Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 11.06.2015 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було\~укладено Генеральну\~угоду про\~реструктуризацію заборгованості\~та приєднання\~до Умов\~та правил\~продукту кредитних\~карт №\~б/н,\~відповідно до\~якого остання отримала кредит у розмірі 24588.49 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 05.09.2018 року заборгованість по кредиту складає 79571.60 грн., з яких: 24588.49 грн. - заборгованість за кредитом; 14531.79 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 36390.61 - заборгованість за пенею та комісією, 4060.71 грн. - штраф у відповідності до п.2.2 Генеральної угоди. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.06.2015 року у розмірі 79571.60 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн. судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином шляхом надсилання на її зареєстроване місце проживання копії ухвали про відкриття провадження по справі, а в подальшому судових повісток, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2015 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 24588.49 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором, проте Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії належним чином не виконує. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 05.09.2018 року заборгованість [PERSON] за договором №б/н від 11.06.2015 року складає 24588.49 грн. - заборгованість за кредитом; 14531.79 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 36390.61 - заборгованість за пенею та комісією. Згідно зі ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525\~ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовну заяву в цій частині слід задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 75 510.89 грн. Що стосується вимоги про нарахування штрафу в розмірі 4060,71 грн. відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, то суд не погоджується з таким нарахуванням виходячи з наступного. Суд звертає увагу позивача на те, що за порушення позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором одночасно нараховано пеню та штрафи. Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання (порушення позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1ст. 61 Конституції України\~та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В той же час, згідно правової позиції Верховного суду України від 21.10.2015 року у справі за № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 4060,71 грн. відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди за порушення грошових зобов`язань слід відмовити. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial