Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 05.11.2016 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] була підписана заява про приєднання №2966591/051116 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до вказаної заяви, відповідачу було надано кредит у розмірі 15000,00 грн. з відсотковою ставкою 28,00% річних, строком на 36 місяців. Позивачем всі зобов`язання за кредитним договором виконані у повному обсязі, але відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 16568,20 грн., яка складається з: 14998,14 грн. заборгованість за основним боргом (кредитом); 1543,09 грн. відсотки за користування кредитом; 10,00 грн. комісія; 11,09 грн. три відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 4,82 грн. три відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1,06 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також сплачену суму судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання також не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зазначив, що заборгованість утворилась через неповне погашення відсотків по кредиту, не заперечував проти стягнення з нього суми боргу за кредитом в розмірі 16568,20 грн. та судових витрат в підготовчому судовому засіданні. Таким чином, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із зобов`язального права, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Згідно вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи встановлено, що 05.11.2016 року, між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] була підписана заява про приєднання №2966591/051116 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Таким чином відповідач отримав картку від АТ «Ощадбанк» з кредитним лімітом в розмірі 15000,00 грн. з відсотковою ставкою 28,00% відсотків річних строком на 36 місяців (п.6.3 Заяви). Відповідно до п.6.7 Заяви, відповідач щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу. Але у порушення умов договору/заяви відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого розмір заборгованості становить 16568,20 грн., яка складається з: 14998,14 грн. заборгованість за основним боргом (кредитом); 1543,09 грн. відсотки за користування кредитом; 10,00 грн. комісія; 11,09 грн. три відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 4,82 грн. три відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1,06 грн. витрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 11,09 грн., трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 4,82 грн. та витрат від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом у сумі 1,06 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає, що наведені вище обставини свідчать про невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем (Банком) по кредитному договору, що є підставою для задоволення позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», про стягнення з відповідача за кредитним договором заборгованості в загальній сумі 16568,20 грн. Крім цього відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивача, не заперечував проти задоволення позову та стягнення з нього повної суми боргу, що вбачається з його письмової заяви від 18.02.2020 року, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, що є підставою для задоволення позову АТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що зобов`язання перед позивачем відповідач не виконував належним чином, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в розмірі 1921,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №1860382506 від 11.12.2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved