Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Акціонерно-комерційний банк [PERSON] ворота звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №02/355Ф від 07.05.2008 року в розмірі 262 576 гривень 87 коп. У випадку несплати боргу боржниками звернути стягнення на заставне майно двохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] Згідно ухвали суду від 04 лютого 2011 року позов у частині вимог ПАТ Банк [PERSON] ворота до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу по кредитному договору залишено без розгляду відповідно до заяви позивача від 04.02.2011 року. Позивач неодноразово змінював позовні вимоги та остаточно заявою від 13.03.2013 року просив стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у формі мультивованої кредитної лінії (відновлювальної) №02/355Ф від 07.05.2008 року в розмірі 552 475 грн. 56 коп. з [PERSON] шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 71.7 м.кв., що належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною 399 906 грн., виселити [PERSON] з даної квартири та зняти її з реєстраційного обліку, стягнути судові витрати. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно Договору іпотеки від 26.09.2008 року забезпечено виконання зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту у формі мультивованої кредитної лінії (відновлювальної) №02/355Ф від 07.05.2008 року. Забезпеченням зобов'язань є двохкімнатна квартира, що розташована за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Вовчинецька (Гагаріна)[ADDRESS]. Вказане майно, яке є предметом стягнення, належить на праві приватної власності [PERSON]. В свою чергу, [PERSON] подала позов до Акціонерно-комерційного банку [PERSON] ворота про визнання договору іпотеки, укладеного між нею та АКБ [PERSON] ворота філії АКБ [PERSON] ворота у м.Івано-Франківську, недійсним. Ухвалою суду від 04.02.2011 року було обєднано в одне провадження справу за позовом Акціонерно-комерційний банк [PERSON] ворота до [PERSON] та позовом [PERSON] до Акціонерно-комерційного банку [PERSON] ворота. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.03.2012 року в позові Акціонерно-комерційного банку [PERSON] ворота до [PERSON] відмовлено, а позов [PERSON] до Акціонерно-комерційного банку [PERSON] ворота задоволено. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.07.2012 року скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 01.03.2012 року, та відмовлено в задоволенні позову Акціонерно-комерційного банку [PERSON] ворота до [PERSON] та позову [PERSON] до Акціонерно-комерційного банку [PERSON] ворота. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2012 року рішення Івано-Франківського міського суду від 01.03.2012 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.07.2012 року скасовано. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15.03.2013 року до участі у справі залучено третьою особою приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], яка посвідчувала підпис [PERSON] на оскаржуваному договорі іпотеки. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.11.2013 року до участі у справі залучено третьою особою [PERSON], як позичальника за кредитним договором. Заявою від 01.10.2015 року поданою [PERSON], свій позов до Акціонерно-комерційного банку [PERSON] ворота про визнання договору іпотеки, укладеного між нею та АКБ [PERSON] ворота філії АКБ [PERSON] ворота у м.Івано-Франківську, недійсним, залишила без розгляду. В судовому засіданні представник позивача ПАТ Банк [PERSON] ворота поданий ним позов підтримав з мотивів викладених в ньому зі змінами. Просив постановити рішення, яким позов задоволити. Відповідач [PERSON] просила відмовити в позові ПАТ Банк [PERSON] ворота, надавши суду рішення судів, якими відмовлено у стягненні коштів з позичальника [PERSON], а також якими встановлено ті обставини, що договір іпотеки який укладався з іпотекодавцем [PERSON] в забезпечення зобовязань [PERSON],судом не слід було визнавати недійсним в частині, оскільки дії які передували укладенню договору, [PERSON] не вчиняла, а іпотека є похідною від кредитних зобовязань. Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] просила слухати справу без її участі. Третя особа [PERSON] позов ПАТ Банк [PERSON] ворота вважає безпідставним та необґрунтованим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які надані на обґрунтування вимог та заперечень, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ Банк [PERSON] ворота слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Договору №02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної лінії (відновлювальної) від 07.05.2008 року Акціонерно-комерційний банк [PERSON] ворота (в подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариства [PERSON] ворота) зобов'язався надати [PERSON], як позичальникові, у період з 07.05.2008 року по 24.02.2010 року кредит у рамках мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 150000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду, а позичальник зобов'язався повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту, але не пізніше 23.04.2010 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою: 22% річних за користування коштами у гривнях, 17% річних за користування коштами у доларах США, 15% річних за користування коштами у євро (а.с. 6-7 т.1). До даного договору внесені зміни від 26.09.2008 року стосовно забезпечення зобовязань іпотекою спірної квартири (а.с.9 т.1). Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобов'язань, якими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Також встановлено, що згідно Договору іпотеки від 26.09.2008 року за №5454, [PERSON] у забезпечення виконання всіх вимог АКБ [PERSON] ворота до [PERSON] за Договором №02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної лінії (відновлювальної) від 07.05.2008 року та всіма додатковими угодами до нього, передала банку в іпотеку, як іпотекодержателю, нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме: двохкімнатну квартиру [ADDRESS] (колишня назва вул.Гагаріна) в місті Івано-Франківську (а.с.12-15 т.1). При цьому, дана квартира перебувала вже в іпотеці цього ж банку згідно договору від 25.09.2008 року за №5407 (п.1.1, 3.1 договору). За змістом ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак свої зобовязання позичальник, яким вважав банк саме [PERSON], належним чином не виконував, тому банком було направлено в 2009 році претензію позичальнику та іпотекодавцю про наявність заборгованості за кредитним договором (а.с.23-26 т.1). Станом на 09.01.2013 року заборгованість за договором №02/355Ф про надання споживчого кредиту від 07.05.2008 року становить 552 475.56 грн., згідно поданого розрахунку позивачем (а.с.38-41 т.3). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.04.2014 року з позичальника [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ [PERSON] ворота - 523 055.29грн. заборгованості за Договором №02/355Ф про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної лінії (відновлювальної) від 07.05.2008 року, однак, дане рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.11.2014року (а.с.1-2 т.4). При цьому апеляційним судом було встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду, який набрав чинності 09.10.2014року (а.с.3-89 т.4), [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст..191 ч.4, 195 ч.5, 209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України та [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст..195 ч.5, 209 ч.3, 28 ч.3, 366 ч. КК України. Саме даним вироком встановлено, що кошти за договором №02/355 від 07.05.2008 року укладеного між ПАТ [PERSON] ворота та [PERSON] отримав [PERSON], який розприділив між членами злочинної групи. Також вироком задоволено цивільний позов банку та винних осіб, а тому суд прийшов до висновку, що вимоги банку до [PERSON] є безпідставними. Встановлені обставини судовим рішенням та вироком суду доказуванню не підлягають (ст..61 ЦПК УКраїїни) Відповідно до ст. 33 Закону України Про іпотеку визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовільнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, позивач ПАТ [PERSON] ворота просить про захист його порушеного права згідно уточнених вимог позову шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки, укладеного 26.09.2008 року між ним та [PERSON] Як пояснила суду відповідач, та встановлено судом при розгляді кримінального провадження, до укладення договору іпотеки вона була знайома з [PERSON], який в свою чергу був добре знайомий з [PERSON], з яким познайомив і її (як пізніше зясувалось по матеріалах кримінальної справи [PERSON] працював заступником директора ТзОВ „Устя-Зелене та був одним з членів організованої групи, що створювалась на заволодіння коштами АКБ „[PERSON] ворота). [PERSON] представив [PERSON] як людину, що займається бізнесом і для розвитку бізнесу ТзОВ „Устя-Зелене йому потрібна допомога, а саме, щоб позивач заставила на два місяці свою квартиру по вул.Вовчинецькій у м.Івано-Франківськ. [PERSON] діючи через [PERSON] переконали її про надання 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] в заставу по кредиту терміном на два місяці. Позивач нічого не підозрюючи про злочинні наміри самого [PERSON] та, як виявляється, і всієї організованої групи з якою він діяв, погодилась на пропозицію [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON], на тих умовах, що іпотека квартири укладається тільки на два місяці, про суму кредитного зобовязання позичальником їй не було відомо, оскільки як вказував [PERSON] та [PERSON], позика незначна і тільки формально треба забезпечити даний кредит іпотекою, при цьому тільки тимчасово. При цьому, до укладення договору іпотеки будь-якої заяви про згоду передати в іпотеку квартири, [PERSON] не підписувала, як і Акт погодження вартості майна, що передається в заставу, всі ці дії щодо її підпису як майнового поручителя були вчинені, а підпис підроблений членами організованої групи, що також встановлено вже судом в кримінальній справі. Отже діями особи [PERSON] у змові з іншими членами злочинної групи, які були працівниками банку ([PERSON], [PERSON] та інших працівників), позивача було обманним шляхом введено в оману щодо укладення двох договорів іпотеки від 25.09.2008р. та від 26.09.2008р. замість одного. Попри це і щодо п.4.1 договору іпотеки від 25.09.2008р. та 26.09.2008 року, так як дія договору обумовлена була нею як іпотекодавцем виключно на 2 місяці, тобто з 26.09.2008 року по 26.11.2008 року. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.08.2015р. було скасоване рішення Івано-Франківського міського суду від 22.05.2015р. (а.с.116-118 т.4), судом апеляційної інстанції встановлено, що зважаючи на обставини за яких [PERSON] підписувала договори іпотеки, та також те, що діями [PERSON] у змові з іншими членами злочинної групи працівниками банку було введено [PERSON] в оману щодо укладення договорів іпотеки, то такі довори іпотеки слід було визнавати недійсними не частково, а повністю, а також слід зважити що за вимогами Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобовязання. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наведеного, у відповідності, ст.ст. 16, 548, 572, 575, 584, 590, 1054 Цивільного кодексу України, Закону України Про іпотеку,

Outcome: dismissed