Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просив усунути перешкоди права власності [PERSON] на земельних ділянок кадастровий номер 1210100000:07:354:0028 площею 0,0325 га та кадастровий номер 1210100000:07:354:0029 площею 0,0031 га, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, будинок 49, зобовязавши [PERSON] знести встановлений нею паркан та ворота розташовані на земельній ділянці [PERSON], самостійно (за власний рахунок) відновити пошкоджену відмостку і привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження [PERSON], а також стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він є власником вищевказаних земельних ділянок. На вказаних земельних ділянках знаходиться будинок, який належить позивачу на праві приватної власності з 2002 року. [PERSON], яка є сусідом позивача і власником будинку № 51/2 по вулиці Наримській у м. Дніпропетровську, самочинно, без дозволу позивача, побудувала паркан, грубо порушуючи при цьому право власності позивача на земельну ділянку. На неодноразові звернення вона реагувала дуже негативно, корегувати порушення меж території відмовилася і шантажуючи судом почала вимагати, щоб позивач демонтував і переніс кондиціонери та вентиляційні отвори, які знаходяться на території позивача, вмонтовані в будинок позивача зі сторони, що межує з ділянкою відповідачки. Вентиляційні отвори та кондиціонери, які ніби то заважають відповідачці були встановлені задовго до придбання подружжям [PERSON] свого домоволодіння (вентиляційні отвори працюють з 2002 року, а кондиціонери встановлені за згоди попереднього власника домоволодіння 51/2 [PERSON] в 2006 році та 2009 році), а відтак на момент набуття права власності відповідачкою на сусідню земельну ділянку [PERSON] знали про працюючі системи і їх існування не заперечували. 22 липня 2014 року позивач увімкнув один з кондиціонерів, але він чомусь раптово вимкнувся. Позивач помітив, що його кондиціонер і газова труба були повністю оповиті виткою рослиною плющем. На вентиляційній трубі стоїть заглушка, а мостіння будинку позивача, що межує з домоволодінням відповідачки відбита. На численні вмовляння прибрати плющ відповідачка відмовляла і знову почала погрожувати судом. На думку відповідачки, обшивка фасаду, що утеплює будинок позивача, висить над її ділянкою та її треба прибрати. При неодноразових зустрічах, між позивачем і відповідачкою, позивач просив зняти плющ з кондиціонера і газової труби, а також відклеїти плівку і тканину з його вентиляційних отворів. Було окремо наголошено на тому, що не зняття рослини може привести до поломки кондиціонера, псуванні газової труби і до інших непоправних наслідків. Враховуючи неприйнятність вимог відповідачки, недотримання добросусідства та шкоду, яку причиняють її дії було прийнято рішення звернутися за захистом прав до суду. Відповідачка вже самоправно захопила земельну ділянку і встановила на ній цегляний паркан, користуючись відсутністю дома позивача і його сім'ї. На прохання позивача вона не реагувала, на ділянку не пропускала. Неодноразові заяви позивача в міліцію про самоуправство відповідачки ні до чого не привели. 18 серпня 2014 року позивач викликав техніків, представників управління земельних ресурсів з відповідним обладнанням для визначення та встановлення на місцевості меж земельної ділянки відповідно до документів про приватизацію і права власності на землю. Про вказані дії було завчасно попереджено [PERSON] [PERSON] в той день ані позивача, ані техніків, ані дільничного інспектора міліції на захоплену земельну ділянку, що належить позивачу, [PERSON] не допустив. 31 серпня 2014 року позивач зміг нарешті потрапити на належну йому земельну ділянку, яку захопив і користувався відповідачка. Тоді ж було виявлено, що крім плюща, який обвив і псував кондиціонер і газову трубу, а також заклеєних вентиляційних отворів, відповідачка зруйнувала мостіння будинку і посадила в безпосередній близькості від будинку рослини і рясно поливала їх, намагаючись підмити та зруйнувати будинок позивача. В листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серія ДП 059550 на імя [PERSON], виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.04.2002 року, № Д-123, площею 0,0356 га, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а (кадастрові номери 1210100000:07:354:0028 та 1210100000:07:354:0029), скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0356 га (кадастрові номери 1210100000:07:354:0028 та 1210100000:07:354:0029) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а, що зареєстрована за [PERSON], та зобовязати [PERSON] виконати умови попередньою договору щодо купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0031 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а, укладеного на підставі заяви та розписки [PERSON] від 16 травня 2011 року. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що їй на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 51 на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2011 року. Відстань між північною стіною житлового будинку літ А-1 до огорожі домоволодіння № 40-а, що належить відповідачу [PERSON]М складала 2,9 м., що давало можливість заїзду особистого легкового транспорту у гараж літ. І побудований у І939 році. Придбавши зазначену частину домоволодіння, у травні 2011 року, від відповідача [PERSON] їй стало відомо, що частина земельної ділянки з північної сторони, що примикає до його паркану, площею 31 кв.м., яку вона вважала віднесеною до належної їй частини домоволодіння, належить відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.07.2003 року, цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 041179. Дізнавшись про такі обставини, вона звернулась до відповідача з проханням продати йому зазначену частину земельної ділянки, площею 0,0031 га. Відповідач погодився продати їй частину належної йому земельної ділянки. При цьому, вони з відповідачем узгодили суму вказаної частини земельної ділянки та порядок оформлення документів на його відчуження. Так, 16 травня 2011 року [PERSON] надав заяву, якою стверджував, що згоден продати [PERSON] земельну ділянку площею 30 кв.м., що розташована за адресою: м Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а за умовами, що на ній не будуть будуватися будівлі, вищі ніж 2 метри, а також витрати, повязані з підготовкою документів для продажу земельної ділянки та з продажем земельної ділянки буде нести покупець. Зазначену заяву посвідчено приватним нотаріусом. При цьому, [PERSON] цього ж дня, отримав від неї грошові кошти у доларовому еквіваленті у сумі 3000 доларів США, що на день укладення угоди складало 24000 грн. за продану земельну ділянку площею 30 кв.м. У вказаній розписці відповідач зазначив, що отримав кошти за продаж земельної ділянки у повному обсягу і не має матеріальних і моральних претензій до позивачки, як до покупця. При складанні даної розписки та передачі грошових коштів були присутні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після узгодження умов укладення угоди, позивачка та відповідач почали збирати технічну документацію по проекту розділу земельної ділянки № 49-а по вул. Наримській у м. Дніпропетровську. При цьому всі фінансові витрати по даній процедурі сплачувала позивачка, як покупець. Дані витрати склали 6000 грн. У період часу з травня 2011 року по травень 2014 року було отримано проект розподілу земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а на дві земельні ділянки площею 325 кв.м. та 31 кв.м., що у частковому співвідношенні складало 91/100 частину (325кв.м.) та 9/100 частин (31кв.м.). 07 травня 2014 року [PERSON] отриманий Витяг з Державного земельною кадастру про земельну ділянку площею 0,0031 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а за кадастровим № 1210100000:07:354:0029. Таким чином, на серпень 2014 року всі необхідні документи були готові для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу зазначеної частини земельної ділянки. Після того, як всі документи для укладення нотаріального договору купівлі-продажу земельної ділянки були готові, позивачка звернулась до відповідача з проханням виконати умови зобовязання, даного у травні 2011 року. Відповідач зазначив їй на тому, що для укладення оговореної раніше угоди, йому необхідно, щоб вона демонтувала частину споруд, що знаходяться на належній їй земельній ділянці, а саме знесла частину огорожі, зелених насаджень, які заважали відповідачу у користуванні його земельною ділянкою. Всі його умови були виконані. Проте, навіть, попри виконання нею претензій відповідача, він відмовився оформити нотаріально свої зобовязання щодо юридичного оформлення договору купівлі-продажу. Тоді, вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з проханням надати повідомлення на імя відповідача про необхідність зявитися до нотаріуса для нотаріального укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0031 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а - 22 вересня 2014 року о 12:00 годині. Зазначене повідомлення було надіслано на адресу відповідача, яке він отримав 18.09.2014 року, однак у зазначений час відповідач до нотаріуса не зявився, а навпаки почав конфліктувати із нею, подав первісний позов до суду, а в подальшому став вимагати звільнити належну йому частину земельної ділянки, якою вона користувалася вільно і відкрито з дня придбання своєї частини домоволодіння, тобто з квітня 2011 року, і з приводу якої відповідач не предявляв їй претензій з квітня 2011 року до вересня 2014 року. Позивачка за зустрічним позовом вважає, що в момент придбання 1/2 частин домоволодіння, тобто 29 квітня 2011 року, до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій ця частина домоволодіння розташована. Стосовно приватизації відповідачем земельної ділянки, на якій розташований належний йому житловий будинок та споруди, то Дніпропетровська міська рада, не перевіривши надані [PERSON] відомості, та не зясувавши ті обставини, що частина земельної ділянки, що передавалась у власність відповідачу, весь час, тобто з 1939 року знаходилась у користуванні власників домоволодіння № 51 по вул. Наримській, чим порушили вимоги ст. 155 Земельного Кодексу України. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] були обєднані в одне провадження. Ухвалою суду третю особу по зустрічному позову у даній справі - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» було замінено на - Міністерство юстиції України. В судовому засіданні позивач за первісним позовом і відповідач по зустрічному позову [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги за первісним позовом та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити в повному обсязі та зазначили, що позивачкою по зустрічному позову пропущений строк звернення до суду з даними вимогами. Відповідачка за первісним позовом і позивачка по зустрічному позову [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом та просили відмовити йому в повному обсязі зазначивши, що ним пропущений строк звернення до суду з цими вимогами, а також, що Дніпропетровська міська рада видала йому державний акт на землю в порушення вимог Земельного кодексу України. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в уточненій зустрічній позовній заяві. Інші сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] по зустрічній позовній заяві задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] належать на праві приватної власності земельні ділянки площею 0,0325 га (кадастровий номер 1210100000:07:354:0028) та площею 0,0031 га (кадастровий номер 1210100000:07:354:0029), які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, будинок 49, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 05.08.2014 року за індексними номерами 25181042 та 25183964 (а.с.6-7). Право власності на вищевказані земельні ділянки зареєстроване за [PERSON] в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, номери записів про право власності 6571522 та 6572488, що підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2014 року за № 25181721 та № 25185266 (а.с.8-9). Разом вищевказані земельні ділянки (загалом 0,0356 га) були виділені [PERSON] у приватну власність на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серія ДП 059550 від 17.07.2003 року, виданого на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.04.2002 року № Д-123 (а.с.104) Суміжними землевласниками (землекористувачами) та співвласниками земельної ділянки площею 0,0778 га (кадастровий номер 1210100000:07:354:0030), яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 51 є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2013 року за № 12149901 (а.с.106). [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серія ДП 059550 на імя [PERSON], виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.04.2002 року, № Д-123, площею 0,0356 га, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а (кадастрові номери 1210100000:07:354:0028 та 1210100000:07:354:0029), та скасувати державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно. [PERSON] та його представник, в свою чергу, просили відмовити [PERSON] в задоволенні її вимог у звязку з пропуском строків звернення до суду. Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, сама [PERSON] в свої зустрічній позовній заяві вказала, що їй стало відомо, що спірна земельна ділянка належить [PERSON] ще у травні 2011 року (а.с.88 абзац 4). Таким чином, строк позовної давності для цих вимог сплив у [PERSON] у травні 2014 року, але з даними вимогами вона звернулася лише 12 листопада 2014 року. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК України, суд вважає, що до поважних підстав пропуску строку слід відносити лише ті обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з відповідним позовом. Разом з тим, судом не вбачається таких підстав для поновлення строку звернення до суду з цими вимогами та [PERSON] з своїм представником не просили суд поновити їм строк звернення до суду з цими вимогами. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні її вимог за зустрічним позовом про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд серія ДП 059550 на імя [PERSON], виданого на підставі договору дарування земельної ділянки від 26.04.2002 року, № Д-123, площею 0,0356 га, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а (кадастрові номери 1210100000:07:354:0028 та 1210100000:07:354:0029), та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0356 га (кадастрові номери 1210100000:07:354:0028 та 1210100000:07:354:0029) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а, що зареєстрована за [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] була досягнута згода щодо продажу [PERSON] [PERSON] частини належної йому земельної ділянки площею 30 кв.м., про що ним була складена заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за № 850 (а.с.110). За продаж земельної ділянки площею 30 кв.м. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у доларовому еквіваленті у сумі 3000 доларів США, що на день укладення угоди складало 24000 грн., про що він написав письмову розписку (а.с.109). Вищевказані обставини не заперечувалися сторонами, а тому, доказуванню вказані обставини не підлягають на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі вищевказаного [PERSON] просила зобовязати [PERSON] виконати умови попередньою договору щодо купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0031 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а, укладеного на підставі заяви та розписки [PERSON] від 16 травня 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Разом з тим, позивачкою по зустрічному позову та її представником не було доведено суду належними доказами, що між нею та [PERSON] був укладений попередній договір, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ніяких договорів, окрім усної домовленості, між ними укладено не було. Крім того, як вже було встановлено вище, [PERSON] є власником земельних ділянок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49, але позивачка за зустрічним позовом просить виконати умови попереднього договору по передачі земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а, власником якої [PERSON] не є. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] в задоволенні її вимог за зустрічним позовом про зобовязання [PERSON] виконати умови попередньою договору щодо купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0031 га, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 49-а, укладеного на підставі заяви та розписки [PERSON] від 16 травня 2011 року. Судом також встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо користування їхніми межуючими земельними ділянками. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЖК України, землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено та не заперечується [PERSON], що нею самостійно встановлений паркан та ворота на земельній ділянці, що належить [PERSON], що також підтверджується наявними в матеріалах справи фотокартками. Але вона вказала, що вважала цю земельну ділянку своєю. Тобто, з вищевказаного вбачається, що [PERSON] дійсно зайняла без законних на те підстав частину земельної ділянки, яка належить [PERSON] У звязку з вищевказаним, [PERSON] просив усунути перешкоди права власності [PERSON] на земельних ділянок кадастровий номер 1210100000:07:354:0028 площею 0,0325 га та кадастровий номер 1210100000:07:354:0029 площею 0,0031 га, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, будинок 49, зобовязавши [PERSON] знести встановлений нею паркан та ворота розташовані на земельній ділянці [PERSON], самостійно (за власний рахунок) відновити пошкоджену відмостку і привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналогічні положення має ч. 2 ст. 152 ЖК України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивач за первісним позовом, як власник спірної земельної ділянки, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпоряджання своїм майном. Проте, [PERSON] не доведено суду належними доказами, що саме [PERSON] пошкодила йому відмостку його домоволодіння та що ця відмостка взагалі пошкоджена. Тому, в цій частині вимоги позивача за первісним позовом задоволенню не підлягають, а в іншій частині вимоги підлягають задоволенню. При цьому, [PERSON] та її представник просили застосувати до цих вимог строки позовної давності та відмовити [PERSON] в задоволенні його вимог. Як встановлено ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте, у даному випадку, порушення прав позивача за первісним позовом не тільки сталося у 2011 році, але й триває по теперішній час, у звязку з чим, суд вважає, що до цих вимог не застосовуються правила ст. 261 ЦК України. За таких обставин, з огляду на все вищевказане, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним усунути перешкоди права власності [PERSON] на земельних ділянок кадастровий номер 1210100000:07:354:0028 площею 0,0325 га та кадастровий номер 1210100000:07:354:0029 площею 0,0031 га, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, будинок 49А, зобовязавши [PERSON] знести встановлений нею паркан та ворота розташовані на земельній ділянці [PERSON], самостійно (за власний рахунок) і привести ділянку до стану, придатного для використання та передати земельну ділянку в розпорядження [PERSON]. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слідує стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial