Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 04.11.2013 року № 700015852 року в сумі 181 395,41 грн. та судові витрати по справі в сумі 12 720,94 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.11.2013 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 143004,60 грн., та зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 30.08.2019 року, утворилась заборгованість за тілом кредиту 105 373,27 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 62 641,78 грн. Крім цього, у зв`язку з систематичним порушенням відповідачем своїх обов`язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку, яка станом на 30.08.2019 року становить - 41 919,66 грн., але позивач просить стягнути неустойку за останні 12 місяців, що передують зверненню до суду в сумі 13 380,36 грн.. Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених кредитним договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за кредитним договором. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та неустойкою. Посилаючись на викладені обставини, позивач в позовній заяві просив суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 24.12.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, з підстав наведених в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, з підстав наведених в відзиві на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд вислухавши представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 04.11.2013 року укладено кредитний договір № 700015852, згідно якого він отримав кредит у розмірі у розмірі 143004,60 грн., процентна ставка за користування кредитом становить 19,90 % річних. Дата остаточного повернення кредиту 04.11.2020 року. Станом на 30.08.2019 року сума заборгованості за кредитом складає - 105 373,27 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 62 641,78 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 15) та узгоджується з графіком платежів і розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачений в Додатку до кредитного договору та підписаний відповідачем і є невід`ємною частиною договору, а отже посилання відповідача в відзиві на невірний розрахунок відповідачем заборгованості за кредитом та за відсотками не відповідає дійсності. Крім цього, у зв`язку з систематичним порушенням відповідачем своїх обов`язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору позивач зазначає, що [PERSON] нараховано неустойку, яка станом на 30.08.2019 року становить - 41 919,66 грн., але просить стягнути неустойку за останні 12 місяців, що передують й зверненню до суду в сумі 13 380,36 грн. Згідно статей 526,527,530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Саме сторона договору, яка стверджує про порушення умов договору допущення іншою стороною заборгованості за договором, має довести, що вказане порушення відбулося, а також довести майнові наслідки цього порушення у виді заборгованості. Так АТ «Альфа-Банк», як доказ існування заборгованості за кредитним договором та її розміру, додав до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитом, але розрахунку нарахованої відповідачу неустойки в сумі 13 380,36 грн. вказаний розрахунок не містить. Відповідач - сторона кредитного договору, може погодитися з розрахунком (визнати його), тоді у позивача не буде потреби доводити існування заборгованості та її розмір. Однак відповідач заперечив розрахунок нарахованої відповідачу неустойки в сумі 13 380,36 грн. За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В такому випадку АТ «Альфа-Банк» зобов`язаний був доводити порядок нарахування неустойки та її розмір доказами. Суд вважає, що АТ «Альфа-Банк» не виконав свій процесуальний обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог в частину нарахування неустойки, а отже вимога про її стягнення є недоведеною належними доказами. 25.02.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву про застосування до даних правовідносин строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов`язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 06.11.2013 року (№ 6-116цс13), від 19.03.2014 року (№ 6-20цс14), від 18.06.2014 року (№ 6-61цс14), від 03.02.2016 року (6-18цс16). Як видно з договору встановлено кінцевий строк виконання грошового зобов`язання позичальником 04.11.2020 року, крім того, встановлено конкретний графік сплати кредиту і відсотків. Перебіг позовної давності для вимоги про стягнення заборгованості за договором кредиту для позивача розпочався з дати, коли позичальник не сплатив черговий передбачений графіком платіж по кредиту і по відсоткам. Отже, подаючи позов 09.10.2019 року згідно відмітки на поштовому конверті, позивач не пропустив строк загальної позовної давності за вимогами про стягнення з позичальника сум, які ним прострочені - не сплачені за графіком до 04.11.2016 року, тобто і вказаної суми процентів, нарахованих за період з 04.11.2016 по 30.08.2019 року. Крім того, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті в частині щодо стягнення з відповідача неустойки, вимогу відповідача про застосування до позову строків спеціальної позовної давності в цій частині судом не вирішувалась. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, по захист якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, беручи до уваги, що у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, а тому суд вважає за необхідне стягнути з нього заборгованість в розмірі 168 015,05 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 105 373,27 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом 62 641,78 грн., а у стягненні неустойки в сумі 13 380,36 грн. відмовити. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial