Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на свою користь заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 26321,43 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 30.07.2014 між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими Кредитним договором, яким в тому числі передбачено право банку проводити зміни Тарифів, а також умов обслуговування рахунків. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом 01.07.2019 складає 26321,43 грн., з яких: 10086,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5743,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8062,30 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 700,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1229,59 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.08.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судові засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, в позовній заяві, а також клопотанні просив суд розглядати справу за його відсутності. 08.12.2020 представник позивача надав суду заяву про відкладення судового засідання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10086,23 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог заперечував. Крім того, надав письмові пояснення із запереченнями проти позову. Наполягав на вирішенні справи по суті в судовому засіданні 08.12.2020 та заперечував проти відкладення розгляду справи. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що заперечує заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 5743,31 грн., оскільки вказані грошові кошти від відповідача не отримував. Ним дійсно було отримано кредит, невиплачена частина якого складає 10086,23 грн. Будь-яких інших грошових коштів він від відповідача не отримував. В обґрунтування заперечень проти іншої частини позовних вимог посилався на висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17. Пояснив, що Умови та Правила надання банківських послуг відповідачу для ознайомлення не надавались та ним не підписувались, розмір та порядок нарахування пені і штрафів відповідачу не відомий та не погоджувався ним під час укладення Кредитного договору. Редакція вказаних документів, яка додана позивачем до позовної заяви, відрізняється від редакції, яка існувала станом на час укладення Кредитного договору. Враховуючи, що вказане судове засідання є вже 7 судовим засіданням у даній цивільній справі та справа розглядається більше року, позицію відповідача, який категорично заперечував проти відкладення розгляду справи, а також положення законодавства України, в тому числі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно яких суд повинен забезпечити розгляд справи протягом розумного строку, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для подальшого відкладення розгляду справи та необхідності її розгляду по суті в судовому засіданні 08.12.2020. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачем відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаної відповідачем, останньому було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав, станом на 01.07.2019 його заборгованість складає 15829,54 грн., з яких: 10086,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5743,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Заперечення відповідача щодо наявності у нього заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 5743,31 грн. суд відхиляє, оскільки наявність вказаної заборгованості підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема розрахунками заборгованості. При цьому судом було запропоновано відповідачу надати власний розрахунок заборгованості та докази того, що залишок заборгованості за тілом кредиту складає саме 10086,23 грн., як було зазначено відповідачем, а не 15829,54 грн., як було зазначено позивачем, і спростувати в такий спосіб докази позивача щодо загального розміру заборгованості за тілом кредиту. Відповідач відмовився надавати суду будь-які розрахунки та докази. Таким чином, судом у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України було вжито необхідних заходів щодо сприяння відповідачу в реалізації його права подавати суду докази та обстоювати його правову позицію. Відповідач зазначеним правом не скористався. Виходячи з положень ст. 76, 91 ЦПК України, пояснення сторін, надані не за процедурою допиту свідків, не можуть бути джерелом доказів в цивільній справі. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у нього заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5743,31 грн., оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини та спростування відповідних доказів позивача, відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредитом в загальному розмірі 15829,54 грн. та задовольняє позов у вказаній частині позовних вимог. Доводи відповідача відносно того, що він проживає з батьками, які потребують матеріальної допомоги, та несвоєчасно отримує заробітну плату, суд відхиляє, оскільки вказані доводи не можуть бути підставою для звільнення його від виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені за прострочене зобов`язання в розмірі 8062,30 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. в розмірі 700,00 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 1229,59 грн., суд керується таким. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В анкеті-заяві, підписаній [PERSON] , відсутні умови щодо нарахування позивачем пені та штрафів за неналежне виконання Кредитного договору. Сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, передбачено Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку. Судом під час дослідження наданих позивачем Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що вказані документи не містять підпису відповідача [PERSON] та будь-яких інших даних, з яких суд мав би можливість достовірно встановити, що саме вказана редакція зазначених документів була пред`явлена відповідачу для ознайомлення під час укладення Кредитного договору та погоджена ним у встановленому законом порядку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що умовами укладеного між сторонами Кредитного договору було передбачено право позивача нараховувати відповідачу пеню та штрафи за порушення умов вказаного договору. За таких обставин, враховуючи вказані вище висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів. Враховуючи наведене, суд відмовляє в позовних вимогах в частині стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання в розмірі 8062,30 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. в розмірі 700,00 грн., штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) в розмірі 1229,59 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1155,28 грн.

Outcome: partial