Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позовній заяві представник зазначив, що згідно кредитного договору №014/02-2/451-М від 24 листопада 2006 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] , останній було надано кредит в розмірі 65000 євро на споживчі цілі зі сплатою 13,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 листопада 2011 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 27 листопада 2006 року було укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №5002, згідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 106 кв.м. В ході отримання інформації щодо стану своїх майнових прав на предмет іпотеки, банку стало відомо, що на підставі договору дарування від 10.02.2015 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. за реєстровим №1535, предмет іпотеки було відчужено відповідачці [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою від 22.05.2020 року. В порушення укладених умов кредитного договору №014/02-2/451-М від 24 листопада 2006 року відповідачка [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і її заборгованість перед банком становить 96679,91 Євро, з яких: 50880,52 Євро - заборгованість за кредитом, 4939,43 Євро - відсотки за користування кредитом. 12.06.2020 року відповідачці [PERSON] надіслано досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №014/02-2/451-М від 24 листопада 2006 року, але дані вимоги відповідачкою не виконані. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] в розмірі 50880,52 Євро за кредитним договором №014/02-2/451-М від 24 листопада 2006 року просить звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, загальною площею 106 квадратних метрів, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , та який належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача в судове засідання не з`явився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно умов кредитного договору №014/02-2/451-М від 24 листопада 2006 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] , останній було надано кредит в розмірі 65000 євро на споживчі цілі зі сплатою 13,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 листопада 2011 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 27 листопада 2006 року було укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №5062, згідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 106 квадратних метрів. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №209843047 від 22.05.2020 року [PERSON] на праві приватно власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 106 квадратних метра, на підставі договору дарування від 10.02.2015 року за №1535, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. 12 червня 2020 року позивачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслано відповідачці [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №014/02-2/451-М від 24 листопада 2006 року. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно до п.1 ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`зання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В судовому засіданні встановлено, що в порушення укладених умов кредитного договору №014/02-2/451-М від 24 листопада 2006 року [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і її заборгованість перед банком за тілом кредиту становить 50880,52 Євро. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частинами 5 та 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Іпотекодержатель має пріоритет у задоволенні вимог. В ч. 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості, шляхом його продажу, в порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Вирішуючи спір в частині наявності підстав для звернення стягнення на іпотечне майно, суд виходить із того, що [PERSON] порушено взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що зумовлює право кредитора на звернення стягнення на передане в іпотеку майно в рахунок погашення наявної заборгованості. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.4 ст. 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно договору іпотеки від 27.11.2006 року, між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , пунктом 4.2.4 передбачено, що іпотекодавець [PERSON] зобов`язалася не відчужувати предмет іпотеки без отримання на це попередньої письмової згоди іпотекодержателя. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Звертаючись до суду з позовними вимогами, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» обрало судовий спосіб захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов`язань, забезпечених іпотекою, та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону, резолютивна частина рішення суду повинна відповідати вимогам статей 38, 39 Закону та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України, і в ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. При цьому жодних даних для застосування обмежень, передбачених ст. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», сторонами не наведено. За таких обставин, суд приходить, що позов слід задовольнити та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №014/02-2/451-М від 24 листопада 2006 року в розмірі 50880 (п`ятдесят тисяч вісімсот вісімдесят) євро 52 центи, звернути стягнення на предмет іпотеки згідно укладеного між Відкритим Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , договору іпотеки від 27 листопада 2006 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М. в реєстрі за №5062, - житловий будинок, загальною площею 106 квадратних метри, який знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного будинку з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом та стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідачку [PERSON] ..

Outcome: approved