Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №К041-08/Ф від 19.03.2008 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 33000 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 18.03.2011 року. В порушення укладених умов кредитного договору №К041-08/Ф від 19.03.2008 року відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 12.02.2020 року його заборгованість перед банком становить 186166,40 Євро, з яких 32147,83 Євро - сума заборгованості за основним боргом, 46012,31 Євро - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 108006,26 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 3288,19 Євро, що за курсом НБУ становить 87531,62 гривень заборгованості по відсотках за користуванням кредитом за кредитним договором №К041-08/Ф від 19.03.2008 року, за період з 17.11.2014 року по 12.02.2020 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги просять задовольнити, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно умов кредитного договору №К041-08/Ф від 19.03.2008 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 33000 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 18.03.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 12.02.2020 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить 186166,40 Євро, з яких 32147,83 Євро - сума заборгованості за основним боргом, 46012,31 Євро - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 108006,26 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Звертаючись до суду з даним позовом позивач визначив предметом позовних вимог у цій справі стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 17.11.2014 року по 12.02.2020 року в розмірі 3288,19 Євро, що за курсом НБУ становить 87531,62 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Таким чином, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором припиняється після спливу визначеного договором строку надання позики. В даному випадку, після спливу визначеного договором строку повернення позики, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів, нарахованих після 18.03.2011 року (термін сплати кредиту) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати після 18 березня 2011 року відсотки за користування кредитом, вимоги про стягнення відсотків у відповідності до ст.625 ЦК України, позивачем не заявлялися, а суд позбавлений можливості вийти за межі таких позовних вимог, зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed