Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNXRRG209477071 від 01 листопада 2013 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3199,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання належним чином не виконав, тому, станом на 03 вересня 2019 року за ним існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 11402,60 грн. Сума заборгованості складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1989,59 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 3,33 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1331,86 грн., заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 7058,65 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.4.5.5 умов та правил надання банківських послуг, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 519,17 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 11402,60 грн., та судовий збір по справі в сумі 1921,00 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого, він заперечує проти позову у повному обсязі з наступних підстав. По-перше, позивач звертається до суду із вимогою стягнення процентів від штрафу у розмірі 519,17 грн. Вищевказана вимога не відповідає нормам п.2 ст.550 ЦК України, де зазначається, що проценти на неустойку, різновидом якої є штраф (ст.549 ЦК України) не нараховуються. По-друге, штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої (відповідальності) позивач намагається притягнути його. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. По-третє, неправомірним є стягнення пені у розмірі 7058,65 грн. Пеня нараховується на прострочену суму за період прострочення, що не може перевищувати 1 рік (365 або 366 календарних днів). Таким чином, на суму кожного простроченого платежу нараховується неустойка, позовна давність якої в 1 рік починає свій перебіг з дати прострочення такого платежу. Розраховується неустойка від суми кожного простроченого чергового платежу за період прострочення саме для цього платежу. Позивач, всупереч вищевказаним нормам законодавства, нарахував пеню від загальної заборгованості за кредитним договором, в яку включив платежі, прострочені понад 1 рік. Крім того,\~позивач,\~звертаючись до\~суду із\~вимогою про\~стягнення з\~нього пені\~зазначив лише\~їх розмір. Розмір пені нараховується у відповідності до умов договору. позивач представив до суду разом із додатками до позичальника №DNXRRG209477071 від 01 листопада 2013 року, копію договору позивач суду не надав. Всупереч вимогам законодавства, позивач нарахував пеню у розмірі 7058,65 грн., що в декілька разів перевищує тіло кредиту. По-четверте, позивач вказує, що він, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві., Натомість позивач надав суду копію бланку Заяви позичальника, яка містить лише прохання надати йому строковий кредит. Відтак посилання банку на те, що він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та банком договір, не відповідають дійсності. Копія рахунку-фактури,\~наданої пзивачем\~разом із\~додатками до\~позовної заяви,\~не містить\~жодних доказів,\~що саме\~він надав\~кошти ТОВ\~«Комфі Трейд»\~для придбання\~ним товару.\~В рахунку-фактурі\~вказано,\~що постачальником\~товару є\~ТОВ «Комфі\~Трейд»,\~а одержувача\~та платника\~буде визначено\~при укладенні\~договору. Будь-які інші докази про укладення договору між ним та відповідачем в матеріалах справи відсутні. Позивач у додатках до позовної заяви надав таблицю, яку назвав розрахунком заборгованості за договором №DNXRRG209477071 від 01.11.2013 року, укладеним між ним та банком, яка не відповідає реальним обставинам справи, так як у ній відсутні відомості про розмір грошових коштів, сплачених ним на погашення заборгованості. Позивач також не вказав дату, коли він здійснив останній платіж з погашення кредиту. По-п`яте, строк дії договору №DNXRRG209477071, на який посилається позивач у відповідності до Заяви позичальника від 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2016 року включно. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Оскільки між\~ним та\~банком не\~домовлено про\~збільшення строку\~позовної давності\~та автоматичну\~пролонгацію договору,\~то застосовуються\~загальні положення\~цивільного законодавства\~щодо строків\~позовної давності\~до врегулювання\~відносин,\~пов`язаних із\~наданням кредиту.\~Тобто строк\~позовної давності\~щодо повернення\~кредиту в\~повному обсязі\~розпочався з\~01\~листопада 2016\~року та закінчився 01 листопада 2019 року. Тоді як позивач звернувся до суду із позовною заявою 15 листопада 2019 року. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність і до додаткових вимог (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Тим паче, що ст.266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). Згідно п.п.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства. Строк дії\~договору №DNXRRG209477071,\~на який\~посилається позивач\~у відповідності\~до Заяви\~позичальника,\~закінчився 31\~жовтня 2016\~року, натомість позивач звернувся до суду з позовом 15 листопада 2019 року. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. По-шосте, в частині позовних вимог про стягнення нарахованих позивачем процентів зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договорам. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи що строк договору №DNXRRG209477071, на який посилається позивач у відповідності до Заяви позичальника від 01.11.2013 року, сплив 31.10.2016 року, нарахування позивачем після цієї дати процентів є неправомірним. Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить суд розглядати справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №DNXRRG209477071 від 01 року, відповідно до якого відповідачу було надано строковий кредит у розмірі 3199,00 грн. зі сплатою за користування кредитом 0,12% на місяць на суму залишку заборгованості на строк по 31 жовтня 2016 року включно. Зазначеним вище кредитним договором було погоджено умови сплати щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 51,18 грн. Згідно змісту заяви позичальника від 01 листопада 2013 року, щомісячний платіж становить 89,03 грн., з 30 травня 2014 року в сумі 140,21 грн., період сплати з 25 по 29 число кожного місяця. Кредит надається позичальнику на оплату/часткову оплату товару, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Комфі Трейд» у АТ КБ «ПриватБанк». При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожний день прострочки. Позичальник погодився з тим, що ця заява разом із запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, тарифами, складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Позичальник зобов`язався повідомляти банк про всі зміни не пізніше 15 днів від моменту їх винекнення. Долучені до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, відповідальність сторін, - [PERSON] не підписані. На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором №№DNXRRG209477071 від 01 листопада 2013 року, згідно якого, станом на 03 вересня 2019 року банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 11402,60 грн., а саме: заборгованість за кредитом 1989,59 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 3,33 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 1331,86 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором 7058,65 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 519,17 грн. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У заяві позичальника №№DNXRRG209477071 від 01 листопада 2013 року, яка подана [PERSON] розмір та порядок нарахування неустойки не зазначений. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути: проценти за користування кредитними коштами; комісію; неустойку пеню; штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №DNXRRG209477071 від 01 листопада 2013 року, посилався на Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), як невід`ємну частину кредитного договору. Витягом з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт),що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) за несвоєчасне погашення кредиту, порядок та їх розмір. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.11.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27.11.2019 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату неустойки (пені, штрафів), наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). Також, суд вважає, що витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), який міститься у матеріалах справи, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 листопада 2013 року шляхом підписання заяви позичальника. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді неустойку за несвоєчасне погашення кредиту, що встановлена у формі пені та штрафів та п`ятдесятирічний строк позовної давності. Крім того, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В даних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, підстави для стягнення з позичальника відсотків, комісії, що передбачені умовами кредитного договору, за межами строку його дії за період з 01 листопада 2016 року по 03 вересня 2019 року (згідно змісту позовних вимог) відсутні. Така правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору №DNXRRG209477071 від 01 листопада 2013 року та наявність, у зв`язку із цим, заборгованості перед позивачем, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 1989,59 грн., процентів за користування кредитом в сумі 3,33 грн. та комісії за період з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2016 року включно. Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вищевикладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, та встановивши, що відповідачем [PERSON] було заявлено про застосування позовної давності у відзиві на позовну заяву, врахувавши, що збільшена позовна давність за домовленістю сторін, у передбаченій законом формі, не встановлена, строк дії кредитного договору визначено по 31 жовтня 2016 року включно, останній платіж по кредиту [PERSON] було здійснено 29 серпня 2014 року, суду не надано доказів вчинення відповідачем дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності, або пролонгації кредитного договору, та те, що з даним позовом банк звернувся до суду 27 листопада 2019 року, що підтверджується відбитком штампу на конверті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через порушення, без поважних причин, трирічного строку позовної давності.

Outcome: dismissed