Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

АТ «Укрсоцбанк» 07.05.2019 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 03.11.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №692/Ф0З.7/045. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем, було укладено Іпотечний договір №б/н від 11.07.2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з грубим порушенням Позичальником умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, Позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 04.02.2019 року Позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 27.02.2019 року Позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає Відповідач, яка чинить фізичні перешкоди в доступі та користуванні майном. Внаслідок незаконних дій Відповідача , позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном. У зв`язку з викладеним представник позивача просить усунити перешкоди у здійсненні права користування майном, а саме однокімнатної квартири, загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить Акцоінерному Товариству «Укрсоцбанк», шляхом надання постійного безперешкодного доступу Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» до цього майна; Визнати відповідача [PERSON] та усіх члені сім`ї такими, що втратили право користування однокімнатної квартирою, загальною площею, 21, 4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі було призначено суддю Шкамерду К.С. та ухвалою суду від 13.05.2019 року провадження у справі відкрито. На підставі наказу від 16 вересня 2019 року №50-ос/с Голови суду Кічмаренко С. М. про відрахування зі штату Приморського районного суду м. Одеси судді Шкамерди К. С. у зв`язку із закінченням терміну відрядження, з метою забезпечення дотримання прав та законних інтересів сторін по справі, а також дотримання розумних строків розгляду справи, та на підставі службової записки помічника та секретаря судового засідання судді Шкамерди К. С. - Іванової О. І. та Довгань Ж. А. здійснено перерозподіл справи. Після авторозподілу вказана справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.10.2019 року справу було прийнято до провадження та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.12.2019 року. 29.11.2019 року представник Акціонерного товариства «Альфа Банк» надав суду заяву про заміну сторони правонаступником, в якій зазначив, що 10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк». Ухвалою суду від 04.12.2019 року замінено позивача правонаступником. В підготовче засідання 05.12.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 05.12.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 05.02.2020 року. В судове засідання 05.02.2020 року з`явився представник позивача Борщенко К.Ю. відповідач не з`явився, розгляд справи відкладено на 24.03.2020 року. В судове засідання 24.03.2020 року сторони по справі не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу її реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою «про закінчення строків зберігання». Причини неявки відповідач суду не повідомила, жодних клопотань до суду не заявляла, заяв по суті справи не надала. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та позивача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Суддя перебувала у щорічній відпустці з 01.04.2020 року по 10.04.2020 року. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 13.04.2020 року. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , отримала кредит у розмірі 42300,00 доларів США, що підтверджується договором кредиту №692/Ф03.7/045 від 11.07.2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] (а.с. 10-14). Відповідно Іпотечного договору від 11.07.2007 року укладеного між АКБСК «Укрсоцбанк» та [PERSON] іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредиту №692/Ф03.7/045 від 11.07.2007 року, укладеним між Іпотекодержателем та Позичальником однокімнатну квартиру, загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-18). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №164502575 від 22.04.2019 квартира за адресою [ADDRESS] перебуває у власності Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», підставою виникнення пава власності є: поштові повідомлення від 29.10.2018, №19-19/18 від 19.09.2018 року, іпотечний договір 1451 від 11.07.2007 року (а.с. 7-10). Відповідно акту перевірки/огляду майна від 27.02.2019 року складеного представниками за довіреністю [PERSON] , [PERSON] було здійснено запланований виїзд за адресою [ADDRESS] , майно є власністю «Укрсоцбанк» згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено, що боржник хворіє раком, майно хоче залишити за собою, також проживають мати і діти (а.с. 19). 10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме з 15.10.2019 року. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт (п.2.1 протоколу). Таким чином, 15.10.2019 року відповідно до пп.«г» п.11 ч.4 ст.1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», п.п.3.1, 5.3 Постанови Правління НБУ №189 від 27.06.2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Згідно п.1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа Банк», Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа Банк», з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 року. Отже з наданих матеріалів вбачається, що позивач набув право власності на квартиру в позасудовому порядку, однак в зазначеній квартирі проживає відповідачка та перешкоджає в доступі та користуванні майном. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано. Отже, в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає, в тому числі, в тому, що суд не має права виходити за межі вимоги сторін (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Цивільне судочинство не допускає вихід за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав людини. Суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, згідно якої ,члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із Постановою ВСУ від 16.11.2016 р у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що Акціонерне товариство «Альфа Банк»» є власником однокімнатної квартири, загальною площею 21,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Особа, що фактично проживає за зазначеною адресою, відповідно до складеного акту, є відповідач [PERSON] , попередній власник майна, яка перешкоджає у користуванні майном. Відповідно до ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Однією із підстав припинення права власності згідно зі ст. 346 ЦК України є відчуження майна. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 156 ч.4 ЖК України передбачено збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що відповідач з відчуженням належної їй квартири втратила право користування даною квартирою, а тому відповідні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позову про надання позивачу безперешкодного доступу до квартири, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки фактично суд вже вирішив це питання. Також суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо визнання усіх членів сім`ї такими, що втратили право користування квартирою, оскільки не конкретизовано коло осіб, які також проживають в квартирі. Отже, позов може бути задоволено частково, відповідно до наведених вище висновків суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3842,00 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями від 29.03.2019 року №0000508535, наявним в матеріалах справи, з підстав чого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial