Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 серпня 2011 року у розмірі 30654,88 гривень, а також судові витрати у розмірі 2102 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 08 вересня 2011 року підписав анкету-заяву. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 12000,00 гривень. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 04 жовтня 2020 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 30654,88 гривень, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 15010,83 гривень, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в розмірі 5245,60 гривень та заборгованості за пенею у розмірі 10398,45 гривень. УхвалоюХарківського районного суду Харківськоїобластівід19 січня 2021 року провадження по справівідкрито та призначенорозглядсправи в порядку спрощеногопозовногопровадження з викликомсторін. Представник позивача Дашко В.М., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 14 червня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та не визнає їх в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не надав суду належних доказів, що підтверджують виникнення кредитних правовідносин між позивачем та відповідачем. На обґрунтування своїх вимог позивач додав до своєї позовної заяви розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування, анкету-заяву позичальника та витяг з Умов та Правил кредитування і зазначив, що відповідач отримав кредит на кредитні картки, проте жодного доказу, врозумінні процесуального законодавства, що підтверджував би виникнення кредитного зобов`язання та його розміру, позивачем не надано. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки він є не конкретизований стосовно кожної картки, а технічно виконаний у такому вигляді, що його фактично неможливо використовувати та аналізувати. Відповідач також не погоджується зі зміною розміру кредитного ліміту, оскільки згоди щодо зміни розміру кредитного ліміту банку не надавав. Відповідач також зазначив, що заява-анкета не підтверджує видачу картки, її номер, відкриття рахунку і зарахування грошових коштів на цей рахунок, більше того позивач сам собі суперечить оскільки в позові він зазначає, що грошові кошти були надані в розмірі 8000,00 грн., в довідці про зміну умов кредитування зазначена сума кредитного ліміту в розмірі 12000,00 грн., а в заяві-анкеті сума кредитного ліміту взагалі відсутня, що є підтвердженням надуманості розміру заборгованості, визначеної у позові. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 серпня 2011 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та тарифи банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Позивач вказує, що у анкеті-зяві позичальника від 08 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена, крім того в цій анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору,укладеного між сторонами 08 серпня 2011 року шляхом підписання заяви. Відтак,відсутні підстави вважати,що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків, неустойки (пені,штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того,відповідач зазначив,що тіло кредиту ним фактично виплачено, а тому позовні вимоги щодо стягнення коштів в рахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту є необґрунтованими. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 08 серпня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». У зазначеній заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до укладеного договору №б/н від 08 серпня 2011 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок,уподальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] . До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів відповідач зобов`язався сплатити пеню та штраф, у розмірах, в залежності від виду кредитної картки. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 04 жовтня 2020 року становить 30654,88 гривень, з яких: 15010,83 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту;5246,60 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 10398,45 гривень пеня. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенізаконом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті\~ 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У заяві позичальника від 08 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у зазначеній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач,\~пред`являючи\~вимоги про\~погашення кредиту,\~просив окрім\~тіла кредиту\~стягнути з\~відповідача складові\~його повної\~вартості,\~зокрема, пеню. При цьому, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від08 серпня 2011 року, позивач посилався на Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна,30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг», як на невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, у тому числі щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку неможливо до вказаних правовідносин застосувати правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08 серпня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 грудня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплатунеустойки за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно достатті 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правиламист. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1ст. 77 ЦПК Українивизначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 6ст. 81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2011 року [PERSON] власноруч було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, на підтвердження своїх доводів про погодження відповідачем умов кредитного договору, не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування. За таких обставин, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, в тому числі досягли згоди щодо розміру неустойки, не приймаються судом, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір пені, визначаються Умовами та Правилами надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача, доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, Банком не надано. Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Враховуючи викладене, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 10398,45 гривень відсутні. Суд з тих же підстав відмовляє в стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України,враховуючи наступне. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За змістом частини другої статті625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08 серпня 2011 рокурічна процентна ставка на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК Українивстановлена банком у розмірі 84,00 процента. В обґрунтування такої річної процентної ставки позивач посилається на Умови та Правила в редакції,що почала діяти з01 березня 2019 року, згідно п.2.1.1.2.12 яких сторони дійшли згоди,що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнтазпогашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту,а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна»,84% для картки «Універсальна голд». Позивач, на підтвердження своїх доводів про погодження з відповідачем процентів від суми неповернутого в строк кредиту відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг в редакції від 01 березня 2019 року. Посилання позивача на те, що річна процентна ставка на просторочений кредит згідно статті 625 ЦК України визначаються Умовами та Правилами надання банківських послуг в редакції,що почала діяти з 01 березня 2019 року, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача, доказів, які б підтверджували, що ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що з цими Умовами ознайомився, погодився відповідач, Банком не надано. За вказаних обставин,підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на просторочений кредит згідно ст. 625 ЦК України,немає. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті,суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача та користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 15010,83 гривень. Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді відповідачем не була погашена вказана сума заборгованості. Суду також не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до\~ст. 617 ЦК України. При цьому суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки вони спростовуються розрахунком заборгованості за кредитним договором №б/н від 08 серпня 2011 року та випискою по картковому рахунку, наданим позивачем. Відповідачу своєму відзиві не спростував факту отримання ним кредитних коштів, належних та допустимих доказів, в тому числі відповідного розрахунку на підтвердження відсутності заборгованості за простроченим тілом кредиту, до суду не надав. Щодо інших доводів відповідача, то суд зазначає, що підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг свідчить про укладання сторонами кредитного договору. Доводи відповідача щодо відсутності доказів отримання ним кредитної картки спростовуються активацією останнім кредитної картки та користування картковим рахунком,а також наданою банком документацією,а саме випискою по картковому рахунку,із якої вбачається,що відповідачем неодноразово здійснювалось зняття готівки в банкоматі, придбання товарів та послуг,поповнення рахунку мобільного телефону та поповнення карткового рахунку готівкою в терміналі. Щодо доводів про встановлення та зміни кредитного ліміту, суд зазначає, що банк керувавсяп.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, згідно яких відповідач при укладанні договору,дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерне товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим стягнути вищевказану заборгованість за користь АТ КБ «ПриватБанк». Згідно платіжного доручення №PROM3В3ТDU від 13 жовтня 2020 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 15010,83 гривень, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1029,29 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial