Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї компенсації вартості природного газу в сумі 45429,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовуються поданими суду доказами, що підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості. Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 21.02.2019 працівниками ПАТ «Закарпатгаз» на належному відповідачу об`єкті за адресою: [ADDRESS] було виявлено факт несанкціонованого відбору природного газу, що зафіксовано в акті від 21.02.2019 №54 (а.с. 7). Внаслідок вказаного порушення правил споживання природного газу позивачу було завдано збитків на загальну суму 45429,40 грн., що відображено в акті розрахунку від 14.03.2019 (а.с. 17) На підставі вказаного акту складено Акт-розрахунок необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості, відповідно до якого опалювальна площа будинку складає 70,0 кв.м., вартість необлікованого природного газу становить 45429,40 грн. В контексті вимог позивача за предметом позову, суд при вирішенні позову виходить з наступного. Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем регулюються Кодекс газорозподільних систем (далі Кодекс ГРС), затвердженим 30 вересня 2015 року постановою №2494 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до положень зазначеного\~Кодексу\~самовільно під`єднаний газопровід (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключеного газового обладнання, фізично з`єднаний, зокрема вварений, врізаний, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником газу). Згідно із пунктом 4 глави 2 розділу I Кодексу ГРС Оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання своїх функцій та обов`язків, передбачених законодавством. Відповідно до п.1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать: 1) наявність несанкціонованого газопроводу; 2) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 3) несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу); 4) несанкціоноване підключення газових приладів на об`єкті споживача, який обліковується за нормами споживання; 5) несанкціоноване підключення газових приладів, внаслідок якого перевищується діапазон обчислення вузла обліку (сумарна номінальна потужність газових приладів і пристроїв перевищує діапазон обчислення вузла обліку); 6) використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу. Згідно з пунктом 1 глави 4 Розділу ХІ Кодексу ГРС у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого газопроводу або несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ розрахунок об`єму необлікованого природного газу здійснюється за номінальною потужністю газового обладнання споживача (несанкціонованого споживача) за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його перевірки) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. У разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в\~додатку 16\~до цього\~Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами (пункти 1, 2 Глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС). Установивши порушення відповідачем Кодексу ГРС щодо несанкціонованого відбору природного газу (крадіжка газу) працівниками позивача було складено акт від 21.02.2019 №54, на підставі якого здійснено розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу, який проведено за граничними нормами споживання. При цьому,\~складений позивачем\~акт-розрахунок\~необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу від 14.03.2019 відповідачем не оспорювався та не оскаржувався. Факт порушення положень Кодексу ГРС\~\~споживачем [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження за результатами судового розгляду справи, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до\~статті 22 Цивільного кодексу України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України \~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вищевказані обставини у своїй сукупності та взаємозв`язку, а також положення діючого цивільного законодавства дають суду підстави для висновку про необхідність задоволення позовних вимог за предметом позову.\~\~\~\~ Судові витрати по справі у сумі 2102,00 грн. (судовий збір, а.с. 6) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частини першої\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу адвоката в розмірі 5000,00 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~ судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються \~у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з приписами частини першої, другої та третьої\~статті 134 Цивільного процесуального кодексу України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). З матеріалів справи вбачається, що адвокат Бочкор Анатолій Петрович діє на підставі довіреності. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 48 постанові від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Заявляючи вимогу про відшкодування вартості витрат на юридичну допомогу, позивач не надав суду належного розрахунку вказаних сум (складання позовної заяви, надання консультацій, участь у судових засіданнях, копіювання документів тощо), а також доказів відносно їх фактичного понесення учасником справи, що б давало суду можливість прийти до переконання про їх обґрунтованість. \~ \~ \~ \~Крім того, позивачем не надано фінансових документів, які б свідчили про фактичну сплату коштів за надану правничу допомогу (платіжних доручень, касових чеків або інших банківських документів). Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено,\~що такі\~витрати були\~фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Таким чином, вимога щодо стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 гривень задоволенню не підлягає, у зв`язку з недоведеністю факту понесення таких витрат належними доказами. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed