Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

В березні 2019 року позивач [PERSON] звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 16 жовтня 2015 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який утримується нею, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 08.10.2018 року за № 17510, виданої відділом управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі однієї четвертої частини із заробітку відповідача. Вона не працює, оскільки зайнята доглядом за дитиною, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію. За законом вона має право своє утримання, тому просить стягувати аліменти на її утримання у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому просить стягувати їх в розмірі однієї шостої - однієї десятої частини із заробітку (доходу) відповідача. Вважає, що відповідач має змогу сплачувати такий розмір аліментів, позаяк має достатній дохід. Просить задоволити позов. До початку судового розгляду справи по суті позивач заявлені вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі однієї четвертої частини підтримала та просить їх задоволити. Стосовно стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку змінила та просить стягувати аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно. Суду пояснила, що доказів заробітку відповідача надати не може. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов визнав щодо стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу) повністю та не заперечує про його задоволення. Заявленого позову на утримання дружини про стягнення на її утримання аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно не визнав та суду пояснив, що офіційно не працює та сталого заробітку не має, тому змоги сплачувати аліменти на утримання дружини не має. На обліку в центрі зайнятості не перебуває, інвалідності не має. Відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 27.03.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Заслухавши доводи позивача та заперечення відповідача перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 жовтня 2015 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] є відповідач. Дитина утримується матір'ю, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 08.10.2019 року за № 17310, виданої відділом управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради. Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначений законом і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Тому суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів на утримання дитини в розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу) щомісячно до її повноліття. При цьому суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її вік, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні такого розміру аліментів суд виходить із того, що відповідач непрацюючою особою, перебуває на обліку в центрі зайнятості, змоги сплачувати аліментів у заявленому розмірі не має, проте має обов'язок за законом утримувати своїх малолітню дитину. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. Відповідно до положень частини 1 статі 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Як установлено судом позивач не працює, зайнята доглядом за дитиною до досягнення трирічного віку сином [PERSON],[INFO]. Цих обставин відповідач не заперечує. Відповідач є працюючою особою, хоча й офіційно не працює, інших утриманців не має, про що підтвердив в ході судового розгляду. Однією із умов закону стосовно надання права на утримання дружини є змога чоловіка таку матеріальну допомогу надавати. Суд виходить з вимог статті 84 СК України (право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини). При цьому, згідно положень ч. 4 цієї статті таке право має жінка за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи із досліджених та наведених судом доказів позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з того, що відповідач працює, утримує себе, та має обов'язок утримувати їх спільну дитину та дружину, яка зайнята її доглядом. Тому, суд виходить з засад розумності та справедливості, розміру отримуваного заробітку відповідачем та вважає необхідним стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 500 грн. до виповнення трирічного віку дитини. Суд вважає позицію відповідача неприйнятною та до уваги не бере стосовно того, що він позбавлений можливості утримувати дружину до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки утримує мінімальну заробітну плату, оскільки такий розмір отримуваного заробітку нічим не підтвердив. Згідно статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір в сумі 768.4 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial