Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що вона 08.12.2010 року отримала кредит у розмірі 19000.00 грн. відповідно до Договору про надання банківських послуг №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту; [PERSON] не повернула повністю своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 11.04.2019 року перед банківською установою [PERSON] має заборгованість 33 317,96 грн. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом встановлено, що 08.12.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу кредит у розмірі 19000.00 грн. відповідно до Договору про надання банківських послуг №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.12.2010 року вбачається, що [PERSON] станом на 11.04.2019 року заборгувала позивачу 33 317,96 грн., з яких: 16707,14 грн. - заборгованість за тілом кредита; 2161,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 12286,68 грн.- нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1562,76 грн. - штраф (процентна складова). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] порушила умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Разом з тим відповідно до вимог ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Тому, стягненню із відповідача підлягає нарахована пеня за однин рік перед зверненням банківської установи до суду; про стягнення пені у нарахованому розмірі 716,51 грн. суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог. Окрім цього відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15. З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 500 гривень штрафу (фіксованої частини) та 1562,76 гривень штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають. За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором, а також частково пені у розмірі, який передбачений у поданому ним розрахунку виходячи із законодавчих норм; а у зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 1 921 грн.

Outcome: partial