Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

В березні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1, 2) до відповідача [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 08 вересня 2015р. в розмірі 826000,0 грн., з яких 700000,0 грн. - сума позики; 126000,0 грн. - відсотки за договором, а також судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08 вересня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, за яким позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 700000,0 грн., що є еквівалентом 30500,0 дол. США, яку останній зобов'язувався повернути до 08 серпня 2016р., зі сплатою відсотків у розмірі 12,2 % річних від суми позики, а саме 7000,0 грн. щомісяця до 5-го числа наступного місяця. Однак, отримані грошові кошти відповідач по теперішній час в добровільному порядку не повернув, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, що змусило його звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, як за місцем реєстрації, так і за місцем роботи, у судові засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавались. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 08 вересня 2015р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позивач передав відповідачу, а останній прийняв у власність від позивача грошові кошти у сумі 700000,0 грн., що є еквівалентом 30500,0 дол. США за середнім міжбанківським курсом гривні 23,00 до долару США, встановленим на момент укладення даного договору та відповідач зобов'язувався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 08 серпня 2016р. Крім того, позичальник зобов'язувався сплачувати відсотки в розмірі 12,2 % річних від встановленої суми, а саме 7000,0 грн. щомісячно до 5-го числа наступного місяця. Судом встановлено, що факт передання позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 700000,0 грн. підтверджується розпискою відповідача від 08 вересня 2015р., а також п. 2 укладеного між сторонами договору позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, сума позики залишається неповернутою, про що свідчить наявна у позивача розписка, оригінал якої було оглянуто судом, а тому оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 700000,0 грн. - сума позики, а також 126000,0 грн. - відсотки за договором позики з жовтня 2015р. по березень 2017р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 8000,0 грн.

Outcome: approved