Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

АТ «ТАСкомбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтуванні вимог посилається на те, що 20.12.2013 між [PERSON] та ПАТ «ВТБ-БАНК» укладений кредитний договір № R53700504258В. За умовами договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 99 990 грн, строком користування на 4 роки - до 20.12.2017, проценти за користування кредитом - 12% відсотків річних. Кредитні кошти надавались позичальнику на споживчі потреби в інтересах сім`ї. Згідно з п. 4.1 кредитного договору грошові кошти банком перераховано на поточний рахунок позичальника. Відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах. Станом на 18.04.2019 заборгованість за кредитним договором становить 157 274,94 гривень з яких: - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 82 825,63 грн.; - заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 20 411,90 грн.; - заборгованість по комісії (в т.ч. прострочені) - 13 518,64 грн.; - пеня на суму простроченої заборгованості за період з 18.04.2018 по 18.04.2019 - 40 518,77 грн. Правонаступником ПАТ «ВТБ-БАНК» за всіма правами та обов`язками є АТ «ТАСкомбанк». Просить стягнути з відповідача 157 274,94 грн та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2359,12 грн. Представник відповідача - адвокат Москаленко Ю.В. подав відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача не підтверджені належними доказами та АТ «ТАСкомбанк» не довів право звернення до суду з вимогами за кредитним договором № R53700504258В, оскільки надав до суду копію договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (Автокредити) № 270317 АВ від 27.03.2017 укладеного між ПАТ «ТАСкомбанк» та ПАТ «ВТБ Банк», тоді як відповідач отримував кредитні кошти на споживчу цілі. Пунктом 2.2. договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (Автокредити) № 270317 АВ від 27.03.2017 передбачено наявність Реєстру прав вимог, який складається сторонами, за формою яка наведена у додатку № 1 до цього договору. Позивач не надав, як доказ відступлення прав вимоги Додаток № 1 в якому було б зазначено про відступлення прав вимоги саме за кредитним договором № R53700504258В від 20.12.2013. Ухвалою суду від 27.05.2019 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою від 11.06.2019 відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою суду від 04.11.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «ВТБ Банк». В судовому засіданні представники позивача Семенов М.М. та Пономар С.Г. вимоги підтримали. Суду пояснили, що первинні документи у позивача відсутні, а повинні перебувати у ПАТ «ВТБ Банк». Пояснити походження суми заборгованості не мають можливості, мають тільки розрахунок, який доданий до матеріалів справи. Зауважили на тому, що при підготовці позову до суду переплутали договори про відступлення прав вимоги та надали договір, який не стосується предмету позову. Представник відповідача - адвокат Москаленко Ю.В. в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що доказів наявності та розрахунку заборгованості, отримання відповідачем та перерахування кредитних коштів не надано. Доказами існування заборгованості можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи. Оскільки їх немає не можливо з`ясувати коли утворилась заборгованість та яким чином проводились нарахування. Крім того, тільки після отримання відзиву, позивач з`ясував, що до позову доданий договір про відступлення права вимоги, який не стосується кредитного договору укладеного між відповідачем та ПАТ «ВТБ Банк». З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2013 між [PERSON] та ПАТ «ВТБ-БАНК» укладений кредитний договір № R53700504258В, за умовами якого відповідач отримав споживчий кредит в розмірі 99 990 грн, на строк до 20.12.2017, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ч. ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. АТ «ТАСкомбанк» в позові посилається на те, що правонаступником ПАТ «ВТБ-БАНК» за всіма правами та обов`язками є АТ «ТАСкомбанк» та в якості доказу цього факту додав до позову копію договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (Автокредити) № 270317 АВ від 27.03.2017 укладеного між ПАТ «ТАСкомбанк» та ПАТ «ВТБ Банк». Судом встановлено, що зазначений договір не підтверджує перехід права вимоги за кредитом, наданим відповідачу до позивача, оскільки стосується автокредитів, тоді як [PERSON] отримував споживчий кредит. Суд звертає увагу на те, що тільки після того, як позивач отримав відзив, в якому йшлося про неналежність зазначеного доказу, в порушення процесуальних строків, встановлених ЦПК України для надання доказів, надіслав до суду копію договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв від 27.03.2017. До договору додав не заповнені бланки акту приймання-передачі документації, повідомлення про відступлення прав вимог, реєстр прав вимог, мотивуючи це банківською таємницею. Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. В якості доказу наявності заборгованості позивачем наданий розрахунок заборгованості у вигляді роздрукованих таблиць на п`яти окремих аркушах, на останньому з яких стоїть підпис представника банку та печатка. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що первинні документи у АТ «ТАСкомбанк» відсутні, оскільки перебувають у ПАТ «ВТБ Банк», в зв`язку з чим просив залучити його в якості третьої особи. У задоволенні зазначеного клопотання судом відмовлено, оскільки воно подано в порушення вимог ст. 53 ЦПК України. Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо надання кредитних коштів відповідачеві та наявність заборгованості в розмірі, вказаному у розрахунку. Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами право своє паво звернення до суду. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц. На підставі ст.ст. 1050,

Outcome: dismissed