Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

В березні 2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву, м. Київ Носова С.С., АТ «Альфа-Банк» про скасування рішення про державну реєстрацію запису про іпотеку, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 09.02.2018 року, індексний номер 39597270 від 09.02.2018 року) про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за ПАТ «Укрсоцбанк», внесеного державним реєстратором Носовим С.С., а також скасувати запис за номером 24757606 про право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 18.10.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено договір кредиту №028/25-383, за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти в розмірі 80 000 дол. США на споживчі цілі, а саме придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №028/15-421, відповідно до якого в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» позивачем було передано вказану квартиру. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2018 року, власником квартири [ADDRESS] , що була передана в іпотеку є ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.02.2018 року, індексний номер 39597270 від 09.02.2018 року про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», внесеного державним реєстратором Носовим С.С. Згідно даних Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для винесення державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк», є іпотечний договір №028/15-421 від 18.10.2016 року. позивач вважає спірне рішення та перехід права власності на вказану квартиру протиправними, а тому звернувся з відповідними позовними вимогами, оскільки між сторонами не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, відсутній факт безспірності вимог іпотекодержателя, так як на момент винесення оскаржуваного рішення не було достеменно встановлено наявність та суму заборгованості за кредитним договором №028/25-383 від 18.10.2006 року. Не було також здійснено оцінку предмету іпотеки станом на день набуття у власність вказаної квартири. А також реєстрація прав власності на квартиру, що є предметом іпотеки, порушує норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки при прийнятті державним реєстратором оскаржуваного рішення, було дотримано всі вимоги закону, а тому підстав для скасування такого рішення немає. Відповідач державний реєстратор філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву, м. Київ Носов С.С. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався, відзиву не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача АТ «Альфа-Банк», дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 18.10.2006 між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 028/25-383. Відповідно до п. 1.1., 1.2. даного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 80 000 доларів США з метою придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири [ADDRESS] з кінцевим терміном повернення 18.10.2017 (а.с. 13-15). У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між сторонами був укладений іпотечний договір №028/15-421, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П. 18.10.2006 року та зареєстрований в реєстрі за №1594, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,8 кв.м (а.с.9-11). Відповідно до п. 4.5.3. іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед іншого, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39597270 від 09.02.2018 року, державного філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву, м. Київ Носова С.С. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,8 кв.м, за АТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору, серія та номер: 1594, виданого 18.10.2006 року, видавник: Бережанська Н.П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку, серія та номер: б/н, виданий 20.09.2017, видавник: пошта, вручено 01.10.2017; копія письмової вимоги про усунення порушень, серія та номер: б/н, виданий 20.09.2017, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до даних паспорту [PERSON] , а також відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23, 28). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно із статтею 35 Закону України «Про іпотеку» письмові повідомлення іпотекодержателя іпотекодавцю друкуються та підписуються уповноваженими особами іпотекодержателя і надсилаються іпотекодавцю телефаксом, кур`єром або поштою. З наведеного слідує, що згідно з умовами договору про іпотечний кредит підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. 07.06.2014 року набрав чинності, а 18.10.2018 року втратив чинність, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення договору про іпотечний кредит та іпотечного договору) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Установивши, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , щодо якої здійснено реєстрацію, використовується позивачем як місце постійного проживання та є його єдиним житлом, суд приходить до висновку, що зазначена квартира не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», як забезпечення виконання [PERSON] умов іпотечного договору № 028/15-421 від 18.10.2006, укладеного в іноземній валюті, у зв`язку з чим у державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву, м. Київ Носова С.С.були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк», а тому позовні вимоги скасування рішення про державну реєстрацію права власності підлягають задоволенню. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі №200/18401/18 від 23.09.2020 Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Outcome: approved