Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останньому були видані кредитні кошти в розмірі 21600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 22,8% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання перед позичальником у відповідності до ч.1 ст.1054 ЦПК України виконав. 05 травня 2016 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 травня 2016 року. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які мали право подати заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в строк з 05 травня 2016 року по 05 листопада 2016 року. 04 травня 2018 року позивачем була направлена претензія кредитора до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 17 травня 2018 року позивачем було отримано відповідь з Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в якій заначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Таким чином відповідачі, оскільки проживали разом зі спадкодавцем [PERSON] фактично прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобовязання померлого позичальника. Спадкування обовязків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідачі не відмовились від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 15 липня 2018 року до спадкоємців [PERSON], [PERSON] та [PERSON], було направлено лист-претензію, згідно яких позивач предявив свої вимоги, але відповідачами ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 29 жовтня 2007 року складає 8108,60 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача надала заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено судом, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н від 29 жовтня 2007 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до розрахунку по кредитному договору станом на 05 травня 2016 року борг позичальника за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2007 року становить 8108,60 грн., який складається з: заборгованості по тілу кредиту 5341,42 грн., заборгованості по нарахованим відсоткам 2617,18 грн. та заборгованості по нарахованій пені 150,00 грн. 05 травня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КИ № 675799 від 11 травня 2016 року. 02 квітня 2018 року позивачем направлено претензію кредитора до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. Завідуючою Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою [PERSON] листом №1380/02-14 від 10 травня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено про те, що на підставі претензії банку заведено спадкову справу №1079/2016, спадкоємці до нотаріальної контори станом на 10 травня 2018 року не звертались. 15 липня 2018 року поштовим звязком банк направив лист - претензію [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2007 року в розмірі 8108,60 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. До спадкоємців боржника обов'язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, відповідачі як спадкоємці померлого позичальника, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язані у межах прийнятої спадщини задовольнити вимоги кредитора. Виходячи із суті спору, який полягає у необхідності погашення заборгованості померлого позичальника за кредитним договором за наявності особи, яка прийняла спадщину після його смерті, та принципу доведеності цих обставин, позивач мав надати докази на підтвердження обсягу успадкованого майна та його вартості. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обовязків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. Згідно ст.84 ЦПК України у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази обсягу вартості спадкового майна або клопотання позивача про їх витребування. Цивільний процесуальний Кодекс України не передбачене самостійного витребування доказів з ініціативи суду. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, у тому числі щодо витребування доказів, не скористався. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 29 жовтня 2007 року, оскільки відповідачі не є спадкоємцями після смерті [PERSON], спадщину не приймали, крім того, позивачем, не зважаючи на відкритість державних реєстрів нерухомого майна, не надано доказів щодо наявності спадкової маси, її вартості після смерті боржника [PERSON], у зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed