Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором б/н від 16.03.2010 у розмірі 10 040,68 грн., а також судових витрат у розмірі 2 102 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н від 16.03.2010, відповідно до якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт на картковий рахунок. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30.11.2020 має заборгованість в сумі 10 040,68 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 8 076,00 грн. (прострочена); заборгованість за простроченими відсотками - 1 964,68 грн. Тому просить суд стягнути з [PERSON] наявну заборгованість в сумі 10 040,68 грн. та понесені судові витрати в сумі 2 102 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою від 25.02.2021 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. За таких обставин суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення по справі, що відповідає вимогам ст. ст. 280 - 282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. З аналізу позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). На підставі частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З наданих суду письмових доказів встановлено, що відповідач по справі [PERSON] з метою отримання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» 16.03.2010 заповнив та підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Крім того, 28.09.2010 відповідачеві була надана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, про що свідчить особистий підпис [PERSON] на наданій суду копії. Під час надання вказаної довідки відповідачеві, як споживачу банківських послуг, було повідомлено про всі істотні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема надано вичерпну інформацію про тип кредитної лінії (відновлювальна), пільговий період (до 55 днів), тип процентної ставки та її розмір у межах пільгового періоду та поза його межами, загальні витрати за кредитом, реальна процентна ставка, кількість та розмір платежів і їх періодичність, штрафні санкції за порушення умов договору та ін. Також судом встановлено, що після підписання відповідачем анкети - заяви та довідки про умови кредитування йому була надана кредитна картка, на яку відповідно до умов договору Банком були надані кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту. Вказаний кредитний ліміт на момент отримання кредитної картки складав 250 грн., в подальшому був збільшений до 50 000 грн., а на момент звернення до суду встановлений у розмірі 8 359,84 грн., що підтверджено відповідною довідкою. З наданої виписки за договором станом на 03.12.2020 судом встановлено, що з моменту отримання кредитної картки із наданим [PERSON] кредитним лімітом відповідач по справі активно протягом тривалого часу користувався вказаним картковим рахунком, зокрема оплачував придбання товарів та послуг, здійснював перекази грошових коштів, знімав готівкові кошти, отримував грошові перекази та ін. З наданого суду розрахунку заборгованості станом на 30.11.2020 встановлено, що розмір простроченої заборгованості по погашенню тіла кредиту складає 8 076,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до довідки про умови кредитування, підписаної сторонами 28.09.2010, сторонами був узгоджений порядок повернення кредиту - щомісяця до 25 числа поточного місяця 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Зі змісту довідки про умови кредитування встановлено, що процента ставка за користування кредитними грошовими коштами за межами пільгового періоду, узгоджена сторонами, визначена в розмірі 3,5 % в місяць, а з 01.08.2020 вона зменшена банком до 3,4 %, що у свою чергу не є погіршенням становища відповідача, відповідно не може бути розцінено як порушення умов договору. Нарахування відповідачеві процентів за користування кредитними грошовими коштами поза межами пільгового періоду проведено позивачем за ставкою 3,5 % за місяць такого користування (з 01.08.2020 за ставкою 3,4 %), що в ході судового розгляду підтверджено випискою з особового рахунку та наданим суду розрахунком заборгованості станом на 30.11.2020. За таких обставин, з урахуванням наданих розрахунків, суд приходить до висновку, що нарахування відповідачеві [PERSON] відсотків за користування кредитними грошовими коштами поза межами пільгового періоду на загальну суму 1 964,68 грн. відповідає умовам наданого кредиту. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Таким чином, дослідивши надані письмові докази, судом було встановлено, що між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, відповідно до істотних умов яких відповідач [PERSON] отримав кредитні грошові кошти у вигляді наданого йому кредитного ліміту на кредитній картці. У свою чергу відповідач мав право користуватись кредитними грошовими коштами в межах пільгового періоду без сплати додаткових нарахувань, та зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитними грошовими коштами поза межами пільгового періоду, виходячи із відсоткової ставки у розмірі 3,5 % в місяць (з 01.08.2020 у розмірі 3,4%). На виконання укладеного договору банк всі взяті на себе зобов`язання виконав належним чином та у повному обсязі, у свою чергу відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання порушив, оскільки отримані грошові кошти у визначений строк не повернув, відсотки за користування кредитними грошовими коштами поза межами пільгового періоду не сплачує. За таких обставин суд приходить до висновку, що порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань доведено належними та допустимими доказами, що мало наслідком порушення прав позивача. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у вигляді витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 2 102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved