Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

В березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила затвердити проведений техніком КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» [PERSON] 12 березня 2009 року розрахунок часток домоволодіння за [ADDRESS], визнати, що [PERSON] на праві власності належить його (домоволодіння) 52/100 частини, до складу якого входять: будинок «А» з прибудовою «а» ( коридор 1-І, кухня 1-І, кімната 1-2), сараї «Б», «Г», «Д», вбиральня «В», навіс «О», огорожа № 1,2,5 житлова площа якої становить 20,9 кв.м., а загальна площа 35,1 кв.м.; визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] на 52/100 частини домоволодіння за [ADDRESS] до складу якого входять: будинок «А» з прибудовою «а» (коридор 1-1, кухня 1-1, кімната 1-2), сараї «Б», «Г», «Д», вбиральня «В», навіс «Є» огорожа № 1,2,5 житлова площа якої становить 20,9 кв.м., а загальна 35,1 кв.м. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без їх участі. Третя особа [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується актовим записом № 372 від 17 січня 2011 року Відділу державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданому 17 січня 2011 року (а.с.11). Заповіту спадкодавець не складав. Після його смерті відкрилася спадщина на 52/100 частини домоволодіння за [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем є [PERSON], яка у встановлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Так, 14 січня 2012 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. Але, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на частину житлового будинку, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок та рекомендовано звернутися до суду (а.с.18). Судом встановлено, що [PERSON] (мати чоловіка позивачки), знаходилась в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з яким і побудувала будинок [ADDRESS], який був оформлений на її ім'я. В 1971 році шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням суду Дніпропетровського району Дніпропетровської області. У зв'язку з розірванням шлюбу [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння. Так, 11 травня 1972 року Дніпропетровським судом було постановлено рішення про задоволення вищевказаного позову. Однак, постановлене судом рішення в архівах Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області не збереглось, що підтверджується довідкою від 30 березня 2009 року за № К-18 (а.с.18). [INFO] року [PERSON] померла. За часи життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала своєму сину [PERSON] (чоловіку позивачки). Після смерті матері, 23 червня 1982 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому вказано, що до спадкового майна входить житловий будинок жилою площею 35 кв.м., сарай по [ADDRESS], що належав померлій [PERSON] на підставі довідки про право приватної власності на житловий будинок, виданій Новоолександрівською сільською радою 12.06.1982 року за № 133 та зареєстрованого в господарчій книзі сільської ради за № 113 (№ спадкової справи 257/82), зареєстровано в реєстрі за № 1233 (а.с.19). Свідоцтво про право на спадщину було зареєстроване на ім'я [PERSON] в Новоолександрівській сільській раді за № 3 від 08.08.1983 року в погосподарчій книзі за вхідним № 113. Таким чином, замість того, щоб вказати в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому на ім'я [PERSON], що спадкодавцю належить 1/2 частина спадкового домоволодіння, в свідоцтві було вказано, що спадкове домоволодіння в цілому. Також встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], яка після його смерті прийняла спадщину, тобто належну йому 1/2 частину спадкового будинку, який і продала 20 серпня 1988 року [PERSON] (третій особі по справі) (а.с.22). Однак, в договорі купівлі-продажу який було посвідчено секретарем Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, не вказано, що [PERSON] продала належну їй частину будинку, а тільки вказано, що будинок їй належить на підставі запису в господарчій книзі і по спадку о/рахунок 114, що підтверджується довідкою сільської ради за № 1927 від 13.08.1988 року. Про те, що [PERSON] придбав не весь будинок, а 1/2 його частину і йому належить його частина підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району за № 178 від 09.02.2009 року. Ця частина будинку значиться в сільській раді під [ADDRESS]. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав в державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом була донька померлої [PERSON], яка у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак фактично прийняла спадщину вступивши в управління спадковим майном, так як на день її відкриття проживала разом зі спадкоємцем в спадковій квартирі (ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року). За життя, а саме 12 березня 2009 року [PERSON] звертався до Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на частину будинку за [ADDRESS], але йому було відмовлено, так як в свідоцтві про право на спадщину, виданому йому 23 червня 1982 року, вказано, що йому належить цілий будинок та згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого 20 серпня 1988 року Новоолександрівською сільською радою цей же цілий будинок належить [PERSON]. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно п. 224 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Встановлено, що техніком КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» [PERSON] 12 березня 2009 року був проведений розрахунок часток домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, визначено, що [PERSON] на праві власності належить його 52/100 частин домоволодіння, до складу якого входять: будинок «А» з прибудовою «а» (коридор 1-І, кухня 1-1, кімната 1-2), сараї «Б», «Г», «Д», вбиральня «В», навіс «Є», огорожа № 1,2,5, а [PERSON] належить 48/100 частин вищевказаного домоволодіння, до складу якого входять: будинок «А», з прибудовою «а1» (кімната 1-3, кімната 1-4, кухня 1-5, коридор 1-6), огорожа № 3,4. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За життя спадкодавець не зареєстрував належне йому право власності на спадковий житловий будинок, зв'язку з чим позивачка не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, для оформлення права на спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивачки, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкодавцем [PERSON] за життя не оформлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved