Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до кредитного договору № б/н від 27.06.2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2., п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/ з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5 Правил користування платіжною карткою. Вказав, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2018 року заборгованість відповідача по кредиту становить 51082,81 грн., з яких: 9342,24 грн. - заборгованість за кредитом; 31557,79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10182,78 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 16 544,76 грн., яка була задоволена рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2011 року, і різниця становить 34 538,05 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250, 00 грн. - фіксована частина, 1726, 90 грн. - процентна складова. В зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36514,95 грн. за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.10.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження. Учасникам справи роз`яснено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 04.12.2018 року за вх. № 30941 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача адвокат Шульженко В.В. просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи його незаконним та необґрунтованим. Зокрема вказала, що кредитний договір припинив свою дію 05.10.2010 року - дата станом на яку достроково стягнуто повну суму наданого кредиту, відсотки та комісію, згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2011 року, тому нарахування з 05.10.2010 року відсотків та пені за користування кредитом в сумі 34 538,05 грн., штрафів в сумі 250,00 грн. та 1726,90 грн. є незаконним та необґрунтованим. Разом з відзивом на позов представником відповідача 04.12.2018 року за вх. 30942 було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказано, що остання сплата відбулась 25.03.2009 року, вимога про стягнення заборгованості заявлена 23.07.2018 року, тому строк позовної давності позивачем пропущений. За таких обставин, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 24.01.2019 року за вх. № 314 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник позивача заперечив проти доводів відзиву на позов, просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладене в позові. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладенокредитний договір № б/н, що складається з заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг,Правил користування платіжною карткою, Тарифами банку за умовами якого позивач надав відповідачу кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. Кредит надано у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 11,12-17). 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію правонаступника ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». 21.05.2018 року було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АТ КБ «ПриватБанк». Згідно заяви позичальника про надання кредиту від 27.06.2007 року, відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначено, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Судом відзначається, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до норм якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості, в якому відображено рух коштів по рахунку (а.с.7-10). Судом встановлено, та не заперечується позивачем, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість згідно договору від 27.06.2007 року в розмірі 16 544,76 грн. та судові витрати. 23.07.2018 року позивач звернувся до суду повторно з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.06.2007 року в розмірі 36514,95 грн., яка складається з: 9342,24 грн. - заборгованість за кредитом; 31557,79 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10182,78 грн. - заборгованість за пенею та комісією, за мінусом суми у розмірі 16 544,76 грн., яка була задоволена рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2011 року, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 250, 00 грн. - фіксована частина, 1726, 90 грн. - процентна складова. Відповідачем, в свою чергу, подана заява про застосування у справі строку позовної давності. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними тактами та їх оцінкою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст.261 ЦК України). При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст.266 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.06.2007 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 31.05.2018 року, останній платіж на погашення кредиту та сплати відсотків був здійснений позичальником [PERSON] 25.03.2009 року (а.с. 7-9). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому, судом встановлено, що останній платіж був здійснений відповідачем 25.03.2009 року, тобто з цього часу позивач довідався про порушення його права, і звернувся до суду з позовом, внаслідок розгляду якого ухвалено рішення від 23.03.2011 року, яким позов задоволений і стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 16 544,76 грн. отже, строк позовної давності перервався внаслідок звернення позивача до суду. Як вбачається з вищевказаного розрахунку після 25.03.2009 року станом на 31.05.2018 року жодних платежів відповідач [PERSON] не здійснював. Таким чином, строк позовної давності після переривання почався заново після пред`явлення позивачем позову, а саме 03.11.2010 року, як зазначено у рішенні Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.03.2011 року. Даний позов подано позивачем 23.07.2018 року тобто за межами строку позовної давності, встановленого ЦК України. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист своїх цивільних прав, суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з вимогою про захист порушеного права. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору, враховуючи відмову в задоволенні позову, - залишити по фактично понесеним позивачем.

Outcome: dismissed