Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 5.50 рішення сімдесят дев'ятої сесії Бердянської міської ради V скликання №41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0602 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення 25.06.2010 року за [PERSON] була проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500730 державного акту на право власності серії ЯК №911505 на зазначену земельну ділянку. В ході прокурорської перевірки було встановлено, що проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва [PERSON] погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Земельна ділянка, згідно з положеннями ст. 51 ЗК України відноситься до земель рекреаційного призначення. В порушення ст. 118 ЗК України проектна документація з землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. У зв'язку з виявленими численними порушеннями вимог земельного та містобудівного законодавства позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки 01.06.2010 року та 22.03.2011 року були відкликані управлінням Держкомзему у м. Бердянськ та управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради відповідно. Крім того, в порушення ст. 118 ЗК України оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради затверджено проект землеустрою, погоджений Мелітопольським сектором регулювання природокористування Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області, тоді як такий висновок повинна була видавати Державна екологічна інспекція Азовського моря. Відповідно до схеми розташування виділеної [PERSON] земельної ділянки, кадастрового плану землеустрою, остання знаходиться в межах м. Бердянська, на території Бердянської коси, в межах, визначеної ст. 88 ВК України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а тому не могла бути передана у власність. Крім цього, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди від 05.11.2004 року №434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлення в натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує її збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу) надання цих ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. У затвердженому оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради №38 від 28.01.2010 року проекті землеустрою розмірі і межі захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Крім цього, Генеральним планом м. Бердянська, затвердженим рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року, за адресою виділеної земельної ділянки [PERSON] передбачено розміщення зелених насаджень загального користування. Також, відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах передбачена й п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив: визнати незаконним та скасувати п.п. 5.50 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року; визнати недійсним державний акт направо власності серії ЯК №911505 на земельну ділянку площею 0,0602 га, що виданий на ім'я [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва в м. Бердянську по вул. [ADDRESS]; зобов'язати Управління Держземагентства у Бердянському районі скасувати державну реєстрацію земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги на спірну земельну ділянку; зобов'язати [PERSON] повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська. Представники Бердянської міської ради, Управління Держземагентства у Бердянському районі подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і зазначила, що відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність спірна земельна ділянка надавалася за рахунок земель житлової та громадської забудови, а отже проведення державної експертизи землевпорядної документації було не обов'язковим. Крім того, позивачем не надано доказів, що спірна земельна ділянка на час передачі у власність відносилася до земель водного фонду. Разом з тим, відповідно до рішення Бердянської міської ради №11 від 10.12.2004 року, що було чинним на час прийняття оскарженого рішення, уздовж Азовського моря, Бердянської затоки, лиманів на вільних від громадської забудови в межах м. Бердянська встановлювалася сорокаметрова прибережна захисна смуга, яка була врахована проектом землеустрою. Щодо порушення оскарженим рішенням Бердянської міської ради положень Закону України «Про планування та забудову територій» зазначила, що ці обставини досліджувалися Запорізьким окружним адміністративним судом і постановою від 19.12.2010 року в задоволені позову Бердянського міжрайонного прокурора було відмовлено. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, п. 5.50 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0602 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення за [PERSON] була проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500730 державного акту на право власності серії ЯК №911505 на зазначену земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституцій України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. У відповідності до ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України підлягають оскарженню в судовому порядку. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам є наслідком порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Статтею 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За змістом статей 60, 61 ЗК України та статей 88, 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення й засмічення та збереження їх водності. На цих смугах, як природоохоронних територіях, з вищезазначеною метою встановлюється режим обмеженої господарської діяльності. Відповідно до ст. 87 ВК України зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. За змістом пунктів 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486, проекти водоохоронних зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад. Пунктом 10 Порядку передбачено, що на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Виконавчі комітети місцевих Рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях (частина сьома статті 87 ВК України). Таким чином, фактичні розміри і межі прибережних захисних смуг існують не в силу їх законодавчого закріплення. Для визначення, встановлення та закріплення меж прибережної захисної смуги та як наслідок віднесення цієї території до земель водного фонду, законодавством визначено певний порядок, який полягає у розробці відповідного проекту та виділення на його підставі земель водоохоронних зон та прибережних захисних смуг. Разом з тим, рішенням Бердянської міської ради №11 від 10.12.2004 року (що було чинним на час передачі у власність спірної земельної ділянки), Генеральним планом м. Бердянська, затвердженим рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року, прибережна захисна смуга встановлювалася у розмірі 40 метрів та була врахована проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Таким чином будь-яких доказів на підтвердження віднесення спірної земельної ділянки на час передачі її у власність до земель водного фонду позивачем суду не надано. З огляду на викладене суд не приймає до уваги доводи позивача про порушення оскарженим рішенням Бердянської міської ради вимог водного та земельного законодавства України. Посилання позивача на необхідність проведення державної експертизи землевпорядної документації відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» спростовуються проектом землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, відповідно до якого спірна земельна ділянка відводилася за рахунок земель житлової та громадської забудови. Також з матеріалів справи вбачається, що Бердянський міжрайонний прокурор з підстав порушення Бердянською міською радою вимог містобудівного законодавства при передачі у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального дачного будівництва звертався до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Бердянської міської ради про скасування рішення. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.12.2010 року в задоволені зазначеного вище позову Бердянського міжрайонного прокурора відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, у суду відсутні законні підстави для визнання незаконними та скасування пунктів оскарженого рішення Бердянської міської ради та задоволення позову в цілому.

Outcome: dismissed