Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати недійсною третейську угоду, викладену в п.6.1 Кредитного договору зі страхування життя позичальника та можливістю перенесення платежу (каса) №2768/3976LCLKA, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач не був ознайомлений з регламентом третейського суду, про який власне йде мова у третейському застереженні, а також тим, що спори про захист прав споживачів взагалі виключені з підвідомчості третейських судів, кредитний договір підписаний після внесення вказаних змін в Закон України «Про третейські суди», тобто спірний пункт договору відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України порушує публічний порядок, а тому є нікчемним (а.с.3-5) В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених судом вище. Відповідач в судове засідання свого представника не направив. Натомість через канцелярію суду подав заперечення проти позову, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити у зв`язку із його безпідставністю, зазначаючи, що в даному випадку законодавство про захист прав споживачів на спірні відносини не розповсюджується (а.с.17-18). Натомість будь-яких заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином відповідно до ст.74 ЦПК України повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду даної справи (а.с.15, 23), проте двічі не з`явився. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів у справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні представник позивача засвідчив свою згоду на розгляд справи в порядку заочного провадження, і судом протокольно винесено відповідну ухвалу. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 26 листопада 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір зі страхування життя позичальника та можливістю перенесення платежу (каса) №2768/3976LCLKA (далі - Договір), згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання надати позивачу на певний строк за плату грошові кошти на поточні потреби (а.с.6) В.п.6.1 Договору було викладено третейську угоду у вигляді третейського застереження, яким було передбачено, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього Договору чи у зв`язку з ним, або випливають з нього, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або в Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів», відповідно до їх регламентів за вибором позивача. Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про третейські суди » передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом. На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що сторони при укладанні договору можуть домовитись про зазначення в останньому третейського застереження. Проте, Законом України від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» було накладено заборону на укладення третейської угоди та встановлено обмеження розгляду третейськими судами спорів щодо захисту прав споживачів, в тому числі споживачів послуг банку, кредитної спілки, і доповнено статтю 6 Закону України «Про третейські суди» новим пунктом 14. Цей закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, зважаючи на те, що третейську угоду у вигляді третейського застереження було укладено 26 листопада 2013 року, а на цей час Закону України «Про третейські суди» вже містив заборону на укладення такої третейської угоди, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, із зазначенням того, що пункт 6.1 Договору щодо третейського застереження суперечить законодавству, що є підставою для визнання його недійсним з моменту укладання. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved