Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 10.02.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 30.09.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 204 348,45 грн., з яких: 1 932,11 грн. - заборгованість за кредитом; 199 616,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 800 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.02.2011 року в розмірі 124 879,99 грн., з яких: 1 932,11 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 122 947,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 10.02.2011 року по 30.12.2018 року, а також судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 26.11.2019 року було відкрито провадження у справі, а справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою цього ж суду від 18.12.2019 року справу направлено для розгляду за територіальною підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області (а.с. 58, 68). Справу №493/1880/19 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості Вінницьким міським судом Вінницької області отримано 04.02.2020 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2020 року вказану справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У визначений ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 26.11.2019 року строк відповідач реалізувала своє право на відзив та направила на адресу суду відзив на позовну заяву. Зміст відзиву зводиться до того, що позивач позов не визнає та просить в його задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивачем вчинено невірний та плутаний розрахунок відсотків та з огляду на встановлену та погоджену за домовленістю сторін у договорі відсотковою ставкою (36% на рік) позивач за період з 04.03.2011 року по 30.09.2019 року мав право нарахувати 7 416 грн. У розрахунках банку, а саме в конці «Сума погашення за наданим кредитом» вказано, що відповідач сплатив банку грошові кошти в сумі 12 623, 85 грн., а тому позивачем належним чином виконано свої зобов`язання за кредитним договором. При цьому відповідач вказує, що вона з Умовами та правилами надання банківських послуг не знайомилася, їх не приймала та не підписувала, розрахунок заборгованості проведений без відображення сум отримання кредиту і сум боргу на кінцевий період. Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного суду, що викладена у Постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 відповідач вказує, що надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, а анкета - заява не може розцінюватись, як стандартна типова форма договору. Окрім наведеного відповідач зазначає, що з розрахунку позовних вимог, до суми заборгованості за кредитним договором включено подвійні штрафи та нарахування мінімальної щомісячної суми внеску на погашення заборгованості, що суперечить 61 статті Конституції України. Також відповідач вказує про наявність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позовна заява подана з порушенням строку, встановленого ст. 257 ЦК України, з огляду на встановлений позивачем строк дії картки. За таких обставин, відповідач просила відмовити в задоволенні позову. Позивач реалізував своє право на надання відповіді на відзив, в якій зазначив, що підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ознайомившись з Тарифами банку, що розташовані на офіційному сайті банку, відповідач з позивачем уклали Договір про надання банківських послуг. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах банку. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству не суперечить. На підставі наведених документів відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , з видачею пластикової картки, яка є ключем до карткового рахунку. Факт укладення кредитного договору підтверджується копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорта відповідача, за якою було оформлено кредитний договір, випискою по рахунку, з якої видно, що відповідач користувався кредитними коштами (знімав готівкові кошти з банкомату, поповнював рахунок, розраховувався за товари та послуги, тощо), а також фотографією відповідача з отриманою карткою. З огляду на викладене позивач вважає, що кредитний договір його сторонами укладено відповідно до вимог чинного законодавства, з досягненням сторонами домовленості, щодо всіх його істотних умов. Щодо проведення відповідачем власного розрахунку заборгованості позивач вважає, що вказаний розрахунок є неналежним доказом, оскільки відповідач не має відповідних спеціальних знань для проведення відповідного розрахунку. При проведенні вказаного розрахунку стороною відповідача не враховано ряд положень Умов та Правил надання банківських послуг, які діяли станом на час виникнення кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем. Стосовно строку позовної давності позивач посилається на погоджену сторонами збільшену позовну давність у 50 років, про що наведено у п. 1.1.7.31 Умов. Вказує, що дійсно, останнім днем строку дії картки відповідача є останній день грудня 2015 року, разом з тим, враховуючи погоджену сторонами збільшену позовну давність у 50 років, позивач вважає, що до суду він звернувся у передбачений Умовами та Правилами надання банківських послуг строк. З огляду на викладене позивач просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача Кіріченка В.М. про розгляд справи без участі представника позивача. Представник відповідача [PERSON] надіслав на електронну пошту суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести за відсутності відповідача та його представника. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Фіксування судового процесу технічними засобами, у зв`язку з наведеними не проводиться. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом встановлено, що 10.02.2011 року [PERSON] підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (а.с. 8) Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Одночасно з підписанням заяви, 10.02.2011 року [PERSON] підписала також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 3% в місяць; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн., і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня(2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму від 50 грн. та більше; встановлено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме 500 грн+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; та інше (а.с. 9). Отже, сторони (ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] ) погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 10.02.2011 року. На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок з наданням пластикової платіжної картки № [NUMBER] , яка є ключем до рахунку, на який зараховано суму кредитного ліміту. Відповідач користувалась кредитними коштами, за період користування кредитними коштами здійснювала його часткове погашення - за період 10.02.2011 року по 30.09.2019 рокусплачено кошти в сумі 12623,85 грн., що не заперечується відповідачем та кореспондується з розрахунком заборгованості позивача, а тому вказані обставини в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнаються учасниками справи. Додатково вказана обставина підтверджується випискою про рух коштів за картковим рахунком № [NUMBER] , з якої вбачається, що відповідач активно користувалась кредитними коштами. Вказану виписку до матеріалів справи долучено разом з відповіддю на відзив. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву від 10.02.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 10.02.2011, виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , довідку про видані картки, а також витяги з Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.12.2018 року (дата на яку позивач визначив розмір заборгованості по відсоткам) становить 124879,99 грн., яких: 1932,11 грн. - заборгованість по тілу кредиту (1014,14 грн. - поточна та 917,97 грн. - прострочена), 122947,88 грн. - заборгованість по нарахованим процентам, які позивач і просить стягнути з відповідача. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та сплати нарахованих процентів. Визначаючись щодо заявлених вимог, суд звертає увагу, що позивач просить стягнути як тіло кредиту, так і проценти. Як слідує з розрахунку тіло кредиту становить 1932,11 грн., заборгованість по нарахованим процентам, які позивач просить стягнути становить 122947,88 грн. Що стосується процентів та проведеного позивачем розрахунку їх розміру, то суд враховує, що ст.1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. У цій справі, позивач просив стягнути з відповідача 122947,88 грн. процентів за користування кредитом. Як уже зазначалося вище, сторони обумовили розмір процентів в довідці про умови кредитування, яка підписана позичальником, яка дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких встановлено на рівні 36 % річних (3% місячних). Однак, як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.01.2013 року банк в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки на 30,00 % річних, з 01.09.2014 року - на 34,80% річних, з 01.04.2015 року - на 43,20 % річних. При цьому матеріали цивільної справи не містять доказів, що сторони узгоджували право банку в односторонньому порядку змінювати проценту ставку. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. За правилами частин 4, 6 статті 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такої ж позиції притримується Верховний Суд (Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц). Згідно із ч.1 ст.653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору. Суд звертає увагу, що позивачем вказаних імперативних вимог ЦК України не дотримано, банк неправомірно в односторонньому порядку та без повідомлення відповідача змінив розмір зафіксованої в договорі процентної ставки та з 01.01.2013 нарахував проценти за ставками, які не передбачені договором. Банк, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Суд також звертає увагу, що відповідач заперечує обставину підписання нею Умов та Правил. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, відсутність в заяві та довідці про умови кредитування домовленості сторін про зміну відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, сторонами не було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, змінювати процентну ставку, а тому такі зміни є такими, що прямо суперечать вимогам ЦК України (ст. 1056-1 ЦК України), а тому є незаконними. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 31.12.2012 року (останній день застосування Банком процентної ставки в межах обумовленого з позичальником розміру) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 14,77 грн. Тому, саме вказаний розмір заборгованості по відсоткам є доведеним, в решті ж розмір заборгованості по процентам є перед судом недоведеним, оскільки позивачем не представлено суду доказів, про погодження між сторонами кредитного договору права банку в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку та дотримання позивачем процедури повідомлення відповідача про одностороннє збільшення розміру процентної ставки за відсотками. Щодо стягнення цієї суми, то суд враховує, що умовами укладеного договору встановлено розмір щомісячних платежів та строки їх внесення (умови довідки, підписані позичальником). Наразі строки внесення процентів сторони не обумовлювали. В той же час, відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України проценти виплачуються щомісячно. Як слідує з розрахунку заборгованості проценти нараховувалися щомісячно і доведений розмір заборгованості по процентам в сумі 14,77 грн. є накопичувальна сума процентів станом на 31.12.2012 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Зважаючи, що проценти сплачуються щомісячно, то перебіг позовної давності щодо таких місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Враховуючи, що ці щомісячні платежі по сплаті відсотків датовані 2012 роком, а з позовом позивач звернувся 28.10.2019 року, то суд дійшов висновку, що строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а саме три роки, пропущений, що є підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому суд відхиляє доводи позивача, що сторони при укладенні кредитного договору в п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг у банку, погодили збільшення строку позовної давності, оскільки подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не підписані відповідачем та достовірно не підтверджують вказаних обставин. Разом з тим, що стосується строків позовної давності щодо тіла кредиту, то суд зауважує, що підписана сторонами заява та довідка не містить строку повернення кредиту (користування ним). Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (абзац 2 частини першої статті 1049 ЦК України). Враховуючи, що строк повернення отриманих грошових коштів сторонами у заяві та довідці не встановлено, зобов`язання з їх повернення виникає у відповідача протягом строку визначеного законом з дня пред`явлення позивачем вимоги про це, тобто у даній справі з дня пред`явлення позову. Отже, не можна стверджувати про пропущення позивачем позовної давності, про застосування якої просить відповідач, в частині стягнення тіла кредиту. Таким чином, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором б/н від 10.02.2011 року в розмірі 1 932, 11 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 29,78 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial