Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

В березні 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до відповідачів, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2005 року в сумі 21577,28 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу вказаного житлового приміщення на публічних торгах у відповідності до положень ЗУ «Про виконавче провадження». Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2013 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02/11/504/2005/092 від 25 червня 2005 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], в розмірі 21577,28 доларів США, що в національній валюті України за офіційним курсом НБУ складає 172467,2 грн. (станом на 19 грудня 2012 року) звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (власником якої в рівних частках згідно свідоцтва про право власності від 18 травня 2005 року, виданого виконкомом Деснянської районної у м. Чернігові ради, є [PERSON], [PERSON], [PERSON], договір іпотеки від 25 червня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 25 червня 2005 року, реєстровий номер 2257), шляхом її продажу з публічних торгів у відповідності до положень ЗУ «Про виконавче провадження». В апеляційній скарзі [PERSON], вважаючи судове рішення незаконним та необґрунтованим, просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано встановленого порядку заочного розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідачів про час та місце судового розгляду. Апелянт вказує, що складений представником позивача акт про відмову отримання повістки не є доказом належного повідомлення. Також апелянт зазначає, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості є завищеним. Стверджує, що судом належним чином не з'ясовано співмірності розміру заборгованості і вартості предмету іпотеки. Крім того, апеляційна скарга містить посилання про те, що банківською установою не дотримані положення ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» щодо порядку повідомлення про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору, чого районним судом взято до уваги не було. Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник [PERSON] належним чином зобов'язань за кредитним договором не виконував, позичальник та іпотекодавці відмовились погасити борг достроково на вимогу банківської установи, отже, у відповідності до положень ЗУ «Про іпотеку», в рахунок погашення виниклої кредитної заборгованості було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Суд апеляційної інстанції частково погоджується з цим висновком, зважаючи на таке. По справі встановлено, що 25 червня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/1/504/2005/092, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в сумі 12870 доларів США зі сплатою 16 % річних, строком повернення до 25 червня 2010 року (а.с. 6-8). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 25 червня 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого була квартира [ADDRESS]. На день підписання договору вартість предмету іпотеки становила 114000 грн., яка визначена сторонами (а.с. 11-14). Банком умови кредитного договору виконано та надано позичальнику обумовлену кредитним договором суму коштів, проте позичальник своєчасно погашення кредиту та відсотків не здійснював, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 21577,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 грудня 2012 року становить 172467 грн. (а.с. 16-17). Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2012 року банком на адресу іпотекодавців - відповідачів по справі, зокрема і [PERSON], було надіслано претензію (вимогу про дострокове повне виконання зобов'язань по кредитному договору), в якій пропонувалось сплатити кредитну заборгованість та в добровільному порядку звільнити житлове приміщення, передане в іпотеку (а.с. 20-21). Проте, вказана вимога залишилась без відповідного реагування з боку іпотекодавців. Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки, а посилання апелянта на недотримання банком вимог чинного законодавства щодо порядку повідомлення про порушення основного зобов'язання або іпотечного договору не заслуговують на увагу апеляційного суду. Доводи апелянта відносно неправильного розрахунку суми заборгованості являються довільним тлумаченням правових норм, що регулюють спірні відносини. Представником відповідача не наведено належних обґрунтувань на спростування наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, правильність якої перевірялась під час розгляду апеляційним судом. Стороною відповідача не надано належних доказів, виходячи з яких можливо було б зробити висновок про неповне або неправильне проведення розрахунку заборгованості за кредитним договором. З пояснень представника позивача, що не спростовані в ході розгляду справи, розмір заборгованості за кредитом дійсно збільшився з того часу, коли банк вперше звертався до відповідачів з позовом про стягнення боргу за кредитом [PERSON] з відповідачів, за рахунок нарахованих відсотків, оскільки погашення кредиту не здійснювалось. Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що вчинено виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на спірний предмет іпотеки, а отже пред'явлення даного позову являється подвійним стягненням за тією ж підставою. Виконавчий напис нотаріуса по суті також являється виконавчим документом, на підставі якого здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки, тому право вибору пред'явлення певного виконавчого документу на виконання належить стягувану. Апелнтом на надано доказів того, що виконавчий напис нотаріуса позивачем пред'явлено до виконання. Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом не дотриманий порядок заочного розгляду справи. У відповідності ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Положеннями ч. 5 ст. 74 ЦПК України визначено, що у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З матеріалів справи вбачається, що судова повістка на ім'я відповідача [PERSON] надсилалась за адресою, за якою остання зареєстрована згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернігівській області (а.с. 40), та в подальшому неодноразово поверталась за закінченням терміну зберігання (а.с. 54, 66). В зв'язку з наведеним судова повістка, з врахуванням приписів п. 1 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, була видана представнику позивача для вручення [PERSON], проте відповідач відмовилась отримувати судову повістку. Отже, з врахуванням вимог ч. 8 ст. 76 ЦПК України, відповідач [PERSON] вважалась повідомленою про розгляд справи. Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції процесуальних норм щодо проведення заочного розгляду справи. Таким чином, сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Разом з тим, дійшовши до висновку про задоволення позову та необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції безпідставно не застосував положень ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» щодо вимог, встановлених для судового рішення у разі задоволення відповідного позову, в зв'язку з чим резолютивна частина рішення не відповідає вимогам вказаної норми. Наведеною вище нормою визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відтак,

Outcome: partial