Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив розірвати договір від 23.05.2014 року роздрібної купівлі-продажу комплекту - товарів: «панель коло 180x80» для ванної кімнати, укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON], в строк три робочі дні з моменту вступу в законну силу рішення суду, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування сплаченого авансу за договором купівлі-продажу суму у розмірі 1000 грн. 00 коп., інфляційне збільшення заборгованості за період з 24 травня 2014 року по 11 березня 2016 року включно у розмірі 1020 грн. 00 коп., три відсотки річних у розмірі 54 грн. 08 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 23 травня 2014 року [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] уклали договір роздрібної купівлі-продажу комплекту - товарів: «панель коло 180x80» для ванної кімнати. У звязку з вказаним, відповідач зобов'язувався передати позивачу у власність продукцію, а саме: дві панелі розміром 180 та 80 см для ванної кімнати. Загальна вартість продукції становить 1950 грн. Для забезпечення виконання даного зобов'язання позивач передав відповідачу у якості авансу кошти у розмірі 1000 грн., що підтверджується товарним чеком. В подальшому, відповідач не виконав умови договору, оскільки не надав позивачу продукцію. Також, відповідач не повернув отримані кошти (аванс). Для повернення позивачу коштів та вирішення в позасудовому порядку даного спору, [PERSON] неодноразово звертався особисто та в телефонному режимі до відповідача. Кошти відповідач не повернув та з початку 2015 року взагалі припинив свою господарську діяльність, як фізична особа-підприємець. Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей, як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника (відповідача) покладено цивільне правовий обов'язок з повернення отриманих коштів за невиконаним (порушеним) зобов'язання. При цьому, оскільки відповідач не виконав своє договірне зобов'язання та не повернув кошти отримані від позивача, то починаючі з 24.05.2014 року зі сторони відповідача наявне порушення грошового зобов'язання. Та саме з вказаної дати, позивач набув прав на відшкодування штрафних санкцій, передбачених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, протиправними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, що виражена в його суттєвих моральних та психічних стражданнях. Страждання викликано зневагою до позивача, приниженні честі та гідності, виражених у винних діях відповідача, щодо не передання продукції у повній комплектації та неповернення впродовж тривалого часу авансу. Такі обставини спричинили до неможливості продовжувати активне громадське життя та стосунки з оточуючими людьми. З урахуванням матеріального стану відповідача позивачем була оцінена моральна шкода в розмірі 2000 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що викладені в позові обставини не відповідають дійсності та викладені не об'єктивно. З наданого товарного чеку випливає, що 23 травня 2014 року було здійснено часткову передплату (аванс) товару - панель коло 180x80 - у розмірі 1000 грн. Також, зазначено залишок оплати вартості товару - приблизно 950 грн. Але це зазначено не точний розмір залишку вартості, а лише приблизна сума. При цьому, в позові зазначено, що товар повинен бути у комплекті та повинен складатися з двох панелей розміром 180 та 80 см. Насправді, 23 травня 2014 року [PERSON] придбав панель коло 180x80 см вартістю 1000 грн., яку було йому передано того ж дня (було отримано ним у власність). Це підтверджується товарним чеком, в якому зазначено, що товар було відпущено. Тобто, [PERSON] отримав панель, вартість якої він сплатив. Також, [PERSON] бажав придбати ще одну панель для ванної кімнати, але її не було в наявності. Відповідач мав намір знайти для [PERSON] другу панель, яку він хотів придбати. Тобто, [PERSON] мав намір придбати в нього усього дві панелі, які є окремим товаром та не становлять собою єдиного комплекту. На доказ того, що [PERSON] бажав придбати дві панелі, які є окремими товарами та не становлять собою одного єдиного комплекту, свідчить зазначення в чекові не конкретної суми, а приблизного залишку вартості. Бо насправді сума в 950 грн - це не залишок вартості, а приблизна орієнтовна ціна на другу панель, яку хотів купити [PERSON] Оскільки відповідач не знав, на той момент, точної вартості другої панелі, то в чекові зазначено, що від покупця отримано 1000 грн авансу, що насправді було сплаченою вартістю за одну панель. Одразу, відповідач не знайшов для [PERSON] панелі, яку він хотів купити. З моменту придбання панелі 23 травня 2014 року та до цього часу [PERSON] не звертався до нього з жодними зверненнями щодо купівлі другої панелі, так само як і не звертався з питанням про розірвання договору купівлі-продажу панелі, яку він придбав 23 травня 2014 року. Отже, жодних боргових зобов'язань перед [PERSON] відповідач не мав і не має: ні грошових, ні товарних. Тому, відсутні підстави для стягнення з нього грошової суми, сплаченої за товар, суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Також, немає і підстав для стягнення моральної шкоди, бо з його боку не було порушення споживацьких прав [PERSON] Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. У судовому засіданні було встановлено, що 23 травня 2014 року [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] уклали договір роздрібної купівлі-продажу комплекту - товарів: «панель коло 180x80» для ванної кімнати. На виконання вказаного договору позивачем було передано відповідачу в якості авансу 1000,00 грн., що підтверджується товарним чеком (без номеру) від 23.05.2014 року, виданим відповідачем (а.с.5). Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Сам відповідач в судовому засіданні підтвердив, що вказаний чек виписав та видав позивачу саме він. При цьому, відповідач вказав, що 1000,00 грн. це не аванс, а повна плата за панель, а запис про залишок приблизно в 950 грн. це приблизна вартість другої панелі, яку хотів придбати позивач та яку він хотів для нього знайти. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд критично ставиться до заперечень відповідача, оскільки на товарному чеку, виданому ним позивачу, що він сам визнав, відповідачем вказано, що він прийняв від позивача аванс у розмірі 1000 грн. за панель коло 180x80 і залишок складає приблизно 950 грн. При цьому, відповідач в судовому засіданні також підтвердив, що панель коло 180x80 позивач з його магазину не забрав. Про запис внизу товарного чеку-1400 грн. відповідач пояснив, що ця сума зазначена помилково. Відповідно до ст. 683 ЦК України, якщо договором купівлі-продажу встановлений обов'язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов'язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту. Продавець зобов'язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Доказів передачі товару позивачу відповідачем не надано. Суд вважає, що відповідач у порушення вимог чинного законодавства не виконав свої зобовязання за вищевказаним договором. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 684 ЦК України, у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором доукомплектування товару в розумний строк. В силу п. 2 ч. 2 ст. 684 ЦК України, якщо продавець у розумний строк не доукомплектував товар, покупець має право за своїм вибором відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми. У звязку з вищевказаним, суд вважає, що договір від 23.05.2014 року роздрібної купівлі-продажу комплекту - товарів: «панель коло 180x80» для ванної кімнати, укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON], може бути розірваний, і відповідач має повернути позивачу сплачений ним аванс за договором купівлі-продажу у розмірі 1000 грн. 00 коп. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку з вищевказаним, позивач просив стягнути з відповідача штрафні санкції за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 24 травня 2014 року, тобто з дати прострочення ним зобовязання, по 11 березня 2016 року включно. Інфляційне збільшення заборгованості за період з 24 травня 2014 року по 11 березня 2016 року включно складає 628 грн. 09 коп., а три відсотки річних за цей же період складає 54 грн. 08 коп. На підставі вищевказаного, відповідач має сплатити позивачу, окрім основного боргу, інфляційне збільшення заборгованості за період з 24 травня 2014 року по 11 березня 2016 року включно у розмірі 628 грн. 09 коп., три відсотки річних у розмірі 54 грн. 08 коп. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. В силу абзацу 2 ч. 3 вказаної статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, в наслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивача в цій частині та стягнути з [PERSON] на його користь у якості відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 300 грн. 00 коп. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним розірвати договір від 23.05.2014 року роздрібної купівлі-продажу комплекту - товарів: «панель коло 180x80» для ванної кімнати, укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON], та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування сплаченого авансу за договором купівлі-продажу суму у розмірі 1000 грн. 00 коп., інфляційне збільшення заборгованості за період з 24 травня 2014 року по 11 березня 2016 року включно у розмірі 628 грн. 09 коп., три відсотки річних у розмірі 54 грн. 08 коп. та моральну шкоду в розмірі 300 грн. 00 коп., а всього 1982 грн. 27 коп. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1102 грн. 40 коп., з яких судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп. (в частині стягнення коштів) та судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру в сумі 551 грн. 20 коп. (в частині розірвання договору), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. Що стосується вимог позивача в частині стягнення вказаних сум з відповідача на його користь в строк три робочі дні з моменту вступу в законну силу рішення суду, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не ґрунтуються на законі, у звязку з тим, що чинним законодавством це не передбачено. Так, положеннями ст. 367 ЦПК України передбачений вичерпний перелік справ, виконання рішень у яких суд допускає негайно. Проте, негайне виконання рішення у справах про захист прав споживачів вищевказаним переліком не передбачено. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його вимог в частині стягнення сум з відповідача на його користь в строк три робочі дні з моменту вступу в законну силу рішення суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial