Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до відповідачки, в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 19 червня 2009 року у сумі 36 292 грн 43 коп. та судові витрати у сумі 2 270 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до підписаної відповідачкою заяви б/н від 19 червня 2009 року відповідачка отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному кредитним договором, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами зазначеного договору боржник зобов`язувався щомісячно здійснювати погашення кредиту, відсотків та комісії, проте взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 28 лютого 2021 року утворилась заборгованість у вказаній вище сумі. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.82). Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с.89) У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Від нього надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності у заочному порядку, заявлені вимоги ним підтримані повністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день час і місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не направила. Звернулась на адресу суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. Письмовою ухвалою суду від 31 травня 2021 року у клопотанні відповідачки [PERSON] відмовлено. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 19 червня 2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] підписана Анкета-заява № б/н, відповідно до умов якої позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 42 000 грн (а.с.22). У зв`язку із невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за вказаним вище кредитним договором станом на 28 лютого 2021 року утворилась заборгованість у сумі 36 292 грн 43 коп., що складається з наступного: 35 605 грн 62 коп.- заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 35 605 грн 62 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 686 грн 81 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за тілом кредита та простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 35 605 грн 62 коп., і така ж заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 35 605 грн 62 коп. Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Судом встановлено, що з відповідачкою була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 19 червня 2009 року (а.с.23). Як вбачається з наданої позивачем копії довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 30 днів пільгового періоду», з [PERSON] була узгоджена базова відсоткова ставка у 3,0 % в місяць (яка нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році). А також розмір щомісячних платежів (враховуючих плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, які сплачуються до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 24). Разом з тим у розрахунку заборгованості за договором б/н від 19 червня 2009 року укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 31 жовтня 2015 рік, відсоткова річна ставка (поточна та прострочена) постійно змінюється від 34,8 % до 72 % (а.с. 4-9) Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 19 червня 2009 року укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 30 червня 2019 року, місячна відсоткова ставка коливається від 3,5 % до 3,6 % (а.с.10-17). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 19 червня 2009 року укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 28 лютого 2021 року місячні відсоткові ставки змінюються з 3,4 % до 3,5 % та відсоткова ставка при порушенні умов кредитування (міс.) коливається від 3,4 % до 7%, річна відсоткова ставка на прострочений кредит (річна) постійно змінюється від 40,8 % до 84 % (а.с.18-20). Однак вказані процентні ставки не передбачені умовами кредитування та змінені в одноособовому порядку. Таким чином, в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 19 червня 2009 року домовленості сторін про сплату відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у сумі 686 грн. 81 коп. відсутні, оскільки з позичальником в подальшому не погоджувалась зміна розміру відсоткової ставки та жодних додаткових договорів з позичальником не підписувалось. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів за користування кредитом, то вимоги банку в частині стягнення відсотків задоволенню не підлягають. Оскільки фактично отримані та використані кошти позичальник в добровільному порядку АТ КБ «Приват Банк» не повернув, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд наголошує, що відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом частин 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно п. 2.1. Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації. Організація автоматизованої реєстрації і обробки даних повинна забезпечити суцільне і безперервне відображення всіх операцій, доказовість інформації, збереження узагальненої інформації на машинних носіях, а також можливість здійснення будь-якого подальшого контролю і одержання роздруківок на паперових носіях. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, в редакції, чинній на момент розгляду справи судом, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. З матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2017 року відповідачка підписала анкету-заяву, ідентифікувалась у банку, ознайомилась з Умовами та правилами надання батьківських послуг в ПриватБанку. При оцінці доказів суд враховує, що на підтвердження заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» надав копію виписки з карткового рахунку відповідачки, з якої вбачається, що [PERSON] активно користувалась кредитними коштами, зокрема розраховулась в магазинах, поповнювала свою кредитну картку готівкою, здійснював переказ коштів зі своєї картки через систему Приват 24. Жодних заперечень до банку щодо не укладення кредитного договору відповідач не подавав. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги банку щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором належать до задоволення лише у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 35 605 грн 62 коп. В іншій частині позову слід відмовити. Позивачем по справі було понесено судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 270 грн. (а.с.43). Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.141 ЦПК України. Таким чином, виходячи із вищенаведеного та пропорційного розрахунку на користь позивача слід стягнути понесений ним судовий збір у сумі 2 227 грн 04 коп. (2 270 грн х 35 605 грн 62 коп. : 36 292 грн 43 коп. = 2 227 грн 04 коп.).

Outcome: partial