Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2017 року, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи та районним судом під час розгляду справи встановлено, що позивачка з 1982 року працювала на фабриці «Дніпрянка». В гуртожиток будинку № [ADDRESS] вселилась в зв*язку з роботою за направленням від підприємства. Гуртожиток перебуває на балансі КП «Жилсервіс -5» Дніпропетровської міської ради. На підставі ордеру позивачка є наймачем кімнати № [NUMBER] даного гуртожитку, членом її сім*ї згідно ордеру є батько [PERSON] хворий на сліпоту. Разом з нею раніше в кімнаті проживав та є зареєстрованим її колишній чоловік - [PERSON]., якому теж видавався ордер КП ДТФ «Дніпрянка» на тимчасове проживання у кімнаті № [NUMBER] цього гуртожитку, яка уподальшому була об*єднана з кімнатою позивачки. Шлюб між сторонами розірваний у 2010 році. Судом 1-ї інстанції на підставі тверджень позивачки, визнаних та підтверджених відповідачем, пояснень свідків, встановлено, що з 2008 року останній добровільно покинув гуртожиток і став проживати у м. Підгородне Дніпропетровської області, де створив нову сім*ю. Встановивши, що відповідач переїхав на постійне проживання до іншого міста, а такі випадки регулюються правилами ст.107 ЦКУ, - районний суд відмовив в задоволенні позовних вимог [PERSON], з огляду на те, що її позовні вимоги грунтуются на інших правових підставах, а саме, ст.ст.71. 72 ЖК України. Даний висновок районного суду є помилковим, оскільки позивачу закон надає право визнавати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням з однієї із підстав: або передбаченої ст.71. або ст. 107 ЖК. Враховуючи, що позов пред*явлено за правилами ст.71 ЖК. - райсуду необхідно було розглядати його в рамках правил даної норми закону. Однак, суд цього не зробив та дійшов помилкового висновку про відмову у позові із наведених підстав, а тому таке рішення не може визнаватись законним, воно підлягає скасуванню. Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Такий висновок грунтується на вимогах ст.71,71 ЖКУ, дійсно встановлених обставинах справи, згідно яких відповідач з 2008року не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин, має іншу сім*ю та нерухоме майно у приватній власності у м.Підгородне, а тому є таким, що не потребує іншого житла чи поліпшення умов. (а.с.11. 12). За результатами виїзної перевірки комісією КП «Жилсервіс-5» 07 листопада 2013 року, 19.09.2016., 03.03.2017., її Актами підтверджено факт його непроживання та відсутність особистих речей в спірній кімнаті. Виданим позивачці на підставі розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 10.06.2015 ордером на житлову площу в гуртожитку підтверджена законність її проживання у гуртожитку. Лише нею здійснюється оплата комунальних платежів. Гуртожиток знаходиться у комунальній власності, особам дозволена приватизація кімнат, однак наявністю реєстрації відповідача у спірній кімнаті права позивачки на приватизацію квартири порушуються, а тому є підстави визнавати позивачку належним позивачем по справі, а не обов*язком саме балансоутримувача пред*являти даний позов. В судовому засіданні першої інстанції представник КП «Жилсервіс-5» наголошував, що звернень [PERSON]. про перешкоди йому у вселенні в спірну кімнату не було, позов підтримав. Згідно відповіді Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за базами ІПС «АРМОР» та Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно звернення гр..[PERSON] із заявою/скаргою, чи будь-якими документами до відділення поліції за період з 17.05.2013 року до 11.11.2016 року по факту недопуску його у кімнату [ADDRESS] - не значиться. Доказів, які б підтверджували, що відповідач вимушено не проживав у спірній кімнаті в зв*язку з перешкодами у проживанні з боку позивачки чи інших осіб, або в силу інших поважних причин, - ним суду не було надано. Його посилання на те. що позивачка тим, що перевезла до спірного житла свого хворого батька та доньку, створила йому умови, з яких він вимушений був залишити житло, - слід визнати такими, що не відносяться до поважних причин. З огляду на наведене, є підстави вважати доведеним той факт, що відповідач з 2008 року не проживає у спірній кімнаті без поважних причин. Згідно ст.ст.71,72 ЖК України - жиле приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім*ї зберігається протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вимоги закону, встановлені обставини справи, відсутність належних та допустимих доказів поважності причин відсутності відповідача з 2008р. за спірною адресою, - апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі ст. 88 ЦПКУ з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 704,00грн.

Outcome: approved