Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Банк звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26 січня 2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписала заяву на отримання кредиту, ознайомилася із умовами кредитування. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором, а відповідач не сплачувала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушила свої зобовязання. Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 509,23 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Ухвалою від 21 травня 2018 року суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі анкети-заяви від 26 січня 2015 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, що підтверджується копією анкети-заяви та витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 6; 7). З матеріалів справи вбачається, що відповідач погодилася з тим, що її письмова заява від 26 січня 2015 року разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис на анкеті-заяві (а.с. 6). Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору встановлено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим має загальну заборгованість по наданому кредиту, яка станом на 26 січня 2015 року складає 14509,23 грн., з якої 415,42 грн. заборгованість за кредитом, 9 926,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 000 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 667,11 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання відповідачем зобовязань за договором та штрафи за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 667,11 грн. (процентна складова). Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за умовами договору підлягає пеня, а у стягненні штрафів за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 26 січня 2015 року станом на 31 жовтня 2017 року у розмірі 13 342,12 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 1 600 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 91,96 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1471,36 грн.

Outcome: partial