Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, між позивачем та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (Генеральна угода) б/н від 01.03.2016 року, відповідно до якої останній було надано кредит в сумі 7058,35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Просить суд стягнути з відповідача[PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.03.2016 року в сумі 20979,40 грн., з яких: 6808,35 грн.- заборгованість за кредитом;3365,21 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 9803,88 грн.- заборгованість за пенею та комісією;1001,96 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви, вони просять справу розглядати у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Також, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (Генеральна угода) №б/н від 01.03.2016 року Публічним акціонерним товариствомКомерційний банк «ПриватБанк», [PERSON] надано кредит на суму 7058,35 грн. на строк 24 місяці, із 01.03.2016 р. по 01.03.2018 р., шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки. При укладенні даного Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у Генеральній угоді. Пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: із 1 по 25 число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 353,20 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності з Умовами і правилами. Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк яких не настав, Сторони узгодили, що строком повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по Кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1001,96 грн. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов та правил, Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у Клієнта … у вигляді невиконаних зобов`язань перед Банком. Відповідач[PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим, станом на13.05.2019 року утворилась заборгованість в сумі 20979,40 грн., яка складається з наступного: -6808,35 грн. - заборгованість за кредитом; -3365,21 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; -9803,88 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -1001,96 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею в сумі 9803,88 грн., а також штрафу в розмірі 1001,96 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами п.2.8 Генеральної угоди передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенні кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах і правилами за кожен день прострочення. Згідно п. 1.1.5.23 Умов і Правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, нарахування пені відбувається в день нарахування відсотків за кредитом. В той же час, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди та п. 1.1.5.32 Умов і Правил надання банківських послуг, передбачено, що Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1001,96 грн. за прострочення сплати заборгованості. Враховуючи зазначені норми закону, а також ту обставину, що умовами договору штраф і пеня передбачені за одне і те ж порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, а тому їх одночасне застосування є неможливим в силу ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим за результатами перегляду справи № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, №6-1374цс17 від 11.10.2017 року. З врахуванням наведеного, у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені слід відмовити, стягнувши неустойку у вигляді штрафу в розмірі - 1001,96 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №б/н від 01.03.2016 року, яка підлягає до стягнення складає 11175,52 грн., з яких: 6808,35 грн.- заборгованість за кредитом;3365,21 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;1001,96 грн. - штраф. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з[PERSON] на користь Акціонерного товаристваКомерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.03.2016 рокув сумі 11175,52 грн. Крім того,відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial