Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.11.2007 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла. Зобов`язання позичальниці за укладеною з АТ КБ «ПриватБанк» угодою належним чином не виконувалися, що призвело до заборгованості через несвоєчасне повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів. Відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто вважається таким, що прийняв спадщину, до складу якої входить у тому числі кредитні зобов`язання померлої. З посиланням на ст.ст. 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6850,49 грн. за кредитним договором б/н від 27.11.2007 року та судовий збір. В судове засіданні представник позивача не з`явився, але надав до суду належним чином оформлене клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги банку підтримував в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, підтвердженням чого є повернуте на адресу суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача у своїй заяві не заперечував. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч. 1 ст. 608 ЦК, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Дані правовідносини допускають правонаступництво в порядку спадкування. Положеннями ст.ст. 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки померлої особи, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України). У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст. 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року [PERSON] стала клієнтом АТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позичальник отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, [PERSON] неналежно виконувала свої зобов`язання, тим самим порушувала умови договору, що призвело до виникнення заборгованості станом на дату її смерті у загальному розмірі 6850,49 грн., що складається з: 6850,49 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,0 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 6850,49 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що 08 серпня 2017 року складено відповідний актовий запис № 11. Позивач вважає, що спадкоємцем померлого є відповідач по справі - [PERSON] 24 листопада 2017 року позивачем було направлено до Голопристанської державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, на що було отримано відповідь від 19 січня 2018 року, з якої вбачається, що Голопристанською державною нотаріальною конторою Херсонської області заведено спадкову справу 253/2017 на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на підставі заяви спадкоємців. У разі наступного звернення спадкоємців [PERSON] до Голопристанської державної нотаріальної контори Херсонської області зміст заяви буде доведено до його відома. 29 липня 2020 року позивачем було направлено лист-претензію на адресу [PERSON] щодо сплати заборгованості в розмірі 6850,49 грн. за кредитним договором від 27 листопада 2007 року, як спадкоємця після померлої [PERSON] . Оскільки боржник помер, то відповідати перед кредитором на підставі ст.1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] , прийняв після неї спадщину, а вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину, є відповідною розміру заборгованості. Позивач в своєму позові зазначає, що спадкоємцем у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] . На підтвердження даної обставини банк посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Суд вважає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлої спадщину. До того ж, суду не було надано доказів кровної спорідненості вищевказаних осіб та/або інших родинних зв`язків. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавцю [PERSON] за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, його об`єм та вартість, не зважаючи на те, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, згідно з положеннями ч. 1 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є відкритою, загальнодоступною та платною. Окремої уваги заслуговує віднесення позивачем відповідача до спадкоємців померлої. Так, згідно отриманої відповіді від завідуючого Голопристанською державною нотаріальною конторою від 20.05.2021 р. за вих. № 346/02-14, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , вГолопристанській державній нотаріальній конторі Херсонської області заведено спадкову справу № 253/2017 на підставі заяв про прийняття спадщини за законом від гр. [PERSON] , [INFO] , що мешкає в [ADDRESS] ., гр. [PERSON] , [INFO] , що мешкає в [ADDRESS] , гр. [PERSON] , [INFO] , що мешкає в [ADDRESS] , що надійшли до Голопристанської ДНК 31.08.2017 року за № 697,698,699.Свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що нотаріальним органом після смерті позичальника заведена спадкова справа на підставі заяв декількох спадкоємців, кожен з яких відповідає за борги спадкодавця пропорційно до одержаної ним частки у спадковому майні. Звертаючись із позовом лише до [PERSON] як одного із спадкоємців померлої [PERSON] , щодо задоволення вимог кредитора спадкодавця, позивач мав зазначити розмір вимоги, який би відповідав його частці у спадщині. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог, а саме доказів того, що відповідач прийняв спадщину,що після смерті позичальника, до його спадкоємця, окрім обов`язку по погашенню кредитних зобов`язань перейшло право на матеріальні блага, в межах вартості яких останні повинні задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк», відсутні належні та допустимі докази щодо спадкової маси на час відкриття спадщини, на підтвердження того, що саме входило до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , та вартості одержаного у спадщину майна спадкоємцями. За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», які задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed