Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

В березні 2015 року Житомирський державний університет імені Івана Франка звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути 2125,00 грн. заборгованості по оплаті за навчання та витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.08.2010 року між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та [PERSON] був укладений договір № 1868 про навчання з 01.09.2010 року по 30.06.2014 року. Відповідач була зарахована на навчання до університету з 01.09.2010 року відповідно до наказу №244 від 25.08.2010 року і навчалася до 30.08.2013 року, після чого була відрахована за невиконання навчального плану та порушення умов договору, згідно з наказом № 414 від 30.08.2013 року. Згідно п. 4.3 вищевказаного договору відповідач повинна була внести плату за навчання за 1-й курс до зарахування в число студентів, за наступні навчальні роки: до 01 вересня за перший семестр, до 01 лютого за другий семестр. За період навчання відповідач повинна була внести на рахунок університету згідно договору 17000 грн., а оскільки [PERSON] отримувала освітні послуги лише до 30.08.2013 року, нарахування за навчання складає 12750,00 грн. Однак за весь період навчання сплатила лише 10625,00 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 2125,00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно поданої заяви просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем проживання рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи документами. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Так, 27.08.2010 року між Житомирським державним університетом імені Івана Франка та [PERSON] був укладений договір №1868 про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг навчальним закладом (а.с.4). Відповідно до п.4.3 договору замовник вносить плату готівкою або безготівково за 1-й курс до зарахування в число студентів, за наступні навчальні роки до 01 вересня за перший семестр, до 01 лютого за другий семестр. Згідно п.6.1 дія договору припиняється, в тому числі, у разі відрахування замовника-фізичної особи з університету згідно з законодавством. Як вбачається із витягу наказу №414 від 30.08.2013 року [PERSON] з 30.08.2013 року відраховано з університету за невиконання навчального плану та порушення умов договору (а.с.6). Оскільки [PERSON] отримувала освітні послуги лише до 30.08.2013 року, нарахування за навчання складає 12750,00 грн. За весь період навчання відповідачем сплачено лише 10625,00 грн., тому сума заборгованості складає 2125,00 грн., що підтверджується наданою позивачем довідкою про наявну заборгованість по оплаті за навчання №24 від 10.02.2015 року (а.с.7). З метою досудового врегулювання спору відповідачеві направлено лист вих. № 1/904 від 26.12.2014 року з пропозицією оплатити заборгованість (а.с.8,9), однак, заборгованість сплачена не була. Відповідно до ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та порядку, що встановлені договором. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, в межах заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за навчання у сумі 2125,00 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому документально підтвердженні судові витрати, а саме по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved