Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

В березні 2018 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO], уродженцю міста Жмеринки Вінницької області, у супроводі його матері [PERSON], [INFO], уродженки міста Жмеринки Вінницької області, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], уродженця с. Обухів Мурованокуриловецького району Вінницької області, у період з 01 червня 2018 року по 18 лютого 2019 року до всіх держав Шенгенської зони, держав СНГ, а також Грузії, Туреччини, Єгипту, Чорногорії, Хорватії та Словенії. Свої вимоги обґрунтувала тим, що починаючи з 14.02.2001 року по 24.01.2013 роки вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого в них народився син [PERSON], [INFO], який з дня фактичного розірвання їхніх сімейних відносин та на даний час постійно проживає з позивачем. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає. Зазначила, що на сьогоднішній день вона має можливість виїжджати з їхнім спільним сином [PERSON] до країн Шенгенської зони та інших країн, що тільки позитивно вплине на його розвиток, сприятиме розширенню його світогляду, духовному та інтелектуальному розвитку. Тому вона неодноразово на адресу відповідача направляла листи з проханням з'явитись до нотаріуса для нотаріального посвідчення заяви щодо надання дозволу на виїзд їх спільного сина за кордон, однак вказані вимоги відповідачем були проігноровані. Ухвалою суду від 03.04.2018 позовна заява була залишена без руху, надано строк для усунення недоліків. 16.04.2018 вказані в ухвалі суду недоліки усунені в зв'язку з чим 04.05.1018 ухвалою судді справа призначена до підготовчого судового засідання на 24.07.2018. Ухвалою суду від 24.07.2018 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті з викликом учасників справи на 20.08.2018. Ухвалою суду від 20.08.2018 у зв'язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 13.09.2018. Позивач [PERSON] в судові засідання призначені на 20.08.2018 та 13.09.2018 не з'явилась. 17.08.2018 та 21.08.2018 надала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. 13.09.2018 позивач надала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Додатково в поданій до суду заяві вказала, що метою звернення до суду було відстоювання інтересів та законних прав сина, який повністю знаходиться на її утриманні. Вона піклується не лише про забезпечення дитини одягом, харчуванням, освітою, а й приділяє увагу його оздоровленню та розширенню світогляду, що на її думку є не менш важливим. На сьогоднішній день вона має фінансову можливість виїжджати з сином до країн Шенгенської зони та інших країн, що тільки позитивно вплине на його розвиток. В підтвердження чого надала до суду копію свого паспорта для виїзду за кордон, та вказала, що з копії її паспорта вбачається, що вона сама досить часто виїжджає за кордон, однак позбавлена можливості здійснювати та планувати такі поїздки з сином. Оскільки процедура отримання дозволу для виїзду дитини за кордон, передбачає звернення до суду, тому вона не має можливості завчасно планувати поїздки та відповідно бронювати квитки. Зазначила, що вже сьогодні вона планує поїздку з сином на новорічні свята, однак через вказані вище причини точних дат вказати не може, саме тому позовні вимоги сформульовані таким чином, щоб охопити визначений період. Оскільки позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, то її неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Як вбачається з інформації, отриманої судом відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). Відповідач [PERSON] у відповідності до ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.46), в судове засідання не з'явився без повідомлення причин; відзиву на позовну заяву не подавав. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд не вбачається. У відповідності до частини четвертої цієї статті, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.02.2001 року (а.с.27). Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.28). Згідно копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 24.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24.01.2013 року (а.с.12). Відповідно до листа від 01.02.2018 року, адресованого відповідачу [PERSON],. позивач зверталась до останнього з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд їхнього спільного сина [PERSON] ([INFO]) за межі України без дозволу та супроводу батька та повідомити про час та місце оформлення даного дозволу (а.с.13). Згідно листа від 23.02.2018 року, адресованого відповідачу [PERSON], позивач вимагала з'явитись 01.03.2018 року з 10.00 до 15.00 до приватного нотаріуса Драчевської Л.О. для надання дозволу на тимчасовий виїзд їхнього спільного сина - [PERSON] ([INFO]) за межі України без дозволу та супроводу батька в період з 01.06.2018 року по 18.02.2019 року (а.с.14). Дані листи направлені відповідачу, що вбачається з копії фіскальних чеків (а.с.15). Як вбачається із копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] [PERSON], у ньому наявні відмітки про відкриття віз та відповідно неодноразовий перетин кордону України позивачем (а.с.49-51). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. До вказаних правовідносин слід застосовувати норми права Сімейного кодексу України та Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункт пропуску. Згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статтей 141, 153, 157 СК України. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Суд може прийняти рішення про надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України, без врахування її права на спілкування з іншим з батьків, позбавивши останнього можливості щодо реалізації свого батьківського обов'язку, виключно у разі необхідності (наприклад для лікування, участі у міжнародних олімпіадах, музичних, художніх та інших творчих конкурсах, екологічних, наукових, технічних, художньо-естетичних, туристичних, освітньо-культурних заходах, міжнародних дитячих змаганнях) або для забезпечення оздоровлення та відпочинку дитини, якщо відмова у наданні дозволу на це іншого з батьків необґрунтована. Згідно підпункту 2 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затверджених постановою КМ України № 152 від 07.05.2014 року, з наступними змінами і доповненнями, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Зважаючи, що вказані позовні вимоги відповідають наведеним вимогам законодавства, позовні вимоги спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини, оскільки метою заявлених вимог є подальший її відпочинок, оздоровлення та розвиток, враховуючи, що у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього сина за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON], однак частково, оскільки вимоги позову щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька з 01.06.2018 року, станом на день ухвалення рішення суду, втратили свою актуальність. Крім того, з відповідача, в силу частини першої статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду (а.с.1) в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 3-12, 19, 76-81, 89. 258-259, 263-265, 273, 280, 284, 353, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 19, 141, 150, 171 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, Суд

Outcome: partial