Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

В березні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], яка діє в своїх інтересах, та в інтересах малолітнього [PERSON], треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, [PERSON], [PERSON], [PERSON], Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він, відповідачі та треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вищезазначеній квартирі, однак відповідачка добровільно залишила квартиру, забравши свої особисті речі, перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив, в квартирі не проживає понад шість місяців, а її малолітній син - відповідач [PERSON] взагалі у спірній квартирі не проживав, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач, третя особа [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити, наголошуючи, що у спірній квартирі постійно проживають позивач, його дружина - [PERSON], їх спільний малолітній син [PERSON], 2003р. народження та треті особи: [PERSON], [PERSON], діти дружини позивача від першого шлюбу. Також, у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка та її малолітній син, які в квартирі не проживають без поважних причин. В судовому засіданні відповідачка, яка діє в своїх інтересах, і як законний представник свого малолітнього сина - відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, зазначаючи, що у вказаній квартирі фактично проживає позивач зі своєю дружиною та їх спільним сином. У зв'язку з конфліктами, які склались між нею та її батьком - позивачем по справі та його дружиною, вона не в змозі проживати у спірній квартирі. Також звертала увагу суду, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було задоволено її позов про примусове вселення до квартири, але рішення суду виконано не було. Зазначала, що проживати в спірній квартирі не має можливості, оскільки на її утриманні перебуває другий малолітній син - [PERSON], [INFO]. Звертала увагу суду, що не дивлячись, що вона не в змозі проживати в спірній квартирі проте несе витрати пов'язані зі сплатою комунальних послуг, не маючи ключів віж вхідних дверей до квартири, а фактичною причиною визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, це бажання позивача, та третіх осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснити безоплатну приватизацію спірної квартири, після визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації проти позову заперечувала. зазначаючи, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, просила суд позов залишити без задоволення. Треті особи: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, [PERSON] подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, третя особа [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Третя особа: [PERSON], про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в судові засідання не з'являвся, поважності причин неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третьої особи [PERSON], розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач, відповідачі, та треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою у зв'язку з не проживанням в ній більше шести місяців. На обґрунтування заявлених вимог, стороною позивача були надані суду акти про не проживання відповідачів (а.с. 6-8). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні відповідачка наголошувала, що не проживає у спірній квартирі у зв'язку з неприязними стосунками, які склались між нею та сім'єю її батька - позивача по справі, при цьому наголошувала, що немає ключів від вхідних дверей до спірної квартири і продовжує нести витрати пов'язані з утриманням квартири, на теперішній час проживає разом з матір'ю. Враховуючи роз'яснення наведені в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12 квітня 1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», а також обставини, які були повідомлені сторонами в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено щодо не проживання у спірній квартирі сторони відповідачів понад встановлені законом строки без поважних причин, при цьому судом критично оцінюються надані стороною позивача акти про не проживання відповідачів (а.с. 6-8), складені сусідами по квартирі та підтверджені двірником. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed