Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди у розмірі 59 932,62 грн., яка була завдана останнім підприємству під час перебування у трудових відносинах на посаді водія та яка складається із суми відновлювального ремонту транспортного засобу, який був пошкоджений внаслідок ДТП. Вина відповідача підтверджується обвинувальним вироком судуд у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину за ознаками ч.1 ст. 286 КК України. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. У відповідності зі ст..224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно до копій наказів та трудової книжки, [PERSON]Ю з 18 лютого 2008 року прийнято за Наказом № 52 водієм відділу будівництва , експлуатації будівель та господарського обслуговування з повною матеріальною відповідальністю ВАТ «Державний ощадний банк України» Миколаївське обласне управління. За Наказом позивача № 491 від 03.10.2011 року закріплено автомобіль Фольксваген -Пассат , д\\н 500-99 НК (належить позивачеві згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ ) за водієм [PERSON] За Наказом позивача № 288-к від 29 липня 2013 року [PERSON] з посади звільнений за згодою сторін за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до Довідки банку, середньомісячна заробітна плата відповідача становила 2956,67 грн. При прийнятті на роботу з відповідачем був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей. Згідно посадової інструкції, з якою він був ознайомлена при прийнятті на роботу, до обов'язків водія входить суворо дотримуватися правил дорожнього руху. Відповідно до платіжного доручення від 17.09.2013 року позивачем сплачено 734,40 грн. за виконання автотоварознавчого дослідження в МВ ОНДІ судових експертиз . Відповідно до Висновку № 1697 від 14.10.2013 року експертного автотоварознавчого дослідження автомобілю Фольксваген Пассат, д\\н 500-99 НК, вартість відновлювального ремонту становить 179 636,86 грн. 86 коп. , отже вартість матеріального збитку становить 59 198,22 грн. 22 коп. , що дорівнює вартості ринкової автомобіля на час ДТП. Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2014 року, [PERSON]Ю, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено покраання у вигляді арешту , від відбування якого звільнено на підставі ЗУ Про амністію. Цивільні позови залишено без розгляду. Як вбачається з вказаного вироку суду, 05 липня 2013 року водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем Фольксваген- Пассат, д\\н 500-99 НК, який належить ПАТ Державний ощадний банк України, грубо порушив вимоги дорожніх знаків пріоритету, а також невідповідність технічним вимогам п. 16.11 ПДР , внаслідок чого автомобіль під його керуванням не надав переваги автомобілю, який рухався по головній дорозі, та зіткнувся лівою передньою частиною з передньою правою частиною автомобіля Хюндай Матрикс, д\\н ВН 5884 ЕС, під керуванням [PERSON] Вина [PERSON]Ю, підтверджується висновком автотехнічної судової експертизи, вину останній визнав в повному обсязі. Під чакс розгляду кримінально справи, представник Банку заявив цивільний позов до [PERSON] , в якому просив стягнути з підсудного на користь банку матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля в сумі 59 198,22 грн. та вартість автотоварознавчого дослідження 734,40 грн. Відповідно до положень сь. 130 КзпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. За статтею 132 цього кодексу, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві Відповідно до вимог ст. 134 цього Кодексу, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, в тому числі: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно ст. 135-1 цього Кодексу, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно вищевказаного Переліку , посада водія не відноситься до таких посад і робіт, з якими укладаються договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Проте, суд враховує, що в даному випадку повна матеріальна відповідалність працівника настає за п.3 ч.1 ст.134 КзпП України, а саме оскільки завдана діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, що підтверджується відповідним вироком суду відносно [PERSON], що набрав законної сили. За загальним правилом ст. 135-3 КзпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 130, 132, 136, 137 КЗпП України, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених вимог та необхідності їх задоволення, оскільки відповідачем, який перебував в трудових відносинах з позивачем , заподіяні збитки підприємству неналежним виконанням своїх посадових обов'язків, діями , які мають ознаки злочину. Отже, розмір покриття шкоди, який підлягає стягненню з відповідача, становить дійсний розмір шкоди 59 932,62 грн. Жодних доказів щодо наявності обставин, передбачених ст. 137 КЗпП України, відповідач суду не надав. Разом з тим, відповідно загальних положень діючого цивільного законодавства України щодо застосування до двосторонньої реституції, п. 9 постанови Пленуму ВСУ N 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд постановлюючи рішення про стягнення на користь позивача відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується , що вартість відновлювального ремонту майже втричі перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля, отже він є фактично знищеним , належить зобовязати позивача передати [PERSON] залишки автомобіля Фольксваген- Пассат, д\\н 500-99 НК, який належить ПАТ Державний ощадний банк України. У відповідність зі ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача раніш сплачені судові витрати у розмірі 599,33 грн.

Outcome: approved