Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2014 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши скаргу, матеріали справи, вважає скаргу обґрунтованою, а рішення таким, що підлягає зміні в частині стягнутих сум кредитної заборгованості та судового збору, виходячи з наступного. Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №827228/ФЛ, відповідно до якого позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 66690,00 грн. зі сплатою 18,8% на місяць, строком до 18 травня 2013 року. Позивач виконав свої зобов'язання та надав відповідачу кредит, що визнається і сторонами по справі. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобов'язання в повній мірі не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого за ним станом на 30 січня 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором. Заперечуючи проти розрахунку Банку, згідно якого заборгованість складає суму 101 824,40 грн., яка складається з наступного: 62131,35 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 22254,75 грн. - заборгованість за процентами; 10769,30 грн. - пеня; 6669,00 грн. - штраф, - відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що дана сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки Банком не було враховано 48 платежів, здійснених позичальником за 2008-2012рр. на загальну суму 44 900грн. та на підтвердження цих доводів надав квитанції. У засіданні апеляційної інстанції 30.10.2014. для перевірки тверджень, квитанцій відповідача та проведення звірки кредитної заборгованості представник Банку просила зробити перерву по справі і дане клопотання було задоволено. Між тим, Банк звірку не провів і його представник у слідуюче засідання не з*явився, пояснень та заперечень на представлені відповідачем докази не надав. Його поточний звіт операцій по рахунку, що наданий до справи, стосується кредитної картки, в той час як відповідач стверджував, що кредитну картку взагалі не отримував, за неї не розписувався та нею не користувався і ці твердження Банком не оспорені, доказів зворотнього не надано. За таких обставин, не можна погодитись з висновком суду 1-ї інстанції, що відповідач належних та допустимих доказів, які б спростовували виниклу заборгованість, суду не надав. Навпаки, апеляційний суд вважає, що за виниклих обставин, коли сам позивач не підтвердив належним чином свій розрахунок та не спростував докази, надані відповідачем, - є всі підстави взяти за основу розрахунок, наданий [PERSON] Згідно останнього заборгованість відповідача за кредитом складає всього 12 316, 20грн., а саме: 6 651, 70 грн. - заборгованість за кредитом, 4 879, 50 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 785, 00 грн. - пеня, а всього 12 316, 20 (дванадцять тисяч триста шістнадцять) грн. 20 коп. З огляду на все наведене,

Outcome: partial