Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 29 вересня 2009 року у розмірі 66600,03 грн. та витрат з оплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо порядку повернення кредитних коштів. Особи, які беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином в порядку ст.ст. 128, 131 ЦПК України. Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку, відзив на позовну заяву від нього не надходив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою представника позивача, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до наступного. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк», далі - Банк) відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до заяви № б/н від 29 вересня 2009 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою базової процентної ставки за кредитом у розмірі 3,0 % на місяць на залишок заборгованості, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку. В подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема, 20 лютого 2015 року його збільшено до 2000,00 грн., а востаннє, 21 січня 2020 року, зменшено до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] . У анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився та згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2020 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 66600,03 гривень та складається з наступного: - 1952,33 грн. - заборгованість за кредитом; - 62826,84 грн. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом; - 0,00 грн. - заборгованість за комісією; - 1820,86 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Частина перша статті 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а ст. 629 ЦК України - що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з анкети-заяви № б/н від 29 вересня 2009 року, договором передбачено базову процентну ставку за кредитом 3,0 % на місяць. Отже, сторони погодили сплату відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 3% на місяць на залишок заборгованості. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користуванням кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29 вересня 2009 року, посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Умовами та Правилами надання банківських послуг в Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, порядок нарахування та сплати боргових зобов`язань. При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами та Правилами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вказала, що в даному випадку також неможливо застосувати до правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (29 вересня 2009 року) та до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин суд вважає, що надані Банком Умови та Правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не містять його підпису, достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 вересня 2009 року. Разом з тим суд звертає увагу на те, що неможливо ідентифікувати, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» по договору та анкета-заява [PERSON] - це складові одного кредитного договору. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Укладений між сторонами кредитний договір від 29 вересня 2009 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд вважає, що з наданих позивачем письмових доказів беззаперечно вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо кредитної суми та процентної ставки за користування кредитом. Підписавши 29 вересня 2009 року анкету-заяву, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування. Так, розмір заборгованості за кредитом складає 1952,33 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 62826,84 грн. не відповідає розрахунку Банку, наданому суду, адже базова процентна ставка за кредитом в анкеті-заяві становить 3,0 % на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме 3,6% на місяць, а тому вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, виходячи з процентної ставки 3,0 % на місяць, що складає 52397,59 грн. Вимоги Банку щодо стягнення з [PERSON] пені в розмірі 1820,86 грн. не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в анкеті-заяві від 29 вересня 2009 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. З наведених підстав суд дійшов висновку про те, що Банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та, відповідно, брав на себе зобов`язання зі сплати пені за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 1713,73 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved