Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначено, що 04.01.2017 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір\~ б.н., відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 25880,25 грн., що складається з: 0 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5843,98 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16727,69 заборгованість по пені за прострочення зобов`язання; 1600 заборгованість по пені за прострочення зобов`язання на суму від 100 грн.; 0,0 грн. відсотки за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1208,58 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі у розмірі 1921 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду належним чином оформлене клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] \~ у судове засідання не з`явився, відзиву не надіслав, причини своєї неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки наявна сукупність обставин, передбачених ч 1 ст. 280 ЦПК України, суд при вирішенні спору виходить з наданих позивачем\~ доказів, які містяться у матеріалах справи та приходить до наступному висновку. Згідно ч. 1\~ ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2017 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір з надання банківських послуг, який\~ складається з Анкети-заяви б.н. від 04.01.2017, що містить у собі анкетні данні позичальника; Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які визначають порядок користування банківською картою, строк дії договору, відповідальність сторін за порушення договору; а також Тарифів банку, якими визначено процентну ставку за користування кредитом, порядок і строки внесення щомісячних платежів, розміри пені. В нижній частині Анкети-заяви міститься текст про згоду клієнта з тим, що дана анкета, а також Умови і Тарифи, розміщені на офіційному сайті банку, складають між сторонами єдиний договір про надання банківських послуг, а також про те, що клієнт ознайомлений з даними Умовами і Тарифами. Вказані документи існують у таких формах: бланк Анкети-заяви складений\~ і заповнений у друкованій формі, анкета підписана відповідачем; Умови та правила надання банківських послуг містяться на сайті банку в електронній формі за Веб-адресою: https://privatbank.ua/terms/, надані суду у простій друкованій формі окремо від анкети-заяви без підпису сторін договору; Тарифи банку надані суду у друкованій формі окремо від анкети-заяви без підпису клієнта. За приписом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Великою Палатою Верховного Суду 03.07.2019 винесено постанову у цивільній справі №342/180/17 та викладено висновок про те, що Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи ПриватБанку не можуть вважатися складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. У такому разі, банк не має права на стягнення відсотків, штрафів та інших сум, нарахування яких передбачено Умовами і Тарифами, однак фактично отримані позичальником кошти (тіло кредиту) мають бути повернуті позикодавцеві. Натомість, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву не надіслав, то суд не може встановити його позицію щодо визнання чи невизнання Умов і Тарифів, а тому при винесенні рішення виходить із наданих позивачем доказів. Так, своїм підписом позичальник підтвердив, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, в обов`язки відповідача входить погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Тарифами банку встановлено розмір процентної ставки за користування кредитом, порядок внесення платежів на його погашення, розмір пені. Крім того, банком надано до суду довідку про відкриття картки на ім`я [PERSON] (27.01.2017); довідку про зміну умов кредитування (зміну кредитного ліміту); виписку по картковим рахункам [PERSON] .\~ Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, станом на 14.08.2019 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 25880,25 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, а також випискою по картковому рахунку. Статтею 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1\~ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.\~\~ Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору, які складаються із заборгованості по простроченому тілу кредиту. Натомість, щодо вимог про стягнення неустойки суд приходить до наступного висновку. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.\~ Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рн/2013, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на вищенаведені норми права та позицію Конституційного Суду України, суд вважає, що розмір нарахованої банком пені, який складає 18327,69 грн., значно перевищує збитки від порушення відповідачем кредитних зобов`язань, а тому вказану суму пені слід зменшити до суми заборгованості по тілу кредиту, тобто до 5843,98 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача штрафів за несвоєчасне виконання боржником своїх договірних зобов`язань, то суд вважає, що зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 2 \~ст. 549 ЦК України,\~штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500грн.+5% від суми заборгованості. Враховуючи, що в порядку ч.2\~ст.549 ЦК України\~штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення зобов`язання за договором у розмірі 1208,58 грн. (процентної складової) підлягають задоволенню. Разом з цим, що стосується вимог про стягнення штрафу у розмірі 500 грн. (фіксованої частини), то дані вимоги суперечать положенням ч.2\~ст. 549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» також підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто 956,65 грн.

Outcome: partial