Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 21 травня 2011 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року шлюб між ними було розірвано. В період перебування сторін у шлюбі ними було придбано наступне майно: квартиру [ADDRESS] , а також велосипед марки «Author (2016) SU-MO 26». Дане майно було придбано [PERSON] разом з [PERSON] в період шлюбу, тому є спільним майном подружжя. Незважаючи на це, вони не дійшли згоди щодо порядку поділу нерухомого майна. Крім цього, позивач вказала на те, що перебуваючи у шлюбі [PERSON] використовував грошові не на сім`ю, а на відпочинок з коханкою. Починаючи з липня 2017 року [PERSON] проживав окремо, витрачав свої особисті кошти на задоволення своїх потреб та на друзів, аліменти не сплачував, будь-яку фінансову підтримку дитині не надавав. Тому позивач стверджує, що при визначенні способу поділу спільного майна подружжя мають бути враховані інтереси малолітньої дочки, зокрема здійснити поділ майна з відступленням від засад рівності часток. Тому [PERSON] просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] підтримала пред`явлений позов у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову вказав, що спірна квартира була придбана ним у період перебування у шлюбі з [PERSON] на підставі договору №43 про порядок оплати пайового внеску в ОК «Моє житло». Дана квартира була придбана за грошові кошти, які були надані йому особисто в дарунок родичами, а саме дідом [PERSON] . Крім цього, ремонт в квартирі, яка є предметом спору, був зроблений за грошові кошти у розмірі 300000 гривень, наданими [PERSON] , матір`ю відповідач за договором дарування від 09 вересня 2016 року. Твердження [PERSON] щодо ухилення від сплати аліментів не відповідають дійсності, оскільки з часу фактичного припинення шлюбних відносин, тобто з 01 липня 2017 року відповідач регулярно перераховував на користь [PERSON] грошові кошти на утримання спільної дитини [PERSON] . Позивач надала відповідь на відзив, в якому вказала, що про договір дарування грошових коштів від 09 вересня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , їй стало відомо лише після отримання відзиву на позовну заяву. Разом з цим, зважаючи на дату укладення договору, свідчить, що договір дарування грошових коштів був укладений вже після придбання квартири. Ремонт у квартирі був зроблений нею та [PERSON] за спільні кошти. Тому [PERSON] просила не брати до уваги відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 21 травня 2011 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , (а.с.56). Від цього шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9-11). Під час перебування сторін у шлюбі було придбано велосипед марки «Author (2016) SU-MO 26» вартістю 19800 гривень, а також квартиру [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується копією товарного чеку №1 від 30 вересня 2016 року (а.с.17), Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 серпня 2018 року (а.с.13-14), копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31 грудня 2015 року (а.с.49). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю позивача. Повідомила також, що квартира [ADDRESS] , купувалась в складчину в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Оскільки, грошові кошти на її придбання в тому числі давав син свідка 30000 гривень, а також її матір допомагала грошовими коштами. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної\~сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу положення ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної\~власності на майно, набуте за час шлюбу. За загальними принципами, закріпленими ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70\~СК України, ч.1 та ч.2 ст.370\~ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Встановлено, що зазначена квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі. З огляду на це, даний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя та за [PERSON] належить визнати право власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна. До вказаного висновку суд прийшов виходячи з того, що судом не встановлено підстав для відступлення від засад рівності часток щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності. З доводів позивача вбачається, що підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя є те, що на її утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , яка відвідує приватний дитячий садок, вартість якого за місяць становить 3000 гривень (а.с.84-85,86). Крім цього, матеріальна допомога на утримання дитини від відповідача має характер ситуативних надходжень, без домовленості між сторонами стосовно розміру аліментів. Саме позивач здійснила оплату частини грошового внеску за квартиру у розмірі 25000 гривень, отриманих нею в якості допомоги по догляду за дитиною, здійснила ремонт дитячої кімнати та санвузла за власний рахунок (а.с.89,95-102). У відповідності до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Встановлено, що малолітня дочка [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Вказана обставина визнана сторонами по справі, тому за правилами ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає додатковому доказуванню. В матеріалах цивільної справи відсутні відомості з приводу того чи зверталась [PERSON] до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхньої спільної дитини. Незважаючи на це, з копій квитанцій, приєднаних до матеріалів справи (а.с.59-70) вбачається, що починаючи з липня 2017 року по травень 2019 року [PERSON] щомісяця перераховував грошові кошти на корить [PERSON] на утримання доньки у розмірі від максимальної суми 6030 гривень 15 копійок до мінімальної суми 502 гривні 51 копійки (а.с.59). Ретельний аналіз зазначених письмових доказів не вказує про наявність підстав для збільшення частки позивача у спільному майні подружжя. Оскільки, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що розмір грошових коштів, які відповідач сплачує на утримання їхньої спільної дитини, є недостатнім для забезпечення їй належного рівня фізичного та духовного розвитку. Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач не позбавлена можливості пред`явити до [PERSON] позов про стягнення аліментів або про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з особливими потребами дитини. Разом з цим, [PERSON] не визнає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Зокрема, з доводів відповідача дана квартира є його особистою приватною власністю, оскільки була придбана ним за рахунок грошових коштів, отриманих ним в дарунок від діда [PERSON] . Відповідно до\~положення п.1\~та п.3\~ч.1\~ст.57\~СК України особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, а також майно, набуте нею, ним до шлюбу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. За правилами ч.1 та ч.5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України встановлено, що доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Всупереч цьому, [PERSON] не надав до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів стосовно того, що спірна квартира була придбана ним за особисті грошові кошти, отримані в дарунок від діда [PERSON] . Відповідно до вимог ст.12\~ЦПК України судом було роз`яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій. Незважаючи на те, що відповідач заявив клопотання про виклик в якості свідка [PERSON] з метою підтвердження обставини щодо дарування йому грошових коштів на придбання квартири. Проте, явку свідка у судове засідання не забезпечив, клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою свідка не заявив, а також не заперечував проти продовження розгляду справи. Дійсно, в матеріалах цивільної справи міститься договір дарування грошових коштів від 10 вересня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Краснокутською Г.О., зареєстрований в реєстрі за №2002 (а.с.50). За змістом якого [PERSON] передала безоплатно [PERSON] грошові кошти у розмірі 300000 гривень для поліпшення житлово-побутових умов (капітального ремонту у придбаній ним квартирі, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] , придбання побутової техніки та меблів). Відповідно до\~ч.1\~та ч.3\~ст.77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У зв`язку з цим, судом не сприймається вказаний договір дарування грошових коштів на підтвердження чи спростування обставин щодо набуття у власність спірної квартири. Оскільки, даний договір був укладений вже після придбання нерухомого майна. Крім цього, судом не досліджуються витрати сторін на придбання меблів, побутової техніки та здійснення ремонту у вказаній квартирі, оскільки це не є предметом заявленого позову. За таких обставин, вказані доводи відповідача щодо придбання квартири [ADDRESS] за особисті грошові кошти ґрунтуються виключно на його поясненнях, а тому на переконання суду є припущеннями, які не можуть бути покладені в основу судового рішення. Тому, суд приходить до висновку, що спірна квартира, придбана [PERSON] та [PERSON] за час перебування у шлюбі, за їх спільні кошти та з метою спільного сімейного проживання. Тому вказане нерухоме майно належить сторонам на праві спільної\~сумісної власності в рівних частках та за [PERSON] належить визнати право власності на Ѕ частку вказаного нерухомого майна. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції від 06 березня 2019 року (а.с.1) вбачається, що при зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 3780 гривень. Пред`явлений нею позов задоволений частково. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1960 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial