Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ним та [PERSON] з 2011 року по жовтень 2018 року;визнати договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною A.A. 05 жовтня 2018 року - недійсним; визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності; визнати за ним право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] поверсі 4 поверхового житлового будинку. В обґрунтування позову вказав, що він перебував з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з липня 1995 року та вони з нею проживали однією сім`єю в квартирі її батьків за адресою: [ADDRESS] . Проживаючі разом вони вели спільне господарство, в нихбув єдиний сімейний бюджет, якій складався з його та відповідачки заробітної плати. Вони мали наміри зареєструвати шлюб, тому вирішили придбати у сумісну власність квартиру для проживання їхньої сім`ї.Починаючі з 29.06.2004 року він перебуває на обліку у Криворізькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області і отримує страхові виплати. З 22 жовтня 2006 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію щомісячно.Відповідачка [PERSON] та той час працювала на ПАТ «ЦГЗК» та отримувала заробітну плату у меньшому розмірі ніж він.19 вересня 2011 року за спільні сумісні кошти вони з [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] вартістю 90 000 грн. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на [PERSON] за його усною згодою. Після покупки квартири вони вселилися та зареєструвалися в квартирі, де проживали однією сім`єю до листопада 2018 року, після чого фактичні сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені.В період сумісного проживання вони з відповідачем за спільні кошти придбали для ремонту квартири будівельні матеріали, сантехніку, меблі та техніку на загальну грошову суму 62 395 гривень. Крім того, у квартиріними були проведені ремонті роботи на загальну суму 96 614 гривень.На даній час відповідачка заперечує його право на частину квартири та його право на проживання в ній. Крім того, йому стало відомо, що 05 жовтня 2018 року відповідачка [PERSON] подарувала квартиру своїй племінниці [PERSON] . Позовна заява надійшла до суду 05.03.2019 року, ухвалою Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року позов було прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 07 березня 2019 року ухвалою суду заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Договору дарування від 05.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Забуранною А.А. Ухвалою суду від 31 травня 2019 року клопотання представника позивача задоволено частково, витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Літвінової Ірини Іванівни копію договору купівлі-продажу № 3181 від 19.09.2011 рокуквартири за адресою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Калашнікова В.С. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позову, просили їх задовольнити. Позивач також пояснив, що під час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири він був разом з відповідачкою [PERSON] у нотаріуса, нотаріус запитувала на кого оформлювати договір, він довіряв [PERSON] та не думав, що згодом прийдеться ділити квартиру, тому він вийшов, а вона залишилась у нотаріуса і все оформили на неї, він зареєструвався в цій квартирі і вони почали разом мешкати там з жовтня 2011 року. В жовтні 2018 року [PERSON] виїхала з квартири, забравши всі свої речі, в лютому 2019 року він також залишив квартиру та переїхав до друзів. З серпні 2019 року він мешкає з іншою жінкою на дачі у своїх друзів. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, підтвердила факт спільного проживання з позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу починаючи з моменту придбання спірної квартири в жовтня 2011 року по жовтень 2018 року. В іншій частині позов не визнала, вказавши, що спірну квартиру вона придбала за власні кошти, які вона отримала від продажу квартири своїх батьків, яку вони з братом продали за декілька місяців до покупки спірної квартири. Вказала, що стосунки з позивачем погіршились через її хворобу, почались непорозуміння, тому вона пішла з квартири жити до сестри. Квартиру подарувала рідній племінниці - [PERSON] , оскільки власних дітей не має. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечуючи факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з моменту реєстрації позивача у спірній квартирі - з жовтня 2011 року по жовтень 2018 року. В іншій частині позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, вказавши серед іншого, що спірна квартира придбавалась [PERSON] за особисті кошти, які були нею отримані від продажу Ѕ частки трикімнатної квартири по [ADDRESS] , яку вона разом з рідним братом успадкувала в рівних частинах після своїх батьків. За час спільного проживання позивач шлюб з [PERSON] не уклав та не скористався своїм правом оскаржити договір купівлі-продажу спірної квартири, розділити спільне майно. При цьому на час звернення його до суду в березні 2019 року будь-якого майна, на яке поширюється режим спільної сумісної власності подружжя сторони не мають, оскільки спірна квартира перейшла у власність відповідачки [PERSON] 05 жовтня 2018 року за договором дарування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача [PERSON] , мешкає на 4-му поверсі по [ADDRESS] . Їй відомо, що в 2011 році позивач та його співмешканка купили квартиру за третьому поверсі їхнього будинку, вони мешкали без реєстрації шлюбу. Вона бачила, що позивач самостійно в квартирі робив ремонт, завозив будівельні матеріали, завозив меблі. Квартира до них була в жахливому стані, а вони зробили в ній гарний ремонт. З початку вона думала, що позивач з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, але потім коли в їхній сім,ї почались сварки, вона дізналась, що в офіційному шлюбі вони не перебувають. З серпня-вересня 2018 року сторони разом не мешкають, вона бачила як відповідачка вивозила свої речі, техніку, меблі, які вивезла машиною. Відповідачка весь час працювала на ЦГЗК, мала онкологічне захворювання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі, які купили квартиру в їхньому будинку в 2011 році, та мешкали однією сімє`ю. Їй не відомо, чи перебували сторони у зареєстрованому шлюбі на той час. До їх квартири вона не заходила, але через відкриті двері бачила, що в квартирі був гарний свіжий ремонт, який робив позивач. Раніше, вона спілкувалась з попереднім власником квартири, та бачила що квартира була в жахливому стані. В 2018 році в сім,ї [PERSON] та [PERSON] почались конфлікти, приїжджала поліція, приблизно зосені 2018 року вони разом не мешкають. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що15 вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциним І.А., продали належну їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12.10.2007 року та Свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.04.2011 року трикімнатну квартиру під номером [ADDRESS] . Продаж вчинено за 78 800 гривень. (а.с.126). 19 вересня 2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу,посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І., набула у власність двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вартість квартира склала 34723 гривні. (а.с.113). Згідно копії паспорту та довідки з «Нова-кому» позивач зареєстрований у вказаній квартирі з 07 жовтня 2011 року (а.с.12,14)та почав в ній проживати спільно з відповідачкою [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружинабез реєстрації шлюбу. Вказані обставини також підтверджуються актом про проживання від 05 жовтня 2018 року складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідченого начальником дільниці ТОВ «КК «ДомКом», з якого вбачається, що [PERSON] дійсно мешкав з [PERSON] однією сім`єю з 2011 року по жовтень 2018 року (а.с.14). Згідно Договору дарування квартири від 05жовтня 2018 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №140464496 від 05.10.2019 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору дарування від 05.10.2018 року за № 1336 ( а.с.1336). Згідно довідки №07/985 Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 11.10.2018 року [PERSON] перебуває на обліку у Криворізькому відділені виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 29/06.2004 року по теперішній час та отримує страхові виплати (а.с.17). Згідно довідок про доходи [PERSON] отримав страхові виплати з серпня 2004 року по грудень 2004 року на загальну суму 12648 грн., за 2005 рік - 4761,20 грн., за 2006 рік - 5750,90 грн., за 2007 рік - 4719,66 грн., за 2008 рік - 3091,78 грн., за 2009 рік - 3322,40 грн., за 2010 рік - 3351,85 грн., за 2011 рік - 3655 грн. (а.с.18-25). Згідно довідки Управління пенсійного фонду від 11 жовтня 2018 року [PERSON] отримує пенсію за віком з 22.10.2006 року довічно (а.с.16). За 2011 рік отримав пенсійні виплати на загальну суму30139,05 грн.(а.с.26). Згідно довідок ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», [PERSON] працював з 22.07.1982 року по 19 квітня 2011 року машиністом тепловозу, його загальний дохід за період з 01.01.2001 року по 31.12.2001 року складає 14382,47 грн., з 01.01.2002 року по 31.12.2002 року складає 16558,22 грн., з 01.01.2003 року по 31.12.2003 року складає 14300,43 грн., з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року складає 18906,65 грн., з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року складає 29373,80 грн., з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року складає 31717,39 грн., з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року складає 35308,67 грн., з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року складає 39708,29 грн., з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року складає 29535,88 грн., з 01.01.2010 року по 31.12.20010 року складає 39648,96 грн., з 01.01.20011 року по 09.04.2011 року складає 19322,91 грн., (а.с.138-148). Згідно довідок ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», [PERSON] дійсно працювала з 10.10.2003 року на посаді чергового на залізничній станції, її загальний дохід за період з 01.01.2005 року по 31.12.2005 року складав 12154,98 грн., з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року складає 15165,79 грн., з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року складає 21925,35 грн., з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року складає 29980,09 грн., з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року складає 27274,58 грн., з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року складає 42278,19 грн., з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року складає 50115,26 грн. (а.с.117-124). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.. ст. 60 глави 8 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен встановити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, не заперечувалось сторонами та підтверджено відповідними письмовими доказами та показами свідків факт спільного проживання факт спільного проживання позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме з жовтня 2011 року по жовтень 2018 року, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині, вказавши визнаний сторонами початок спільного проживання саме з жовтня 2011 року. Разом з тим, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів як спільного проживання однією сім`єю так і доказів придбання спірного майна саме внаслідок їх спільної з відповідачем [PERSON] праці за час проживання однією сімє`ю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу до моменту придбання спірної квартири, тобто до 19 вересня 2011 року. Натомість відповідачка надала належні, достатні та допустимі докази для доведення факту придбання квартири нею одноособово за особисті кошти, які були отримані нею від продажу 15 вересня 2011 року Ѕ частки трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка була отримано нею у спадщину після смерті батьків. Виходячи із вартості проданої квартири 78800 грн., половина коштів, що була отримана відповідачкою [PERSON] складала 39400 грн. Через три дні, а саме 19 вересня 2011 року відповідачкою [PERSON] було придбано спірну квартиру [ADDRESS] за 34723 гривні, а отже суд вважає доведеним факт придбання нею майна за особисті кошти. Позивачем указані обставини не спростовано, доказів факту спільного проживання до моменту придбання квартири та послідуючого придбання спірного майна за спільні кошти у зазначений ним період - суду не надано.Посилання позивача на те, що він працював, отримував заробітну плату, пенсійні та страхові виплати не доводять факту спільного проживання до жовтня 2011 року та не спростовують встановлених судом обставин придбання відповідачкою [PERSON] квартири за власні кошти. Відповідно до ч.1-5 ст.203ЦК України зміст правочину неможе суперечити цьому Кодексу,іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин,повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі,встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. в п. 7 роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні не встановлено жодної із підстав, передбаченої частинами першою, третьою статті 215 та частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203ЦК України, для визнання договору даруванняквартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною A.A. 05 жовтня 2018 року . Виходячи з принципу диспозитивності,відповідно до якого суд розглядає справу в межах заявлених вимог, з урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання договору дарування квартири недійсним, визнання спірної квартири спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири - задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, виходячи з результатів вирішення спору, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зісплати судового збору за немайнову позовну вимогу, яка задоволена судом в розмірі 768,40 грн. Крім того, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 158 ЦПК України, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі договору дарування від 05.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Забуранною А.А. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial