Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.Зазначив, що йому на праві власності належить 1/5 частина квартири [ADDRESS]. 1/5 частина спірної квартири належала його покійній тітці [PERSON], яка все своє майно заповідала йому. Рішенням суду, було відмовлено в наданні додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає, що відкрито володів майном своєї покійної тітки, просить суд визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні справи покладається на розсуд суду, та просить суд вирішити справу згідно чинного законодавства. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 21 березня 2014 року в якості співвідповідачів були залучені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.28), які в подальшому подали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, з позовними вимогами згодні і просять позов задовольнити. Судовим розглядом встановлено, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 03 серпня 1993 року, виданого Ізюмським приладобудівним заводом ( а.с.3). 16 березня 1990 року [PERSON] складено заповіт, яким все належне їй майно вона заповідала [PERSON] ( а.с.6). [PERSON] померла [INFO]. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року, яке набрало чинності, відмовлено позивачу в визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] ( а.с.7-8). Вартість спірної квартири складає 63580 гривень ( а.с.15). Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваним прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно із частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання права власності, позивач в сули ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підстави, які порушують його права. В судовому засіданні позивач не надав суду доказів ким були порушені, невизнані або оспорені його права, свободи чи інтереси, і хто їх порушив. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність ( ч. 4 ст. 355 ЦК України) Оскільки спірна квартира належить позивачу на праві спільної сумісної власності, тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки Цивільним Кодексом України не передбачено повторне визнання права власності на частину спірної квартири.

Outcome: dismissed