Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЭМ», далі за текстом ТОВ «ДАЭМ», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», далі за текстом (ПрАТ «Страхова група «ТАС»), третя особа [PERSON], про стягнення моральної шкоди внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що Позов обгрунтував тим, що 15 листопада 2012 року в 23.25 год. [PERSON] керуючи автомобілем «Mercedes Benz Actros», державний номер [NUMBER], з напівпричепом самоскидом, рухаючись по автодорозі Слов'янск - Донецьк - Маріуполь, порушив ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercuri Tracer», що був у статичному стані, а також наїзд на пішохода [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці. Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 29.11.2013 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] був чоловіком його матері, вони жили разом за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що внаслідок загибелі [PERSON] він зазнав значної моральної шкоди, оскільки фактично після смерті його рідного батька, [PERSON] замінив йому батька. Він турбувався про нього, займався вихованням та утриманням разом із матір'ю. Моральна шкода виражається в тому, що він фактично вдруге втратив батька, залишився без його турботи та піклування, в зв'язку з чим почуває себе не повноцінно та емоційно подавлено. Оскільки власником автомобілем «Mercedes Benz Actros» є ТОВ «ДАЭМ», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», а водій [PERSON] на час ДТП знаходився у трудових відносинах з підприємством ТОВ «ДАЭМ», то позивач просив у відшкодування моральної шкоди з ТОВ «ДАЭМ» стягнути на його користь 50000 гривень, а з ПрАТ «Страхова група «ТАС» - 5000 гривень. В подальшому в ході розгляду справи позивач надав заяву про збільшення позовних вимог , в якій просив у відшкодування моральної шкоди з ТОВ «ДАЭМ» стягнути на його користь 90000 гривень, а з ПрАТ «Страхова група «ТАС» - 5000 гривень, посилаючись на навмисне затягування відповідачем ТОВ «ДАЭМ» судового розгляду справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що на момент смерті рідного батька йому було 5 років, з 9 років він проживав з загиблим відчимом [PERSON], батьком його називав з 10 років. Проживали вони сім'єю в квартирі бабусі на Заворуєва, а потім переїхали на пр. М.Жукова. На момент смерті вітчима йому було 20 років, одружився він у 2014 році, вся їх сім'я проживала разом по пр.. М.Жукова, а зараз він з дружиною та дитиною проживає окремо по Заворуєва. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги, підтримав заявлені вимоги та пояснення позивача в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ«ДАЭМ», [PERSON], діючий на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач не відноситься до кола осіб, які відповідно до законодавства мають право на відшкодування моральної шкоди, ним не доведено факту спільного проживання з загиблим та ведення разом з ним спільного побуту, не підтверджуються родинні відносини між ними, а також не доведено факт здійснення позивачу моральної шкоди, тому як до спеціалістів з цього приводу він не звертався. Крім того, вказана сума моральної шкоди є завищеною. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись і на пропуску строку позовної дасновсті. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» Кудрявський С.М. у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у відсутності представника ПАТ «СК «ТАС» у урахуванням наданих письмових заперечень. Відповідно до письмових заперечень Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в особі представника Кудрявського С.М., останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. В обґрунтування посилається на те, що позивач не є особою, зазначеною в ст.1168 ЦК України та згідно відмітки в паспорті проживав за адресою: [ADDRESS], тобто не проживав з потерпілим однією сім'єю, а отже не має права на отримання моральної шкоди. Крім того, виходячи з положень п.22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції на дату укладення полісу, за рішенням суду страховик відшкодовує моральну шкоду в межах ліміту відповідальності, розмір якої не перевищує 2550 гривень чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з потерпілим однією сім'єю. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносин. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2005 року. [PERSON], загинув [INFO] року під час ДТП у віці 47 років. [PERSON] - позивач по справі - є сином [PERSON]. (а.с. 5, 17, 18). Рідний батько позивача [PERSON] помер [INFO] року у віці 35 років, по що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 13 березня 2000 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області (а.с. 19). Як вбачається з довідок, виданих ОСБЖБ «Іллічівець-23», [PERSON] з 05 вересня 2009 року по 01 червня 2016 року фактично проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS], разом із мамою [PERSON], батьком [PERSON], а також братами та сестрою (а.с. 21, 85). Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 29.11.2013 року, [PERSON] зміненим в частині покарання винного, засуджений по ч.2 ст.286 КК, за порушення вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок яких виникла дорожньо-транспортна пригода із суспільно-небезпечними наслідками у вигляді спричинення смерті [PERSON]. (а.с. 6-16) Даним вироком встановлено, що [INFO] року о 23-23 год, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes Benz Actros», державний номер [NUMBER] з напівпричепом самоскидом, рухаючись по автодорозі Слов'янск - Донецьк - Маріуполь, [PERSON]. порушив ПДР України та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercuri Tracer», що був у статичному стані, а також наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Даним судовим рішенням також встановлено, що автомобіль «Mercedes Benz Actros», державний номер [NUMBER], з напівпричепом самоскидом, належить відповідачу ТОВ «ДАЭМ», і водій [PERSON] на час ДТП виконував трудові обов'язки в даному підприємстві. Як вбачається з Полісу № АВ/6982714 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ТОВ «ДАЭМ» застрахувало свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами на забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Mercedes Benz Actros», державний номер [NUMBER], в ПрАТ «Страхова група «ТАС», страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю складає 100000 грн .(а.с.143). Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Частиною 2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоді завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї сама членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділові репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодуванні моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості ї| реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз'яснено п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. №4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Пунктом 3 вищевказаної постанови роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або без діяльністю інших осіб. Позивач [PERSON], звертаючись до суду про відшкодування моральної шкоди, вказував, що внаслідок скоєння, неправомірними діями [PERSON] ДТП, загинула людина, якого після смерті рідного батька він вважав своїм батьком. Отже, він фактично вдруге втратив батька, залишився без його турботи та піклування, в зв'язку з чим почуває себе не повноцінно та емоційно подавлено. У судовому засіданні позивач пояснив, що з 9 років він проживав з загиблим відчимом [PERSON], батьком його називав з 10 років. На момент смерті вітчима йому було 20 років, одружився він у 2014 році, вся їх сім'я, а саме він, вітчим, мати -[PERSON] та неповнолітні брати та сестра, проживали разом по пр. М.Жукова, а зараз, починаючи з 2016 року, він з дружиною та дитиною проживає окремо від матері по вулиці Заворуєва. Вказані обставини підтверджуються вищевказаними довідками житлової організації. Представниками відповідачів зазначені обставини не спростовані. 30 вересня 2016 року судом за клопотанням представника відповідача ТОВ«ДАЭМ» було призначено судова-психологічна експертиза на предмет наявності моральної шкоди, спричиненої позивачу в результаті смерті його вітчима [PERSON], наявності причинного зв'язку між моральними стражданнями позивача та смертю [PERSON] та можливого розміру грошової компенсації завданої моральної шкоди. Проте, вказана експертиза не була проведена по причині несплати рахунку вартості робіт по проведенню експертизи, що суд розцінює як ненадання доказів з боку відповідача на спростування доводів позивача. Таким чином, суд знаходить переконливими доводи позивача щодо його незадовільного психологічного стану, його душевних страждань і переживань, змушену зміну звичного укладу життя через смерть його відчима. Судом також встановлено, що позивачем правомірно заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди з ТОВ «ДАЭМ», де водій [PERSON] на час ДТП виконував трудові обов'язки. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодовування зменшується, якщо інше не встановлене законом. Судом встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок травм від ДТП, в скоєнні якого вина [PERSON] встановлена вироком суду. Разом з тим, у вироку зазначено про невідповідність дій потерпілого [PERSON] під час ДТП Правилам дорожнього руху України. Тому суд, вважає, що вину загиблого також слід враховувати при вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди. Крім того, визначаючи розмір моральної шкоди спричиненої позивачу, суд враховує, що вироком Волноваського районного суду Донецької області від 29.11.2013 року на користь дружини померлого [PERSON] - [PERSON], яка є матір'ю позивача, стягнуто з ТОВ «ДАЭМ» у відшкодування моральної шкоди 200000 гривень. Тому суд вважає, що заявлена представником позивача сума у розмірі 90 000 гривень є надмірною. З огляду на наведене, суд вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 90000 гривень є надмірною. Таким чином, враховуючи тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, зважаючи на положення ст.ст. 23, 1167, 1187, 1193 ЦК України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за адекватне відшкодувати позивачу моральну шкоду у сумі 25 000 гривень. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з ПАТ «Страхова група «ТАС», суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) . Статтею 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначена страхова сума, розмір якої за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого ( пункт 9.3 вказаної статті ). Згідно з п.22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час укладання полісу, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше, ніж 5% ліміту, визначеного в пункті 9.3 статті цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, пунктом 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Отже, оскільки позивач не є особою, яка відповідно до вказаних положень Закону має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його вітчима, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Страхова група «ТАС». Обговорюючи питання про строк позивної давності, суд наголошує, що стаття 268 ЦК України містить перелік вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема, відповідно з п.1 ч.1 вказаної статті, позовна давність не поширюються на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків встановлених законом. З огляду на наведене, заява представника відповідача про застосування до заявлених вимог строку позовної давності задоволенню не підлягає. Судові витрати по сплаті судового збору, підлягають розподіленню відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, тобто, присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, враховуючи що розмір судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, відповідно до Закону України «Про судовий збір», який діяв в редакції чинній на час звернення до суду, складав 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що становило 640 гривень, то з ТОВ «ДАЭМ» на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 640 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial