Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

В березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 лютого 2011 року між [PERSON] (надалі по тексту - позивач) та [PERSON], [PERSON] (надалі по тексту Відповідач 1) було укладено договір позики, відповідно до п.п.1 якого [PERSON] та [PERSON] зобов»язались солідарно повернути позивачу грошові кошти в сумі - 18 750 доларів США до 18.05.2011 року. Крім того, в забезпечення виконання зобов»язань за вказаним договором позики із [PERSON] (надалі по тексту Відповідач 2) було укладено 18.02.2011 року договір поруки. У визначений у договорі позики термін для її повернення Відповідач 1 та [PERSON] грошові кошти не повернули, а тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права із цим позовом, у якому просив суд стягнути на його користь грошові кошти основного боргу в сумі - 18 750 доларів США, проценти за користування коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України за період з 18.02.2011 року по 02.03.2015 року в сумі - 6414 доларів США, 3% річних за період з 24.05.2011 року по 02.03.2015 року в сумі - 2123 долари США, пеня (штраф) за період з 02.03.2014 року по 02.03.2015 року в розмірі - 205 130 доларів США, а всього кошти в сумі - 232 417 доларів США за курсом Національного банку України до долара США на день ухвалення рішення у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову з наведених у ньому підстав та у визначених сумах боргу. Будь-яких клопотань в судовому засіданні не заявляв, хоча судом було роз»яснено право на застосування вимог як ст.267 ЦК України, так і вимоги ст.551 ЦК України. Відповідач [PERSON] про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем своєї реєстрації, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 18 лютого 2011 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму - 18 750 доларів США із строком повернення 18.05.2011 року. Стаття 629 ЦК України встановлює, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13, який у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Зокрема, у даній справі встановлено, що позивач свої зобов»язання за договором позики виконав в повному обсязі, що підтверджується у пункті 4 його умов, де вказано про те, що до підписання вказаного договору валютні цінності позичальники отримали від позикодавця (а.с.7). В судовому засіданні знайшов підтвердження факт не виконання боржниками [PERSON] та відповідачем 1 зобов'язання за Договором позики від 18.02.2011 року виконані не були, грошові кошти в сумі - 18 750 доларів США не повернуті, а вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки у Договорі позики не передбачено сплату процентів за користування грошовими коштами, а отже відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України їх розмір і порядок сплати визначається на рівні облікової ставки НБУ, як зазначена у розрахунках позивача і перевірена судом за період з 18.02.2011 року по 02.03.2015 року із суми боргу, а тому підлягає до стягнення сума заборгованості по процентах в розмірі - 6 414 грн. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Як вбачається із п.4 Договору позики сторони погодили, що простроченим зобов»язанням буде недотримання строку повернення більше ніж на 5 днів, а тому з врахування обов»язку повернення коштів до 18.05.2011 року, строк обрахування штрафних санкцій у вигляді 3% річних слід визначити як з 24.05.2011 року, а тому відповідач 1 [PERSON] є таким, що прострочив виконання зобов'язання, у зв'язку із чим, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, саме з 24.05.2011 року позивач має право на нарахування штрафних санкції у вигляді 3% річних по визначений ним час - 02.03.2015 року (дата звернення до суду із позовом). Позивачем було надано розрахунок 3 % річних за період прострочення відповідачем 1 повернення суми позики в розмірі - 18 750 доларів США за період з 24.05.2011 року до 02.03.2015 року включно, яка відповідно становить - 2123 долари США, яка підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, пунктом 6 Договору позики сторони погодили, що у разі прострочення виконання своїх зобов»язань [PERSON] та [PERSON] повинні сплатити на користь позивача штраф (пеню) в розмірі 3% від суми простроченого зобов»язання за кожний день прострочення, починаючи з шостого дня. Штраф повинен бути сплачений у національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частина 1 ст. 550 ЦК України передбачає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Крім того, ст. 552 ЦК України встановлює, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Позивачем було надано розрахунок штрафу (пені) у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України за період з 02.03.2014 року по 02.03.2015 року із суми боргу в розмірі - 18750 доларів США за 365 днів прострочення в сумі - 205 130 доларів США, яку він вважає за необхідне стягнути з відповідача. Між тим, за умовами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за на наявністю інших обставин, які мають істотне значення. З врахуванням наведеного, суд вважає за можливе зменшити розрахований позивачем розмір штрафу (пені) до суми основного боргу 18 750 доларів США, оскільки розрахована позивачем сума таких нарахувань значно перевищує розмір самого боргу (збитків), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Крім того, в забезпечення виконання зобов»язання за договором позики від 18.02.2011 року із відповідачем 2 [PERSON] укладено 18.02.2011 року договір поруки, за умовами п.1.1 якого остання поручається перед кредитором за виконання зобов»язань [PERSON] та [PERSON] Згідно п.1.2 вказаного договору поруки в разі порушення боржниками їх зобов»язань за основним договором, Боржники та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Крім того, за умовами п.1.3 договору поруки відповідальність поручителя не обмежуються сплатою суми боргу по цьому договору. Поручитель відповідає за сплату боржниками процентів за користування коштами, 3% річних, від простроченої суми боргу та штрафу і завданих збитків. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Враховуючи зазначене, суд вважає, що сума неповернутої позики, нарахованих процентів за користування нею, 3% річних та штрафу, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON], також підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідача [PERSON] як з поручителя. З урахуванням того, відповідач 1 порушив взяті на себе зобов»язання, то з нього та відповідача 2 - поручителя [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача грошові кошти за договором позики від 18 лютого 2011 року в розмірі суми основної заборгованості - 18 750 доларів США; процентів за користування вказаними коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України за період з 18.02.2011 року по 02.03.2015 року в сумі - 6 414 доларів США; 3% річних від суми боргу за період з 24.05.2011 року по 02 березня 2015 року в сумі - 2 123 долари США; кошти пені (штрафу) в розмірі - 18 750 доларів США, а всього в розмірі - 46 037 доларів США, що еквівалентно - 1 011 145 гривень 30 коп. по курсу Національного банку України станом на 14.07.2015 року із розрахунку 21,96375300 грн. за 1 долар США. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідачів в рівних долях підлягають стягненню збору із загальної суми сплачених позивачем коштів судового збору за подачу цього позову - по 1827 грн. з кожного.

Outcome: partial