Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

В березні 2018р. позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 117000,0 грн., а також понесені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1762,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач [PERSON] порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, відповідач повинен сплатити: заборгованість за кредитом - 3400,16 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 113599,84грн., а всього заборгованість складає 117000,0 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 25 травня 2018р. у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та сторона не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений за місцем своєї реєстрації, в судове засідання не з'явився, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 22 червня 2011р., на підставі заяви відповідача, між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 6000,0 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до п. 1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг (далі по тексту - умов та правил), даний договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. Закриття рахунку картки не тягне за собою припинення зобов'язань позичальника сплатити перед кредитором заборгованість по рахунку картки, включаючи заборгованість по оплаті комісії банку (п. 1.1.2.15 умов та правил). Відповідно до п. 2.1.1.5 умов та правил відповідач [PERSON] зобов'язався повертати кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом та можливу суму комісії відповідно до умов укладеного договору. В порушення своїх зобов'язань та правил відповідач кредит у повному обсязі не повернув - не проводив оплату відсотків за користування ним. Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 31 грудня 2017р. заборгованість по кредиту становить 3400,16 грн., заборгованість відповідача по відсоткам за користування кредитом становить 113599,84грн. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Пунктом 2.1.1.7.6 умов та правил визначено, що у разі порушення позичальником строків погашення суми боргу по сплаті кредитну та нарахованих відсотках більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в сумі 500,0 грн. та штраф у розмірі 5 % від суми боргу по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 117000,0 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 3400,16 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 113599,84 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762,0 грн.

Outcome: approved