Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 02.12.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, визначеному умовами кредитного договору. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору, внаслідок чого виникла заборгованістьв сумі 22507,10 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутність, підтримує позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та у визначений судом строк відзив на позовну заяву, в якому викладені аргументи щодо наведених відповідачем таких заперечень проти позову. Так, відповідач зазначила, що до кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/. Проте, матеріали справи не містять підтверджень того, що вона ознайомилася з Тарифами та Витягом з Умов і вони їй були зрозумілі, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), розмірах і порядку їх нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15). Окрім того, вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 грудня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тобто, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані їй Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують істотних умов кредитного договору. Вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, нею не визнаються, так як не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 грудня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тобто, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з нею АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення її як споживача про умови кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Окрім того, фактично отримані та використані кредитні кошти нею в добровільному порядку AT КБ «ПриватБанк» повернуті, тому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Судом встановлено, що, відповідно до укладеного договору б/н від 02.12.2010 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, запропонованих Банком при укладенні договору з відповідачем, встановлено право Банку зміни розміру наданого на платіжну карту (кредитного ліміту) в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без повідомлення клієнта. Таким чином, суд виходить з презумпції правомірності правочину - вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13.06.2019 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 22507,10 грн., яка складається з наступного: 8267,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4280,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 7811,19 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 600,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина штрафу, 1047,96 грн. - процентна складова штрафу. Відповідач не надала суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування заперечень щодо відсутності в неї перед банком заборгованості за тілом кредиту станом на 13.06.2019 року в сумі 12547 грн. 95 коп. (8267,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4280,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні. При цьому, відповідно до п.2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, у якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, що діють на дату нарахування, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт за тратами здійсненими з 01.04.2015 року встановлена базова процентна ставка 3,6 % та визначено розмір неустойки (пені та штрафів) за несвоєчасне погашення кредитних зобов`язань. Згідно розрахунку заборгованості станом на 21.05.2015 року вбачається, що відповідачка не мала заборгованості за пенею та штрафами (а.с. 5). При цьому, як зазначає позивач в позовній заяві Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим Банком з часу укладення кредитного договору між сторонами і до моменту звернення його до суду із вказаним позовом в липні 2019 року. Доказів на підтвердження того, що відповідачка була обізнана з новими умовами кредитування, зокрема щодо розміру пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, підписувала останні, тощо, позивачем не надано. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 7811,19 грн. - пені за прострочене зобов`язання; 600,00 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина штрафу, 1047,96 грн. - процентна складова штрафу, суд вважає недоведеними в судовому засіданні, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі 342/180/17 пр. 14-131 цс19, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 12547 грн. 95 коп., яка складається з наступного - 8267,05 грн. - заборгованість за тілом кредита; 4280,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. В решті позовних вимог про слід відмовити. Враховуючи, що позовні вимоги були судом задоволені частково, у розмірі 56% від заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягають стягненню витрати, які поніс позивач на сплату судового збору, у розмірі пропорційно задоволеним вимогам, а саме 1075 грн. 76 коп., (що становить 56% від 1921 грн.).

Outcome: partial