Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить застосувати наслідки недійсного договору до нікчемного договору купівлі - продажу квартири від 05.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення: скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер 447461263101 (зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6910754 від 05.09.2014 року); скасувати державну реєстрацію припинення обтяження іпотекою на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Лагутіною С.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 20.08.2014 року, про реєстрацію припинення, підстава припинення - лист ПАТ «ПУМБ» № 768 від 20.08.2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15276947 від 20.08.2014 року). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6307556 від 17.04.2008 року, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 88305 доларів США, а [PERSON] зобов`язалася використати його за цільовим призначенням, сплатити відсотки за користування кредитом та повернути частинами в розмірах, в порядку та строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № 6307566 від 17.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О.В., відповідно до якого боржник передав в іпотеку банку нерухомість - квартиру [ADDRESS] . Банку стало відомо згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, що предмет іпотеки відчужений [PERSON] згідно з договором купівлі - продажу від 05.09.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. Право власності на нерухоме майно зареєстроване за [PERSON] 05.09.2014 року, запис про обтяження майна іпотекою припинено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.08.2014 року на підставі підробленого листа ПАТ «ПУМБ» № 768 від 20.08.2014 року Позивач вважає, що діями відвідачів порушенні законні права, які підлягають захисту в суді. Представник позивача надала заяву про проведення судового засідання по даній справі за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримав клопотання про застосування строків позовної давності, у зв`язку з чим просив у позові банку відмовити, оскільки строк позовної давності закінчився 05.09.2017 року, а позивач звернувся до суду лише у червні 2020 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належно, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 17.04.2008 року між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6307556 від 17.04.2008 року, відповідно до якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 88305 доларів США, а [PERSON] зобов`язалася використати його за цільовим призначенням, сплатити відсотки за користування кредитом та повернути частинами в розмірах, в порядку та строки, визначені кредитним договором. В забезпечення виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № 6307566 від 17.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О.В., відповідно до якого боржник передав в іпотеку банку нерухомість - квартиру [ADDRESS] . Постановою Харківського апеляційного суду від 06.11.2019 року скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.07.2016 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . 05.09.2014 року в Державному реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності [PERSON] на спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу від 05.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. Відомості про припинення іпотеки внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі листа ПАТ «ПУМБ» № 768 від 20.08.2014 року. Згідно висновку судово - почеркознавчої експертизи № 60/9706 від 18.05.2018 року за справою № 638/5977/16-ц, що призначалась ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.02.2017 року, підпис від імені [PERSON] у листі ПАТ «ПУМБ» № 767 від 20.08.2014 року, розташований у рядку «Голова правління ПУМБ С.П. Черненко» - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобі не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до висновку експерта № 61/2630-2633 за результатами проведення судово - технічної експертизи документів від 12.02.2019 року по вказаній цивільній справі, відтиск круглої печатки ЗАТ «ПУМБ» у наданому листі № 767 від 20.08.2014 року, прошитому в облікову справу № 7848759 від 20.08.2014 року нанесено не кліше круглої печатки ЗАТ «ПУМБ», вільні зразки відтисків якого надані для порівняльного дослідження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.07.2021 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.388 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 12016220480001165 від 11.03.2016 року за фактом незаконних дій щодо заставленого майна, які виразилися у відчуженні заставленого ЗАТ «ПУМБ» майна, що здійснено особою, якій це майно ввірено, зокрема квартири [ADDRESS] , - закрито. Згідно ст.ст.627,629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Представник відповідача [PERSON] просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених вимог позивача. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про визнання поважними причини пропущення позовної давності, вказуючи на те, що позивачу стало відомо у липні 2016 року про факт належності [PERSON] іпотечної квартири у зв`язку з чим подавався позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, та на зміну у 2018 року тлумачення Великою Палатою Верховного Суду норм Закону. З цього приводу суд вказує наступне. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України). Таким чином, на думку суду, строк позовної давності розпочався з 05 вересня 2014 року і закінчився 05 вересня 2017 року, в той час як позивач звернувся до суду з даним позовом лише в 02.06.2020 року, тобто з пропуском передбаченого законом строку позовної давності. При цьому, суд відхиляє доводи сторони позивача щодо поважності причин пропуску строку позовної давності у зв`язку з наявністю судового процесу з розгляду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та зміну судової практики через не наведення обставин та доказів про поважність таких причин для пропуску трирічного строку та те, що ст.ст.263,264 ЦК України не передбачені вказані обставини для зупинення або переривання строку позовної давності. Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку про залишення позову АТ «ПУМБ» без задоволення у зв`язку з пропуском строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Outcome: dismissed