Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

АТ «Правекс-Банк» (далі - позивач, Банк) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 17 824,82 доларів США та пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів в розмірі 56 451,12 грн., а також судовий збір в розмірі 7 482,48 грн. В обґрунтування позову зазначено, що між банком та [PERSON] укладений кредитний договір №2256-021/05Р від 10.08.2005, за яким банк видав [PERSON] кредит у сумі 28 000 доларів США, зі сплатою 12 % річних, строком до 10.08.2022. Для забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 10.08.2005 між банком та [PERSON] укладений договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення суми боргу за кредитом В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов'язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів, внаслідок чого станом на 10.08.2016 її загальна сума заборгованості перед банком становить 17 824 долари США 82 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 442 381,07 грн., пеня за порушення термінів повернення кредиту та процентів становить 2 274 долари США 58 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 56 451,12 грн. Позивач до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника банку. [PERSON] (далі - відповідач-1) проти задоволення позову заперечувала, виклавши мотиви незгоди у відзиві на позов (а.с.143-145), які зводяться до такого. Посилаючись на п.4.4 та 6.1.7 укладеного між нею та банком кредитного договору, за яким виникла спірна сума заборгованості, та враховуючи, що в період з 16.10.2009 по 29.10.2009 року (14 календарних днів) існувало прострочення за кредитом (у розмірі 140,00 доларів США) і процентами (у розмірі 152,00 долара США), починаючи з 26.10.2009 строк користування грошовими коштами за кредитом є достроково припиненим, а тому подальше нарахування процентів є безпідставним. Аналогічну правову позицію (щодо безпідставності нарахування процентів) висловив Верховний суд у постанові від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц. Позивач безпідставно вимагає в позові стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 31.07.2014 по 10.08.2016. Відповідач-1 також зазначає, що всі суми, сплачені нею після 26.10.2009, вона відносить до погашення заборгованості за кредитом (без нарахування процентів). Саме тому розмір заборгованості складає 2 900,97 доларів США, а позивач безпідставно вимагає в позові стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 13 857 доларів США 54 центи. З приводу спірної суми пені відповідач-1 зазначає, що оскільки починаючи з 26.10.2009 позивач безпідставно нараховував проценти за користування кредитом і направляв частину внесених відповідачем-1 грошових коштів на їх погашення, пеня за прострочення кредиту і процентів розрахована невірно. Крім того, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-УІІ на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 №1053-р, від 02.12.2015 №1275-р місто Донецьк входить до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Правом участі в судовому засіданні відповідач-1 не скористалась, до суду не з'явилась, направивши для участі у справі свого представника - адвоката [PERSON] [PERSON] (далі - відповідач-2) проти задоволення позову заперечував, зазначивши у відзиві на позовну заяву таке. 10.08.2005 між позивачем та ним укладений договір поруки, за умовами якого він зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання у повному обсязі зобов'язань відповідача-1 за кредитним договором від 10.08.2005. Посилаючись на п.4.4 та 6.1.7 вказаного кредитного договору, оскільки в період з 16.10.2009 по 29.10.2009 (14 календарних днів) існувало прострочення за кредитом у розмірі 140,00 доларів США і процентами у розмірі 152,00 долара США, на думку відповідача-2, починаючи з 26.10.2009 у позивача виникло право вимоги до відповідача-2 як поручителя щодо дострокового погашення заборгованості за кредитом. Відповідач-2 вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв'язку зі спливом позовної давності, про що ним подана окрема заява (а.с.153-158). Правом участі в судовому засіданні відповідач-2 не скористався, до суду не з'явився, направивши для участі у справі свого представника - адвоката [PERSON] Представник відповідачів - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог банку заперечував, навівши доводи, аналогічні викладеним у відзивах відповідачів. В силу ч.1 ст.223 ЦПК України суд вирішив, що неявка позивача та відповідачів не перешкоджає розгляду справи по суті та вирішення спору. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 10.08.2005 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є позивач, та [PERSON] укладено Кредитний договір №2256-021/05Р (далі - Кредитний договір), за змістом якого відповідачу надаються у користування грошові кошти у сумі 28 000 доларів США, зі сплатою 12 % річних, строком до 10.08.2022 року, цільове призначення коштів - споживчий кредит (а.с.15). За п.4.1 вказаного Договору, з урахуванням Договору про внесення змін та доповнень від 30.01.2009 (а.с.16), відповідач-1 зобов'язується погашати заборгованість за кредитом рівними частками щомісячно, до 10 числа наступного місяця: - в сумі 138 дол.США - з 10.08.2005 по 10.01.2009, в сумі 0 дол.США - з 11.01.2009 по 10.04.2009, в сумі 140 дол.США - з 11.04.2009 по 10.07.2022, в сумі 82 дол.США - з 11.07.2022 по 10.08.2022. Приписами п.4.2 вказаного Договору визначено, що проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами на протязі календарного місяця) в строк до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п.1.2 даного Договору. Згідно з п. 4.4. Кредитного договору сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості по кредиту і по сплаті процентів за користування грошовими коштами понад 10 календарних днів, строк користування грошовими коштами, визначений в п. 1.2. цього Договору, припиняється достроково, на 11-й день прострочення. Про припинення строку користування грошовими коштами Банк письмово повідомляє Позичальника. В разі настання подій, вказаних в п.4.4 даного Договору, Позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами в повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф (п.6.1.7, а.с.9-16). 10.08.2005 між банком та відповідачем-2 укладений Договір поруки №2256-021/05Р, за яким [PERSON] поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №2256-021/05Р. Відповідно до вказаного Договору поруки [PERSON] взяв на себе відповідальність солідарно відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань за вищезазначеним Кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (17-19). Відповідачами визнається, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі та надав [PERSON] грошові кошти у повному розмірі у сумі 28 000 доларів США. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 10.08.2016 року за вищезазначеним договором утворилась заборгованість перед банком в сумі - 17 824 долари США 82 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 10.08.2016 становить 442 381,07 гривень, з яких: 13 857 доларів США 54 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 343 920,07 грн., - сума заборгованості за кредитом, 3 967 доларів США 28 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 98 461 грн., - сума заборгованості за відсотками, - а також 2 274 долари США 58 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 56 451,12 грн., з яких: 1 156 доларів США 54 центи, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 28 700,83 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 1 118 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 27 750,29 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту (а.с.24-28). Відповідачі в підготовчому засіданні та представник відповідачів в судовому засіданні визнали обставини, наведені позивачем в наданому розрахунку щодо розміру та дат внесених відповідачем-1 за спірним кредитним договором сум та строку їх внесення, копії квитанції на підтвердження здійснення оплати заборгованості за вказаним кредитним договором за період з лютого 2011 р. по липень 2014 р. надані відповідачем-1 до суду. Зі змісту розрахунку банку вбачається, що - перше прострочення відповідача-1 з погашення заборгованості по кредиту і по сплаті процентів за користування грошовими коштами понад 10 календарних днів мало місце в жовтні 2009 р. - погашення кредиту та процентів відбулось 29.10.2009, після чого відповідач-1 продовжила щомісячно перераховувати грошові кошти позивачу в рахунок погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором, останній платіж здійснений відповідачем-1 в липні 2014р. Оскільки після липня 2014 р. відповідач-1 припинив здійснювати погашення заборгованості за спірним кредитним договором, банк 27.04.2017 через засоби поштового зв'язку звернувся до суду з даним позовом. Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526, ч.1 ст.530 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписи ч.1 ст.612 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Приписи ст.1054 ЦК України передбачають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачами добровільно сплачена заборгованість за вищевказаним кредитним договором, суд доходить висновку, що відповідач-1 неналежним чином виконала грошові зобов'язання перед банком за спірним Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 13 857 доларів США 54 центів та за відсотками в розмірі 3 967 доларів США 28 центів. Доводи відповідачів та їхнього представника з приводу того, що банк починаючи з 26.10.2009 безпідставно нараховував проценти за користування кредитом та направляв частину внесених відповідачем-1 грошових коштів на їх погашення, які ґрунтуються на тому, що після прострочення відповідачем-1 погашення заборгованості кредитний договір вважається припиненим в силу п.4.4 такого договору, не заслуговують на увагу, адже ґрунтуються на помилковому розумінні приписів кредитного договору. В п.4.4 Кредитного договору чітко передбачено, що про припинення строку користування грошовими коштами Банк письмово повідомляє Позичальника. Таке повідомлення, яке є правом банку як кредитодавця, позичальникові - відповідачу -1 не надсилалось, що не заперечується та не спростовується останнім. Між тим, необхідність надсилання такого повідомлення як умови припинення строку користування грошовими коштами, підтверджується: - аналізом змісту п.6.1.7 Кредитного договору, який дозволяє дійти висновку, що обов'язок боржника достроково погасити заборгованість по кредиту та процентам виникає в разі настання подій, передбачених зокрема п.4.4, який в свою чергу, вимагає існування двох подій: 1) прострочення боржником погашення заборгованості; 2) надіслання банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування грошовими коштами; - наявністю в такому Кредитному договорі положень п.7.4.1, за якими в разі виникнення подій, зазначених в п.4.4 даного договору, у банку виникає право, а не обов'язок вимагати дострокове погашення заборгованості в повному обсязі. Отже, хоча сторони спірних кредитних правовідносин і врегулювали у кредитному договорі (п.4.4) питання зміни строку виконання основного зобов'язання, умова настання такої зміни - письмове повідомлення банка позичальнику про припинення строку користування грошовими коштами - в даному випадку відсутня, а тому відсутні підстави вважати, що банк мав припинити нарахування процентів за спірним кредитним договором з 26.10.2009 та всі наступні платежі відповідача-1 зараховувати в погашення заборгованості за кредитом. На користь викладеного свідчить і той факт, що відповідач-1 після допущення прострочення погашення заборгованості за Кредитним договором не здійснив достроково погашення всієї суми заборгованості за кредитом та процентами, а продовжував до 04.07.2014 включно щомісяця здійснювати оплату заборгованості за кредитним договором від 10.08.2005 №2256-021/05Р, про що свідчать надані ним квитанції. За викладених обставин, позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2256-021/05Р від 10 серпня 2005 року в сумі 17 824,82 долари США підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що банк на момент видачі валютного кредиту мав відповідну ліцензію №7 від 04 серпня 2000 року та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження суми зобов'язання відповідача-1 у валюті є правомірною. Зазначена обставина підтверджується відомостями з офіційного інтернет-сайту Національного Банку України, що є загальнодоступною інформацією, щодо інформації про надані банківські ліцензії та види діяльності банків. Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ в своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України. Наведене узгоджується з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, за якими суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом, а також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в цивільній справі №6-1680цс15. Також суд відмічає, що інші наведені представником відповідача-1 доводи в обґрунтування своєї позиції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача-1 спірної суми заборгованості в частині кредиту та процентів (відсотків) не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 заборгованості по пені в розмірі 2274,58 доларів США, що станом на 10.08.2016 становить 56 451,12 грн., задоволенню не підлягають з огляду на таке. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у зазначеній статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач-1 зареєстрована та постійно проживає в м.Донецьку, доказів зворотного позивачем до суду не надано. За змістом п.1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275-р на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», м. Донецьк віднесено до вказаного Переліку. Відтак, на відповідача поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та в силу вищенаведених імперативних приписів вказаного закону банк зобов'язаний був списати відповідачу-1 пеню в спірному розмірі. Вирішуючи позовні вимоги банку до відповідача-2 про стягнення спірної суми заборгованості по кредиту, суд зазначає таке. За приписами ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Суд зазначає, що банк не надав розрахунку заборгованості за Кредитним договором у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Зі змісту позову та доданих до нього документів вбачається, що банк пред'явив вимогу до відповідача-2, який є поручителем, більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання, адже останній черговий платіж був здійснений відповідачем-1 в липні 2014 року, а з даним позовом банк звернувся до суду в квітні 2017 року. Велика Палата Верховного Суду, погодившись з правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16, за змістом якого в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, зазначила таке. З огляду на положення другого речення ч.4 ст.559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (справа № 408/8040/12, провадження № 14-145цс18, електрона копія постанови: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75287333). Ураховуючи наведені обставини справи, норми матеріального права та правовий висновок Верховного Суду, оскільки позивач пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя, у зв'язку з чим порука відповідача-2 припинилася, суд доходить висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача-2 заборгованості за Кредитним договором задоволенню не підлягають, адже право кредитора на задоволення вимог за рахунок поручителя припинено. Отже, позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial