Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

В вересні 2013р. позивачі: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України (далі по тексту - позивач 1) та Будинкоуправління №12 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі по тексту - позивач 2) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просили суд: виселити відповідача з кімнати [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що будинок [ADDRESS], належить до житлового фонду Міністерства оборони України, балансоутримувачем вказаного будинку є позивач 2. Під час перевірки законності проживання осіб в цьому будинку (гуртожитку) було встановлено, що в кімнаті [ADDRESS] проживає відповідач, який в гуртожитку не зареєстрований, на квартирному обліку в Міністерстві оборони України не перебуває, в структурних управліннях Міністерства оборони України не працює, ордер на вселення відповідачу не видавався, а тому він не має правових підстав для зайняття та проживання у вищезазначеній кімнаті та підлягає виселенню. В позасудовому порядку позивач 1 неодноразово звертався до відповідача з приписом про надання підтверджуючих документів на підставі яких відповідач проживає у спірній кімнаті [ADDRESS], з попередженням, що в разі невиконання даних приписів будуть вчинені відповідні дії щодо його виселення, проте останнім вказаний припис не був виконаний, попередження проігноровані, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2013р. було відмовлено у відкритті провадження. Дана ухвала була скасована ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2014р. та направлено на новий розгляд питання про відкриття провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2014р. було відкрито провадження по справі. До судового засідання представниками позивачів 1, 2 було подано заяву, в якій сторона позивачів просила суд здійснювати розгляд справи у відсутність своїх представників, заявлені позовні вимоги сторона позивачів підтримує в повному обсязі, з підстав викладених в позові, та не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглядати справу за його відсутності, свого представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.57 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що будинок [ADDRESS] і належить до житлового фонду Міністерства оборони України, балансоутримувачем вказаного будинку є позивач 2. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Згідно із ч. 2 ст. 128 ЖК України, житлова площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Стаття 129 ЖК України встановлює, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. При цьому, слід зазначити, що аналогічні норми містяться також і в Примірному положенні про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 р. за № 208, яке є чинним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач займає кімнату [ADDRESS], вселення відповідача в спірну кімнату відбувалось лише на підставі листа заступника Голови Служби Безпеки України від 30 листопада 2006р. за №6/6758 про вирішення, в порядку виключення, питання щодо тимчасового надання житла відповідачу з 11 грудня 2006р., ордер на вселення не видавався, про що стверджує сторона позивачів. Стороною позивача 1 було надіслано відповідачу 05 квітня 2013р. та 03 червня 2013р. припис про надання підтверджуючих документів на підставі яких відповідач проживає в спірній кімнаті [ADDRESS], з попередженням про застосування відповідних дій щодо його виселення, у разі невиконання даного припису. Станом на дату розгляду справи, відповідачем припис не виконано, підтверджуючих документів про право зайняття та проживання у спірній кімнаті гуртожитку відповідачем не надано. Судом встановлено, що відповідач проживає без реєстрації в кімнаті [ADDRESS]. При цьому, в списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва відповідач не перебуває, будь-яких підтверджуючих документів про трудові відносини між останнім та структурними підрозділами Міністерства оборони України суду надано не було. Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України, п. 44 Примірного положення про гуртожитки, громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК України). За змістом ст. 99 цього Кодексу піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Оскільки відповідач користується спірним житловим приміщенням без договору оренди (найму), рішення про надання йому спірної кімнати в порядку ст. ст. 128, 129 ЖК України не приймалось, ордер на вселення у житлове приміщення не видавався, а також враховуючи, що відповідач в структурних управління Міністерства оборони України не працює, на квартирному обліку в Міністерстві оборони України не перебуває, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що відповідач займає спірну кімнату [ADDRESS] без законних підстав, а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь кожного з позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 57,35 грн.

Outcome: approved