Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № DNІ0АN02000477 від 05 вересня 2007 року в розмірі 35193,28 доларів США, що за курсом 23,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.03.2015 року складає 819651 грн. 49 коп., а також стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 05 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNІ0АN02000477, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 9679,80 доларів США на термін до 04 вересня 2014 року. В порушення умов договору відповідач не повертає кредит в строки визначені договором, а також не сплачує відсотки за користування кредитом, таким чином, станом на 18 березня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 35193,28 доларів США, що за курсом 23,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.03.2015 року складає 819651 грн. 49 коп., тому він вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Адвокат відповідача за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Встановлено, що 05 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNІ0АN02000477, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 9679,80 доларів США, а [PERSON] зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 04 вересня 2014 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 12940,65 доларів США на наступні цілі: 9116,00 доларів США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,8 доларів США для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2, на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №DNІ0АN02000477 від 05 вересня 2007 року, договором особистого страхування на строк до 04.09.2008 року у сумі 465,84 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 91,16 доларів США, та у розмірі 3260,85 доларів США на сплату страхових платежів у виплатах та в порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору (а.с.10-12). Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 185,29 доларів США для погашена заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Періодом сплати вважати період з 5 по 9 число кожного місяця. Відповідач в добровільному порядку кредитні кошти не повернув, чим порушив прийняті на себе договірні зобовязання. Станом на 18 березня 2015 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за Кредитним договором № DNІ0АN02000477 від 05 вересня 2007 року становить 35193,28 доларів США, що за курсом 23,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.03.2015 року складає 819651 грн. 49 коп., де: 8634,43 доларів США заборгованість за кредитом, 5891,12 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 677,50 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 19990,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Частиною 1 та 2 ст. 549 ЦК України, передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до основного зобовязання так і до заборгованості за штрафними санкціями, та застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, та зменшення розміру пені (неустойки). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надано роз'яснення, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). До того ж, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним у Постанові від 03 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14, зокрема вказується на таке, «За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права». Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед звернення кредитора до суду, а починається з дня (місяця) з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Суд, врахувавши обставини, які мають істотне значення для справи, те, що сума штрафних санкцій значно перевищує розмір заборгованості та процентів за користування коштами разом узятих, вважає за необхідне зменшити суму пені котра нарахована ПАТ КБ «ПриватБанк» за неналежне виконання умов Кредитного договору з 19990,23 доларів США до 10000,00 доларів США. При цьому, суд врахував інтереси не лише боржника, але і банку та прийшов до висновку, що таке зменшення неустойки не завдасть значних збитків кредитору.\~\~ Таким чином необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 25203,05 доларів США, що за курсом 23,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.03.2015 року складає 586\~979 грн. 03 коп., де: 8634,43 доларів США заборгованість за кредитом, 5891,12 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 677,50 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 10000 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial