Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

В вересні 2014 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, відсотків за користування ним, три відсотки річних із простроченої суми та грошову компенсацію за ювелірні вироби. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулась до неї з проханням позичити їй гроші. 10 червня 2011 року між ними було укладено договір позики на суму 10 000 (десять тисяч) гривень. По фактичному одержанню вказаної суми [PERSON] власноруч написала розписку, де зазначила, що бере у неї зазначену суму у борг строком на 6 місяців зі сплатою 15 % щомісячно та зобов'язується сплачувати своєчасно. 16 липня 2011 року відповідачка знову позичила у неї гроші у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень строком на 4 місяці, про що власноруч написала розписку та зобов'язалася повернути їй гроші зі сплатою 15 % щомісячно. На протязі тривалого часу вона неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою повернути гроші, на що та обіцяла розрахуватися, але ніяких кроків для цього не робила. Оскільки в обумовлений строк відповідачка грошей їй не повернула позивач навівши відповідний розрахунок просить стягнути на її користь з [PERSON], [INFO] ІДН № [NUMBER] суму основного боргу - 18 000 грн.; 3% річних - 1 503 грн.32 коп.; 15 % щомісячно - 90 019 грн. 72 коп. та індекс інфляції - 1 826 грн. 52 коп., а всього: 111 349 грн. 56 коп. Стягнути на її користь з відповідачки судові витрати. Уточнивши в листопаді 2014 року свої позовні вимоги позивач просить, крім вищезазначеного, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за ювелірні вироби із золота 585 проби, загальною вагою 44,3 г у розмірі - 37 212 грн. При цьому позивач посилається на те, що окрім грошей відповідачка, у період з липня 2011 року до 10.06.2014 заволоділа її ювелірними виробами із золота, а саме: · Обручка-печатка з золота 585 вагою 10,75 г, вартість роботи 183 грн. вартістю - 9 030 грн.; · Ланцюжок золотий, вагою 5,71 г- 4 796. 4 грн.; · Ланцюжок - золотий 585 вагою - 8,38 г з вставкою циркон вартістю - 7 039,2 грн.; · Браслет золотий вагою 2.46 г - 2 066, 4 грн.; · Весільна обручка, золота, вагою 9 г вартістю - 7 560 грн.; · Сережки з фіанітами - 8, 0 г - 6 720 грн. Загальна вага ювелірних виробів 44,3 г вартістю 37 212 грн. з рахунку: 1 г золота 585 проби - 840 грн., що підтверджується прейскурантом діючих цін станом на 3 листопада 2014 року. Золоті вироби [PERSON] мала на меті здати до ломбарду під проценти, а отримані гроші використати на особисті потреби. Вона запевнила її, що прикраси викупить та поверне до серпня 2014 року. ЇЇ ювелірні вироби вона обіцяла повернути, але зобов'язань своїх не виконала. [PERSON] стала уникати спілкування із нею з приводу повернення боргу та ювелірних виробів із золота. 22 жовтня 2014 року її стало відомо, що постановою від 30 вересня 2014 року слідчий СВ Петриківського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області закрила кримінальне провадження, за її заявою про злочин, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 сл. 190 КК України та запропонували звернутися до суду у порядку позовного провадження, оскільки у даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини. Їй відомо, що золоті вироби у відповідачки відсутні, тому [PERSON] наполягає на стягненні з неї грошової компенсації, що складає їх вартість у розмірі - 37 212 грн. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження № 12014040520000467 від 30.09.2014 р., [PERSON] не заперечує, що отримала у позивача, золоті вироби загальною вагою - 44,3 г. та грошові кошти у розмірі 18 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просить їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, [PERSON] пояснила, що [PERSON] неодноразово брала в неї в борг грошові кошти. При передачі 8 000 грн. був присутній [PERSON] та її дочка [PERSON] ЇЇ дочка була присутня при передачі 10 000 грн. і золотих виробів. Відповідач частково повернула їй відсотки за користування грошима в сумі близько 3 000 грн. передаючи, на її вимогу, неодноразово гроші частинами по 100-200 грн. Золоті вироби відповідачка брала на 1 місяць та обіцяла повернути саме їх. Оскільки дані золоті вироби здані до ломбарду, [PERSON] просить повернути їй компенсацію їх вартості. Відповідач [PERSON] до суду 21.10.2014, 05.11.2014, 11.11.2014, 20.11.2014, 02.12.2014, 11.12.2014 та 15.04.2015 року не з'явилася. Про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 та ч. 9 ст. 76 ЦПК України, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою «закінчення терміну зберігання» та відміткою про особисте отримання судової повістки. Про причини неявки суду не відомо. На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд на підставі ст. 224 ЦПК України заочно розглядає справу без участі відповідача. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно оглянутих в судовому засіданні оригіналів розписки: 10.06.11, [PERSON], взяла 10 000 грн. під 15 % щомісячних строком на 6 місяців. Зобов'язується сплачувати вчасно [PERSON] Та 16.07.2011, [PERSON], взяла в борг у [PERSON] 8 000 грн. строком на 4 місці. Зобов'язується сплачувати вчасно під 15 % щомісячних (а.с. 5). Постановою від 19.02.2015, закрито кримінальне провадження № 12014040520000467 від 10.06.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за відсутності складу кримінального правопорушення. Досудове розслідування проводилось за заявою [PERSON] про те, що [PERSON] шляхом обману в період часу з липня 2011 року до 10.06.2014 заволоділа її грошовими коштами в сумі 27 000 грн. та ювелірними виробами із золота на суму 8 000 грн. (а.с. 57). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що влітку 3-4 роки тому, точної дати він не пам'ятає, він повертав борг [PERSON] в сумі 8 000 грн. та при цьому була присутня [PERSON] Після повернення грошей [PERSON], [PERSON] попрохала в останньої передати ці гроші їй в борг. В його присутності [PERSON] передала гроші [PERSON] та вона написала розписку про отримання грошей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що влітку 2011 року її мати [PERSON] позичала гроші [PERSON] в сумі 10 000 грн. та 8 000 грн. Одну з цим сум її мати позичала [PERSON] в присутності [PERSON] Про отримання грошей [PERSON] написала розписки. На неодноразові вимоги про повернення грошей [PERSON] гроші її матері не повернула. Крім того, в її присутності [PERSON] передала [PERSON] золоті вироби, які остання мала намір здати до ломбарду, а потім забрати та повернути матері. Документів про передачу золотих виробів не складалося. Їй відомо, що [PERSON] грошові кошти та золоті вироби її матері не повернула. Згідно статтей 1046 та 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов'язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором передбачений ст. 1049 ЦК України. Стаття 1050 ЦК України, визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи в сукупності надані позивачем докази, суд вважає встановленим існування між сторонами договірних правовідносин з приводу передання однією стороною (позикодавцем) іншій стороні (позичальникові) грошових коштів на загальну суму 18 000 грн. на умовах платної (в розмірі 15 % щомісячно) і строкової (на 6 та 4 місяці відповідно), позики. Оскільки, відповідач в судове засідання не з'явилася та не надала суду підтвердження повернення взятих в борг грошових коштів, договір позики не оскаржила та надані позивачем розписки про передачу позичальникові грошових коштів перебувають у позивача і не містять жодних відміток про повернення грошей [PERSON], суд вважає доведеним, що [PERSON] порушила умови договору позики, щодо обов'язку повернення суми позики. При обрахунку суми, що підлягає стягненню з [PERSON] в рахунок повернення позики, відсотків та застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, суд враховує наданий позивачем розрахунок та керується правилами диспозитивності визначаючи розмір заборгованості не виходячи за межі позовних вимог. Отже за договором позики від 10 червня 2011 року з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 61 963,07 грн. (10000+49 463,01+ +1675,68+834,38=61963,07), що складається з: 10 000 грн. основного боргу; 49 463,01 грн. в рахунок повернення відсотків за користування позикою, що обраховано наступним чином: 10 000х180х1003:365:100=49 463,01. При цьому використані такі значення: 10 000 - розмір заборгованості; 180 - кількість відсотків за рік (15х12=180) та 1003 - кількість днів користування позикою; 1 675,68 грн. інфляційного збільшення суми боргу, що обраховано наступним чином: 10000х1,168-10000=1675,68. При цьому використані такі значення: 10 000 - розмір заборгованості; 1,168 - середній індекс інфляції за період з грудня 2011 року по вересень 2014 року; 824,38 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу, що обраховано наступним чином: 10 000х3х1003:365:100=824,38. При цьому використані такі значення: 10 000 - розмір заборгованості; 3 - кількість відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та 1003 - кількість днів користування позикою. За договором позики від 16 липня 2011 року з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 50 573,19 грн. (8000+40556,71+ +1340,54+675,94), що складається з: 8 000 грн. основного боргу; 40 556,71 грн. в рахунок повернення відсотків за користування позикою, що обраховано наступним чином: 8 000х180х1028:365:100=40556,71. При цьому використані такі значення: 8 000 - розмір заборгованості; 180 - кількість відсотків за рік (15х12=180) та 1028 - кількість днів користування позикою; 1 340,54 грн. інфляційного збільшення суми боргу, що обраховано наступним чином: 8000х1,168-8000=1340,54. При цьому використані такі значення: 8 000 - розмір заборгованості; 1,168 - середній індекс інфляції за період з листопада 2011 року по вересень 2014 року; 675,94 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу, що обраховано наступним чином: 8000х3х1028:365:100=675,94. При цьому використані такі значення: 8000 - розмір заборгованості; 3 - кількість відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та 1028 - кількість днів користування позикою. Визначаючи розмір індексу інфляції, суд бере до уваги рекомендації його обрахунку, наведені в листі Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 щодо рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Стаття 218 ЦК України визначає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. За принципом змагальності та обов'язку доказування, передбачених статтями 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 59 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оцінюючи в сукупності надані позивачем докази укладення з відповідачем договору позики речей, визначених родовими ознаками - ювелірних виробів, на загальну суму, зазначену позивачем, 37 212 грн. (більш як у 2188 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян), суд не приймає як належний і достатній доказ такої обставини пояснення свідка [PERSON] та постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2014 та від 19.02.2015 за повідомленням про злочин [PERSON], оскільки вони не є допустимими доказами за вказаними вище правилами доказування. Постанова про закриття кримінального провадження від 30.09.2014, скасована постановою прокурора від 23.10.2014. Крім того, аналіз змісту вказаної постанови про закриття кримінального провадження від 19.02.2015 свідчить, що він жодним чином не свідчить про визнання відповідачем існування між сторонами договірних правовідносин з приводу передачі золотих виробів на умовах позики . Отже так як позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу на підтвердження передачі нею відповідачу золотих виробів, не надано суду договору позики чи розписки позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної кількості речей, тому у суду відсутні підстави вважати встановленим фактом існування між сторонами договірних відносин з приводу передачі золотих виробів на умовах позики. За вказаних обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за ювелірні вироби із золота 585 проби, загальною вагою 44,3 г у розмірі - 37 212 грн., суд вважає не доведеними та в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: partial