було витребувано від державних органів відомості щодо наявності у спадкодавця майна. Так, згідно відповіді територіального сервісного центру МВС №2343 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС №31/8/2343/1037 від 21.05.2021 яка надійшла до суду 31.05.2021, станом на 21.05.2021 за [PERSON] , [INFO] , транспортні засоби не зареєстровані. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру Запорізької області від 27.05.2021, яка надійшла до суду 31.05.2021, за інформацією Міськрайонного управління у Мелітопольському районі та м. Мелітополі Головного управління Держгеокадастру Запорізької області, згідно даних Державного земельного кадастру та архівних матеріалів, що містяться в Управлінні, станом на 31.12.2012 за [PERSON] , [INFO] , земельні ділянки на території м. Мелітополя та Мелітопольського району не обліковуються. Згідно відповіді відділу зберігання інвентарних справ та по роботі з архівом Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області №400/01-03 від 19.05.2021, яка надійшла до суду 25.05.2021, станом на 01.01.2013 за фізичною особою [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] в спільній сумісній власності 2-х співвласників на підставі свідоцтва про право власності від 27.03.2000, виданого ДКП «Мелітопольжитлосервіс». За фізичною особою [PERSON] право власності на нерухоме майно в Мелітопольському районі не зареєстровано. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 12.10.2018, [PERSON] передав безоплатно, а [PERSON] прийняла у власність як дарунок Ѕ частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу від 11.07.2019, [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Отже, судом встановлено, що право власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] не належало [PERSON] на час його смерті. Таким чином, оскільки спадкоємці відповідають за боргами спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину, а при відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобов`язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна, а також враховуючи відсутність жодних доказів щодо наявності спадкового майна, його вартості, вбачається, що відсутні передбачені чинним законодавством підстави для покладення відповідальності на спадкоємців за кредитними зобов`язаннями спадкодавця, у зв`язку із чим позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, суд не може погодитися із розрахунком заборгованості, наданим позивачем. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим у анкеті-заяві позичальника відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим тілом кредитом. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо погашення заборгованості за простроченим кредитом, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відповідальності у вигляді пені, суд також дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі спадкоємців у розмірі 2454,55\~грн пені є недоведеними. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, тому судові витрати відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача. . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed