Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

АТ «Мегабанк» звернулось в суд із цим позовом. Просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором кредиту в сумі 45 873,01 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.09.2016 року між сторонами було укладено кредитний договір № 18-902-824-2-16-Г. За вказаним договором відповідач [PERSON] отримав у позивача кредит в розмірі 45000 грн. Вказаний кредит був наданий відповідачу строком на три роки до 06.09.2019 року зі сплатою 5% річних за його користування, який зобов`язувався повертати кредитні кошти щомісячно. Проте, взятих на себе цивільно-правових зобов`язань за вказаним договором відповідач у повному обсязі не виконав. Станом на 27.02.2019 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 45 873,01грн., що складається із залишку заборгованості за кредитом в сумі 25 623,01 грн. та штрафу за кредитним договором у розмірі 20 250 грн. Оскільки, відповідач добровільно не погашає вказану суму заборгованості, що змусило позивача звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача за довіреністю Кульбій -Кухар Ю.В. направила до суду письмові заяви, у яких просить справу слухати у відсутності представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи. Разом із тим у заяві від 12.08.2019 представник позивача повідомила суд про те, що після подання позовної заяви позивач частково сплатив заборгованість, яка на час розгляду справи складається лише із штрафу в сумі в сумі 20 250 грн., який позивач підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, а проти заочного вирішення справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги про стягнення із нього заборгованості визнав повністю та не заперечив проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу положень ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року відповідачка [PERSON] звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала цього дня заяву, згідно якої отримала у позивача кредит в розмірі 4300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 07 вересня 2016 року між сторонами було укладено Кредитний договір № 18-902-824-2-16-Г, в силу п. 1.1 якого відповідач [PERSON] отримав у позивача ПАТ «Мегабанк» грошові кошти в якості кредиту в розмірі 45000 грн., які відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти у розмірі 5,00% річних за користування кредитом, комісійні винагороди та виконати усі інші зобов`язання згідно з Договором. Вказаний кредит був наданий відповідачу строком на три роки із 07.09.2016 до 06.09.2019 року включно (п. 1.2 Договору). Проте, як вбачається із матеріалів справи, що взятих на себе цивільно-правових зобов`язань за вказаним договором відповідач у повному обсязі не виконав, допустивши прострочення боргу. Станом на 27.02.2019 року за відповідачем рахувалася заборгованість в сумі 45 873,01грн., що складалась із залишку заборгованості за кредитом в сумі 25 623,01 грн. та штрафу за кредитним договором у розмірі 20 250 грн. Разом із тим, як вбачається із представлених відповідачем письмових доказів, що ним 26.06.2019 та 18.07.2019 року було частково виконано свої зобов`язання за кредитом перед позивачем, що додатково визнається також і стороною позивача у поданій представником позивача письмовій заяві від 12.08.2019, що вказує на те, що після подання позовної заяви позивач частково сплатив заборгованість, яка на час розгляду справи складається лише із штрафу в сумі в сумі 20 250 грн. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором. Ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати позичальником та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці строку дії цього договору за умови виконання зобов`язання позичальником заборгованість його повністю погашається. Згідно з п. 4.1 цього Договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому, день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»). Розмір щомісячного платежу становить - 2657,86 грн. (п. 4.5 Кредитного договору). Відповідно до п. 6.2 цього Договору позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у наступних випадках: за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди у розмірі 10% несвоєчасно сплаченої суми; за невиконання п. 3.2.1 Договору в розмірі 45% від суми кредиту; за використання кредиту не за цільовим призначенням в розмірі 25% від суми кредиту, що використано не за цільовим призначенням; за невиконання будь-яких інших прийнятих на себе зобов`язань за договором у розмірі 10% від суми отриманого кредиту. Згідно з п. 6.3 Кредитного договору в разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту. Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором станом на 27.02.2019 року за відповідачем числиться заборгованість у виді штрафу за кредитним договором у розмірі 20 250 грн., яка визнається та не оспорюється сторонами по справі та яку визнав відповідач. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем по справі не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку із порушенням відповідачем своїх боргових зобов`язань перед позивачем, останній просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором в судовому порядку, ураховуючи сплату відповідачем основної суми боргу під час судового розгляду. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено те, що відповідач не виконав взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком, яка на час розгляду справи складається виключно зі штрафу за кредитом в розмірі 20 250 грн., що визнається та не заперечується сторонами у поданих до суду заявах по суті справи, що в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки в суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відтак, враховуючи наведене і те, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що підлягають до задоволення. Крім того, з відповідача в силу вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути у користь позивача судові витрати, понесені ним при пред`явленні цього позову до суду в розмірі 1921,00 грн. судового збору. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved