Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

АТ КБ «ІІРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 24.03.2015 року. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. В подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 20000 грн. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала. Станом на 27.04.2020 року за відповідачкою обчислюється заборгованість за кредитним договором в розмірі 37556,09 грн., яка складається: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 26331,76 грн.; заборгованості за простроченим відсотками у розмірі 11224,33 грн. Позивач просить стягнути суму заборгованості та понесені судові витрати в розмірі 2102 грн. судового збору. 02.09.2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Відповідачка в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відзив на позов не надала. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, [PERSON] , 24.03.2015 року у ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», правонаступником якого виступає АТ КБ «ІІРИВАТБАНК», оформила анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку Відповідно до тексту заяви, відповідачка виявила згоду з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Як доказ укладення договору з відповідачкою банк надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»(«Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD»), та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. В анкеті-заяві серед перерахованих послуг, не відмічена жодна карта, не заповнено відповідний розділ щодо кредитного ліміту по платіжній картці. Таким чином, з доданої анкети-заяви неможливо встановити, що сторони погодили надання банківської послуги щодо користування кредитною карткою. Позивачем надано розрахунок заборгованості, в якому зазначено, що станом на 27.04.2020 року у відповідачки утворилася заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.03.2015 року в розмірі 37556,09 грн., яка складається: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 26331,76 грн.; заборгованості за простроченим відсотками у розмірі 11224,33 грн. Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова Палати від 03.07.2019, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами. Також, матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що містяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, що встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Підписана сторонами заява не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, беручи до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду,враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Так, із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27.04.2020 року заборгованість за тілом кредиту становить 26331,76 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial