Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

В березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду в якому зазначив, що він придбав у [PERSON], мешканця [ADDRESS] автомобіль марки « Фольксваген Т 4 », 1998 року випуску, держномер [NUMBER] і це підтверджується розпискою від 29.03.2013 року. Даний транспортний засіб зареєстрований в органах ДАІ на ім»я [PERSON], мешканки [ADDRESS]. За автомобіль він заплатив від відповідачу 66400 гривень, що також підтверджується розпискою. Укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу транспортного засобу у день фактичного продажу у нього та відповідачів не було можливості, тому вони домовилися про оформлення документів розпискою та генеральною довіреністю від 29.03.2013 року. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.ч.1,2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У відповідності до цих вимог та ст.ст. 639 ч.1, 655,205,206 ЦК України, він та [PERSON], який діяв відповідно до довіреності від [PERSON] виданої 29.03.2013 року, уклали між собою договір купівлі -продажу автомобіля, при цьому обрали усну форму його укладення. Про те, що договір було укладено свідчить сам факт передачі автомобіля йому, розписка та генеральна довіреність. Таким чином вони як сторони договору купівлі-продажу досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору і виконали їх належним чином, здійснивши передачу автомобіля від продавця до покупця. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором чи законом. Однак 19.12.2013 року на підставі постанови від 18.12.2013 року Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ, головним державним виконавцем ВДВС Рахівського райуправління юстиції у Закарпатській області складено акт опису й арешту майна, згідно якого на автомобіль марки « Фольксваген Т 4 », 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить йому, накладено арешт. У зв'язку з викладеним, позивач просив визнати за ним право власності на автомобіль марки « Фольксваген Т 4 », 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER] та зобов'язати Шевченківський ВДВС Чернівецького МУЮ звільнити з-під арешту даний автомобіль. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі і дав свої пояснення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не появилися, але від них поступили заяви в яких вони заявлені позовні вимоги взнали повністю, просили справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ в судове засідання не появився, від нього поступила заява в якій він просив справу розглядати у його відсутності, вирішення позову залишив на розгляд суду. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали додані до позовної заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що фактично 29.03.2013 року позивач [PERSON] придбав у відповідача [PERSON] автомобіль « Фольксваген Т 4 », 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] і це підтверджується розпискою, яка мається в справі з якої вбачається що [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль марки « Фольскваген Т 4 », держномер [NUMBER] на підставі довіреності від [PERSON] за 66400 гривень. З довіреності від 23 січня 2012 року вбачається, що [PERSON] уповноважила цією довіреністю [PERSON] керувати, а також розпоряджатися ( продати, обміняти,передавати в оренду,позичку, заставляти в забезпечення її власних зобов'язань тощо ) належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], легковим автомобілем марки « Фольскваген Т 4 », 1998 року випуску, номерний знак [NUMBER]. З довіреності від 29 березня 2013 року вбачається, що [PERSON], діючи від імені [PERSON] уповноважив цією довіреністю [PERSON] керувати, а також розпоряджатися ( продавати, обміняти, передавати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення зобов'язань власника тощо ) належним [PERSON] легковим автомобілем марки « Фольксваген Т 4 », 1998 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти ) і прийняття пропозиції ( акцепту ) другою стороною. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.1,2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну суму грошей. Форма правочинів передбачена ст. 205 ЦК України : правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом ; правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків ; у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Статтею 206 ЦК України визначено правочини, які можуть вчинятися усно, зокрема, це - усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та ( або ) державній реєстрації, а також правочинів для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність ; юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу оплати та суму одержаних грошових коштів : - правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Як встановлено судом, сторони відповідно до вищезазначених норм матеріального права уклали між собою договір купівлі-продажу автомобіля, при цьому обрали усну форму його укладення. Про укладення зазначеного договору свідчить сам факт передачі автомобіля позивачу та отримання грошей за автомобіль відповідачем, а також розписка, яка була укладена ними обома 29.03.2013 року. Таким чином, сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору і виконали їх належним чином, здійснивши передачу автомобіля від продавця, який діяв за довіреністю, покупцю. Судом також встановлено, що укладаючи розписку у підтвердження купівлі-продажу автомобіля, сторони мали намір в подальшому укласти його у письмову вигляді, однак із-за віддаленості місця їх знаходження, та виникненням побутових проблем, вони не змогли цього зробити, а потім автомобіль був арештований Відділом державної виконавчої служби, що не дало можливості оформити договір купівлі-продажу у письмовій формі, при цьому сторони не заперечували проти того, що договір був укладений і право власності перейшло на автомобіль до позивача. Судом також встановлено, що 19.12.2013 року головним державним виконавцем ВДВС Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області Булеца Н.В. при примусовому виконанні постанови ВП № 38986298 з примусового виконання виконавчого листа № 2-195/12 від 18.07.2013 року виданого 18.12.2013 року Шевченківським ВДВС Чернівецького МУЮ було описано та накладено арешт на автомобіль марки « Фольксваген Т 4 », 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], в рахунок стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] матеріальної шкоди та понесених судових витрат по цивільній справі, автомобіль було передано на зберігання [PERSON]. Таким чином, на момент накладення арешту державним виконавцем ВДВС Рахівського райуправління юстиції Закарпатської області, тобто 19.12.2013 року, автомобіль марки « Фольксваген Т 4 », 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] належав на праві власності позивачу [PERSON] згідно усно укладеного договору купівлі-продажу, а тому підстав для накладення арешту на цей автомобіль у державного виконавця не було. Виходячи з встановленого суд вважає, що позов як в частині визнання права власності на автомобіль, так і звільнення його з-під арешту підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та ст.ст. 205,206,328,334,638,639,640,655 ЦК України,

Outcome: approved