Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 20.04.2012 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] був укладений кредитний договір №26256018621575 та видано кредит з лімітом овердрафту у сумі 12\~300 грн., який в подальшому було збільшено до 14\~400 грн. 19.07.2016 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося внаслідок приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 17.02.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 57076,77 гривень, з яких: 13613,75 грн. - заборгованість за кредитом; 12363,63 грн. - заборгованість за процентами; 31099,39грн. - штрафні санкції Оскільки на вимоги позивача відповідачка заборгованість не погасила від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором від 20.04.2012 року №26256018621575 у сумі 57\~076,77 гривень, разом із судовими витратами у сумі розміром 2102 гривні. Відповідачка у письмовому запереченні до суду просила відмовити позивачу, посилаючись на те, що згідно до виконавчого напису від 29.05.2019 року №11933 з неї позивачем вже стягнуто даний борг і приватним виконавцем 25.06.2019 року відкрито виконавче провадження, про що надала постанову ВП №59410351 та просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, якою позовну заяву підтримав, просив її задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням. З урахуванням ст. ст.\~128-131,\~223 ЦПК України\~та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 20 квітня 2012 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк Ренесанс капітал» підписано пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування, відповідно до якого Банк відкриває Клієнту картковий рахунок із встановленням кредитного ліміту. Зі змісту вищевказаної пропозиції вбачається, що Клієнт погодився із тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору карткового рахунку, окрім цієї пропозиції й Умов, є Правила користування платіжними картками Банку та Тарифи за ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. Також, Клієнт зобов`язався неухильно виконувати положення таких Правил та Тарифів. Як передбачено п. 4.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків за користування кредитом Позичальник сплачує Банку проценти розраховані, виходячи з процентної ставки, вказаної у Пропозиції, від неповерненої суми кредиту. При цьому, у випадку порушення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту, передбачених Графіком платежів, нарахування та сплата процентів на суму такої простроченої заборгованості за основною сумою кредиту (частиною кредиту, яку не було своєчасно повернуто Позичальником) здійснюється за процентною ставкою 0,01 %. За обслуговування кредиту позичальник щомісячно сплачує комісію у розмірі, вказаному у Пропозиції, від початкової суми кредиту, перерахованої банком згідно з цим розділом (база розрахунку комісії) (п. 4.2.). Згідно із п. 5.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків Позичальник зобов`язується щомісячно частинами погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що передбачені Графіком платежів, шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунку Банку або поточний рахунок Позичальника, відкритий для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. Пунктом 6.2. вищевказаних Загальних умов передбачено, що за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів та/або комісії у терміни, що передбачені графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. З матеріалів справи встановлено, що у результаті реорганізації Акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується копією статуту та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 26 квітня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» направив [PERSON] письмову вимогу, в якій вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 22\~318,85 грн. у строк до 03.05.2019 р. (а.с.12). Доказів погашення відповідачем такої суми заборгованості у матеріалах справи відсутні. Відповідно до\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1\~ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.ст.\~610,\~611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч.2 ст.1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до вимог ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. До матеріалів справи позивачем надано виписку з рахунку [PERSON] (а.с.14), відповідно до якої у відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 17.02.2020 р. становить 57\~076,77 гривень та складається із: -10996,80 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; -11894,86 грн. - прострочена заборгованість за процентами; -2616,95 грн. - строкова заборгованість за сумою кредиту; -468,77 грн. - строкова заборгованість за процентами; -31099,39 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Як встановлено з матеріалів справи, позивач звертався до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису і 29 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №11933, за яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №26256018621575 від 20.04.2012 року, укладеним ним із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 28 травня 2018 року по 28 травня 2019 року. Сума заборгованості складає 22 800,67 грн. 25 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59410351 з примусового виконання виконавчого напису № 11933 від 29.05.2019 року. Відомостей про те, що зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 18 ЦК України, вчинення виконавчого напису нотаріуса є способом захисту цивільних прав. У той же час, 05 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №26256018621575 від 20 квітня 2012 року, яка утворилася станом на 17 лютого 2020 року, у розмірі 57 076,77 грн. Згідно зі статтею 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Право особи, що закріплено в ч. 1 ст. 61 Конституції України, внаслідок своєї конституційно правової природи не підлягає обмеженню навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (ч. 2 ст. 64 Основного Закону України). За змістом ч. 1 ст. 61 Конституції України в системній єдності, зокрема зі ст. 124 Конституції України, заборона повторного притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду звернена не тільки до законодавчої влади, а й до правозастосувача, який на підставі відповідних законів здійснює притягнення винних осіб до юридичної відповідальності та визначає для них вид і міру такої відповідальності. Частина 1 ст. 61 Конституції забороняє притягати фізичну особу щонайменше двічі до юридичної відповідальності одного виду (цивільно правової, кримінальної, адміністративної, дисциплінарної тощо) за одне й те саме правопорушення (цивільно правовий делікт, злочин, адміністративне або дисциплінарне правопорушення). Звідси випливає, що особа може бути притягнута за правопорушення до різних видів юридичної відповідальності. Оскільки позивачем на власний розсуд реалізовано право на захист своїх прав у спосіб звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, на підставі якого відкрито провадження з примусового стягнення відповідних грошових сум, то при чинному виконавчому написі та незавершеному виконавчому провадженні звернення до суду з вимогами, які охоплені вказаним виконавчим написом, унеможливлюється, адже в такому випадку постає загроза порушення повторного виконавчого провадження за тими вимогами, за якими таке провадження вже відбувається, тобто створюється можливість подвійного стягнення з відповідача одних і тих же грошових сум в межах одного й того ж зобов`язання, що суперечить ст. 61 Конституції України. Це свідчить про недотримання позивачем імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 6 ч. 3\~ст. 175 ЦПК України\~позивач, при зверненні до суду із зазначеним позовом, був зобов`язаний надати суду повну та достовірну інформацію щодо наявності виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки та наявність виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексув межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи те, що позивачу вже задоволені вимоги щодо одного й того ж кредитного договору, шляхом вчинення виконавчого напису, то задоволення позову про стягнення боргу з відповідача може призвести до подвійної відповідальності відповідача. На думку суду, реалізація позивачем усіх способів захисту одночасно, а саме: одержання кредитором виконавчого напису нотаріуса про стягнення боргу та звернення до суду з вимогою також про стягнення боргу у одному й тому ж кредитному договорі має наслідок притягнення відповідачки до подвійної відповідальності, що прямо заборонено ст.61 Конституції України. Отже, на підставі повного та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. В порядку\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed