Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 24.11.2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7942,06 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідачка надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідно до п.1.1.3.2.11. Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед банком. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а саме: неналежно сплачувала внески на погашення заборгованість за кредитом в період з 29.02.2016 року по 30.11.2016 року; за процентами в період з 24.11.2014 року по 12.11.2019 року, пені в період з 31.03.2016 року по 31.10.2019 року. Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, при порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню. У зв`язку з порушеннями відповідачкою умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, станом на 12.11.2019 року виникла заборгованість у сумі 11038,93 грн., у т.ч.: 3182,62 грн. - заборгованість за кредитом; 2258,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5598,01 грн. - заборгованість за пенею. Просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.11.2014 року у розмірі 11038,93 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. 25.02.2020 року відповідачка [PERSON] подала до суду письмові пояснення, в яких позовні вимоги не визнала в повному обсязі, оскільки вважає що свої кредитні зобов`язання перед банком вона виконала у повному обсязі. Представник позивача адвокат - Балашов О.В. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному об`ємі та просив розглянути справу без його присутності. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не подала Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року між позивачем та відповідачкою було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію, відповідно до якої з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN34000032959069 від 02.04.2010 року (надалі - Договір 1) була проведена реструктуризація заборгованості в сумі 8695,07 грн.(п.п.1.1.2). Пунктом 1 Генеральної угоди від 24.11.2014 року (надалі - Угода) закріплювались умови реструктуризації, а п.2 - Умови та правила надання продукту кредитних карт на суму 7942,07 грн. У відповідності до п.п.1.1.3 Угоди датою закінчення погашення заборгованості по Договору 1 становить 30.11.2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальник повинен був в день підписання Угоди, а саме, 24.11.2014 року, мати залишок на будь-якому відкритому у банку рахунку в розмірі 753 грн. (п.п. 1.2). Як вбачається із пояснень [PERSON] та не заперечується представником позивача, відповідачка виконала дане зобов`язання щодо забезпечення шляхом внесення через касу банку 753 грн. А отже, на думку суду, п.п.1.2 Угоди був дотриманий позичальником. Підпунктом 1.3 Угоди передбачена відповідальність [PERSON] у випадку недотримання вимог Договорів та пункту 1 Угоди, зокрема, право банку списувати грошові суми з інших рахунків клієнта при наявності заборгованості. При цьому, п.п.1.5 закріплено, що підписання даної генеральної угоди не анулює заборгованість, яка виникла відповідно до Договору 1. Натомість, пунктом 2 Угоди передбачено надання Банком Позичальнику 7942,07 грн. кредиту на строк 24 місяці з 24.11.2014 по 30.11.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 7942,07 грн. в обмін на зобов`язання позичальника при поверненні кредиту сплатити 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах, строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з «1» по «25» число кожного місця позичальник сплачує банку щомісячний платіж в сумі 397,42 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності з Умовами і правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.11.2016 року. Для надання послуг банк видає позичальнику платіжні картку згідно п.2.1 Угоди (п.п.2.3). Датою укладення кредитного договору є дата підписання Угоди (п.п.2.7). Окрім того, п.п.2.10-2.12 Угоди передбачають, що позичальник доручає банку без додаткового погодження перераховувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 753 грн. на будь-який відкритий у банку рахунок. Позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на будь-якому відкритому у банку рахунку у відповідності з Умовами та правилами. Аналізуючи вищенаведені положення підписаної між сторонами Генеральної угоди від 24.11.2014 року, очевидним є факт регулювання даним правочином двох кредитних договорів: Договору 1, який виник 02.04.2010 року із сумою боргу 8695,07 грн. та кредитного договору від 24.11.2014 року на суму 7942,07 грн. Як вбачається із пояснень відповідачки, остання заперечує факт отримання кредитних коштів по договору від 24.11.2014 року в сумі 7942,07 грн., так як не отримувала взагалі кредитної картки і відповідно не розпоряджалась кредитними коштами в сумі 7942,07 грн. Згідно зі ст.ст.1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Оскільки договір позики є реальним договором, тобто зобов`язання між кредитором та позичальником виникають після надання та відповідно отримання кредитних коштів. Судом встановлено, що кредитна сума 7942,07 грн. була списана банком з кредитного рахунку відповідачки, тобто [PERSON] особисто не знімала та не перераховувала дані кредитні кошти на інші рахунки. При цьому, довідки банку про надання кредитних карток клієнту [PERSON] не може вважатись достатнім доказом отримання та використання таких кредитних карток. Згідно із п.6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання. Відповідно до ст.13, 80, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження повноважень списання з будь-яких рахунків відповідачки в банку коштів в рахунок погашення зобов`язань за Договором 1. Такі повноваження банку передбачені тільки положеннями кредитного договору від 24.11.2014 року, закріплені в п.2 Генеральної угоди, які можуть бути застосовані лише після набрання чинності кредитним договором від 24.11.2014 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що списання банком коштів в сумі 7942,07 грн. з кредитного рахунку [PERSON] без її погодження не може вважатись належним отриманням кредитних коштів позичальником, а відтак підтвердженням факту такого отримання і набранням кредитним договором від 24.11.2014 року чинності. Оскільки, як визначено судом вище, кредитний договір від 24.11.2014 року не вступив у законну силу, його положення, в тому числі і щодо обов`язку відповідачки сплачувати щомісячні платежі з «1» по «25» число кожного місця, не можуть бути застосовані до правовідносин між банком та позичальником [PERSON] , а тому діють лише положення Договору 1. Натомість, суд погоджується із доводами відповідача, що положення Договору 1, в тому числі закріплені п.1 Генеральної угоди, містять лише кінцевий строк сплати позичених коштів без вказівки на вимогу про щомісячні платежі. При цьому, надані суду представником позивача письмові документи, що стосуються умов Договору 1, свідчать про відсутність підстав для нарахування на зобов`язання за першим кредитним договором від 28.04.2010 року відсотків, пені чи штрафних санкцій. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості, виписки із банківського рахунку та відзиву на позовну заяву, останній платіж [PERSON] було здійснено 29.01.2016 року, а загалом з 24.11.2014 року по 29.01.2016 року відповідачка сплатила 8934 грн. За таких обставин, суд вважає, що позичальник виконала в повному обсязі свої зобов`язання за Договором 1, сплативши до 30.11.2016 року 8695, 07 грн. заборгованості з огляду на висновки суду про відсутність підстав для застосування положень кредитного договору від 24.11.2014 року, які передбачають нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Відтак, в задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed