Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований\~тим,\~що відповідно\~до укладеного\~договору № б/н від 30.12.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2018 року має заборгованість 112175,48 грн., яка складається з наступного: 1894,38 грн. - заборгованість за кредитом; \~ \~ \~ \~110281,10 грн. - заборгованість по процентам, за користування кредитом за період з 30.12.2011 року по 31.01.2018 року. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» будучи повідомленим, що судове засідання мало проводитись в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом міста Кіровограда до приміщення останнього не зявився. При подачі позову заявив клопотання про справи у його відсутності (а.а. 5, 44), в звязку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились. Представник відповідача надіслав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без його участі та участі відповідача, підтримав поданий відзив, просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів\~справи вбачається,\~що \~відповідно до\~укладеного договору\~№ б/н від 30.12.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 6-9). У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2018 року має заборгованість 112175,48 грн., яка складається з наступного: 1894,38 грн. - заборгованість за кредитом; \~ \~ \~ \~110281,10 грн. - заборгованість по процентам, за користування кредитом за період з 30.12.2011 року по 31.01.2018 року. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. \~ \~ \~ \~Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору, а саме: 1894,38 грн. - заборгованості за кредитом підлягають задоволенню. У той же час, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 110281,10 гривень заборгованості по процентам, суд вважає необґрунтованими, оскільки\~позивачем\~безпідставно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 30.12.2011 року (період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року до 34,80 %, та з 01.04.2015 року по 31.01.2018 року до 43,20 %), оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, який не відповідає статті 1056-1 ЦК України. Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять. Суд \~ \~ \~ \~ не може погодитись з доводами позивача, що п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг є двосторонньою домовленістю сторін кредитного договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку на свій розсуд. Зокрема, відповідно до пункту 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч частини першої статті 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана). Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення. Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Сама по собі вказівка в Умовах та правилах надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою. Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такої з позиції притримується також Верховний Суд у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц. Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав. Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за період станом на 31.08.2014 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, що слідує із наданого банком розрахунку, тобто 30 % річних, що становить 2269,24 грн. Оскільки нарахування процентів за ставками 34,8% та згодом 43,2% починаючи з 01.09.2014 року є незаконним, заборгованість по процентам за період з 01.09.2014 року по 31.01.2018 року підлягає нарахуванню та стягненню згідно процентної ставки 30 % річних, що становить 1989,12 грн. (розрахунок 1894,38 (сума боргу по кредиту) х 30 % = 568,31 грн : 12 міс. = 47,36 грн. х 42 міс. (з 01.09.2014 по 31.01.2018) = 1989,12 грн. Таким чином, розмір заборгованості по процентам за кредитним договором станом на 31.01.2018 року становить 4258,36\~грн.\~(розрахунок\~2269,24\~+\~1989,12\~= 4258,36). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Поряд з цим не підлягає задоволенню вимога відповідача про застосування позовної давності, оскільки це спростовується довідкою про строк дії кредитної картки відповідача до 09/15 та випискою з карткового рахунку [PERSON] (а.с. 80-85). Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволенню позовних вимог. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial