Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 14 березня 2011 року між Банком та [PERSON] був укладений договір (без номеру), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 29 березня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 10247.51 гривень, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 74), до позовної заяви додав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити, а справу розглядати за його відсутності (а. с. 64). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини одинадцятої статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена, що підтверджується оголошенням на офіційному вебсайті судової влади України (а. с. 73), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 2 червня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 14 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір (без номеру) шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 27). 30 жовтня 2015 року на виконання умов договору відповідачу було видано картку № [NUMBER] , на яку 8 лютого 2016 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 гривень, який неодноразово змінювався та 17 липня 2016 року був встановлений у максимальному розмірі 8000 гривень. 31 липня 2018 року кредитний ліміт відповідача зменшено до 0 гривень (а. с. 25). Термін дії картки відповідача встановлений до жовтня 2019 року (а. с. 26). Банк, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по належному їй картковому рахунку (а. с. 18-24). Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 29 березня 2021 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 14147,95 гривень, яка згідно з наданим Банком розрахунком складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10247.51 гривень та заборгованості за відсотками на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 3900.44 гривень (а. с. 7-17). Звертаючись до суду із цим позовом, Банк просив стягнути лише заборгованість за простроченим тілом кредиту, а тому, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цю справу виключно в межах заявлених позивачем вимог. У заяві позичальника від 14 березня 2011 року розмір тіла кредиту відсутній. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] і виписки по рахунку видно, що відповідачу 17 липня 2016 року було встановлено на картку кредитний ліміт у максимальному розмірі 8000 гривень, який 31 липня 2018 року зменшено до 0 гривень (а. с. 23 на звороті, 25). З огляду на вказане, не можна погодитися із розміром простроченого тіла кредиту, який позивач просив стягнути з відповідача, - 10247.51 гривень, оскільки він перевищує розмір основного тіла кредиту - розмір максимально встановленого позивачем кредитного ліміту. Більше того, відповідно до виписки по рахунку відповідач фактично і використовувала кредитні кошти у межах визначеного Банком ліміту, а сума понад встановлений кредитний ліміт сформована Банком за рахунок автоматичного списання коштів на погашення процентів за користування відповідачем кредитними коштами і використання кредитного ліміту, пені, процентів на підставі статті 625 ЦК України, страхових платежів в односторонньому порядку за відсутності для цього правових підстав, оскільки в підписаній відповіддачем анкеті-заяві такі умови відсутні, а витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на які посилався позивач у позовній заяві, не містять підпису відповідача, у зв`язку з чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 березня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Виходячи з того, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані Банком на кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами договору, але не повернула їх, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, що нею фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто у розмірі 8000 гривень, є підставними і підлягають до задоволення. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (78.07 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1772.19 гривень (2270 грн * 78.07 % / 100% = 1772.19 грн). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 612, 625, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial