Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

В березні 2018 року до суду надійшов позов, в якому [PERSON], з урахуванням заяви про усунення недоліків від 20.03.2018 року просила: 1) шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 23.09.2011 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 1392 - розірвати; 2) стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття. Відповідач позов визнав. 22.05.2018 року у справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання. 13.07.2018 року закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті. 08.08.2018 року в судове засідання з'явились сторони, надали пояснення, після чого суд дослідив матеріали справи. В ході розгляду справи, суд встановив наступне. 23.09.2011 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1392. Від спільного шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що проживає та перебуває на утриманні позивача. Зазначені обставини справи підтверджені письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідач позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тобто, при визнанні позову, суд має перевірити наявність законних підстав для його задоволення. Надаючи оцінку наявності законних підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи той факт, що шлюб базується на вільній згоді чоловіка і жінки, збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя суд дійшов висновку про можливість розірвання шлюбу укладеного між сторонами. Одночасно, позивач ставить питання про стягнення аліментів із відповідача на утримання спільної дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, сторони мають спільну дитину, яка перебуває на утриманні позивача. При цьому позивач постійно несе витрати пов'язані із забезпеченням її житлом, їжею, одягом тощо. В свою чергу, відповідач позов визнав. Отже, за викладених обставин та враховуючи те, що на думку суду стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання спільних доньок в розмірі 2 000 грн. щомісячно достатньо для утримання спільної дитини сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Датою з якої необхідно стягувати аліменти є дата звернення позивача до суду із позовом - 21.03.2018 року. За такого рішення, на підставі ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 704,80 грн. сплаченого ним судового збору. Крім цього, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України за вимогу про стягнення аліментів з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved