Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], про визначення частки померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, розміром 0,0999 Га, кадастровий номер [NUMBER], розташованій на території [ADDRESS], у розмірі ? частки. Свою заяву обґрунтовували тим, що [PERSON] був їхнім батьком, [INFO] р. він помер та після його смерті залишилось спадкове майно. Зокрема, відповідно до Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS]. Проте, вказану земельну ділянку заявники не можуть успадкувати, через відмову державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріально контори у видачі Свідоцтва про право на спадщину, через те, що не визначена частка власності померлого. В судовому засіданні заявники свою заяву підтримали з обставин викладених в ній, просили її задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] р. помер [PERSON], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 5489 (а.с. 10). В подальшому, заявники звернулась до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, на майно померлого [PERSON] Згідно досліджених копій матеріалів спадкової справи № 302/14, згідно даних Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, станом на 20.06.2014 року, ? частина житлового будинку 3 по вул. Яблочковій на праві власності була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору дарування. З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будок встановлено, що на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (частка кожного 1/2) належить житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] У спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] знаходиться земельна ділянка, кадастровий номер 85628003, загальною площею 0,099 Га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель у спільну приватну власність. Зазначена земельна ділянка належала їм на підставі державних актів про право власності на земельну ділянку: серії [NUMBER] від 26.02.2001 року, виданого на ім'я [PERSON]; серії [NUMBER] від 26.02.2001 р., виданого на ім'я [PERSON]. 26 травня 2015 року державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], на земельну ділянку - 0,0999 Га, яка розташована на території міста Києва у Подільському районі на [ADDRESS], у зв'язку з неможливістю встановити склад та частку спадкового майна. 28 травня 2015 року державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], на земельну ділянку - 0,0999 Га, яка розташована на території міста Києва у Подільському районі на [ADDRESS], у зв'язку з неможливістю встановити склад та частку спадкового майна. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. При ухваленні рішення суд бере також до уваги позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. Виходячи з аналізу досліджених обставин та доказів, можна зробити обґрунтований висновок про те, що частка земельної ділянки, за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON] становить ? у праві спільної власності. Враховуючи викладене, оскільки частка у земельній ділянці, яка належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, що не дає можливості заявникам реалізувати своє право на спадкування, суд приходить висновку, що заява про встановлення юридичного факту підлягає задоволенню. За таких обставин суд вважає, що розмір частки померлого [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 26.02.2001 р., становить ? частки. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved