Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, який 31 липня 2014 року уточнили та просили визнати незаконним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на будинок [ADDRESS], видане 03 травня 2006 року виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі рішення від 23 березня 2006 року № 16 на ім'я [PERSON]; визнати недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідчений секретарем Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Міщенко Т.Г. 14 серпня 2006 року; визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 14 червня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі під № 483; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS], зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 червня 2012 року за номером запису про право власності № 5053056, індексний номер рішення про державну реєстрацію 11444451 віл 06 березня 2014 року, реєстраційний номер об'єкту нерухомою майна 308044712214 на [PERSON] на підставі договору дарування від 14.06.2012 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини земельної ділянки (паю) площею 5.11 га, кадастровий номер 1221484000:01:002:0015, від 22.11.2013 року на ім'я [PERSON], видане Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою та зареєстроване в реєстрі за № 1-2658; скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 частини земельної ділянки (паю) площею 5.11 га кадастровий № 1221484000:01:002: 0015, зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.11.2013 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію 8247492 від 22.11.2013 року, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 220399212214 на [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.2013 року, виданого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2658; визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право власності на 7/9 частин домоволодіння [ADDRESS], яке складається з А - житлового будинку житловою площею 53,9 кв.м., загальною площею 131,9 кв.м., а, а', б - прибудов; И, б' - навісів тимчасових. Б - літньої кухні, В, Г - сараїв, Д - вбиральні; Е - літнього душу; Ж - теплиці, ж - входу в теплицю; К - колонки, з/я - зливної ями, № 1-3 - огорожі, І - замощень, за кожною по 7/18 частин домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]; визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право власності за кожною по 1/3 частині земельної ділянки (паю) площею 5,11 га, кадастровий номер 1221484000:01:002:0015, яка належала на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту від 30.12.2003 року, серія ДП № 053459, реєстраційний номер 010312002443, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]; визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право власності за кожною по 1/9 частині земельної ділянки (паю) загальною площею 5,11 га, 1/3 частина якої належала на праві власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 944295, кадастровий номер 1221484000:01:002:0016 [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]; визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом за кожною по 1/3 частині грошових внесків на рахунках: № [NUMBER] з залишком 66 грн. 95 коп., № 1445 з залишком 14 грн. 86 коп., та компенсаційному рахунку [NUMBER] з залишком 11943 грн. 80 коп., відкритих на ім'я [PERSON] в територіальному відокремленому безбалансовому відділенні І типу № 10003/0422 філії - Дніпропетровське обласне відділення АТ «Ощадбанк»; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] вказали, що відповідач [PERSON] їх брат. Їх батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 1949 року. В період шлюбу їх батьки побудували домоволодіння [ADDRESS]. В погосподарських книгах власником домоволодіння був вказаний їх батько [PERSON] Земельна ділянка площею 0,1744 га за вищевказаною адресою була приватизована їх батьком, який на своє ім'я отримав Державний акт серія ДП № 075438 (кадастровий номер 1221484000:04:002:0402). їх матері [PERSON] належала земельна ділянка (пай) площею 5,110 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 053460 (кадастровий номер 1221484000:01:002:0016). Їх батькові [PERSON] належала земельна ділянка (пай) площею 5,110 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 053459 (кадастровий номер 1221484000:01:002:0015). [PERSON] померла [INFO], після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) та на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. Вони, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини в Дніпропетровську державну районну нотаріальну контору, також спадщину прийняв їх батько [PERSON], який на момент смерті матері проживав разом з нею за однією адресою. 07 жовтня 2010 року вони та батько отримали свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках на земельну частку (пай) по 1/3 частині кожному. На підставі вищевказаного свідоцтва був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 944295 на ім'я [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровського району після смерті матері вони не отримали, тому що батьком на той час не був отриманий правовстановлюючий документ на домоволодіння. Вважали, що частки кожного спадкоємця в праві власності на домоволодіння [ADDRESS] були рівними та складали по (1/2:3) I/6 його частині, тобто частка їх батька в праві власності на домоволодіння складала (1/2+1/6) 2/3 його частин. Їх батько [PERSON] помер [INFO]. Вони прийняли спадщину після смерті батька шляхом подання заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору, де їх повідомили про наявність заповіту від імені батька, яким все своє майно він заповідав відповідачу. Вважають заповіт недійсним,бо в порушення п.15 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських селищних, міських рад народних депутатів, в тексті заповіту не зазначено, що посадова особа - секретар сільської ради Міщенко Т.Г. роз'яснила заповідачу зміст ст. 535 ЦК України (на момент посвідчення заповіту ст. 1241 ЦК України). Спірний заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі в порушення інструкції від 25.02.2014 року, тобто після смерті спадкодавця. Ними в Дніпропетровській районній раді були отримані правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння та копії плану будинку і земельної ділянки, згідно яких домоволодіння належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.05.2006 року, виданого виконавчим комітетом Любимівської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Любимівської сільської ради № 16 від 23.03.2006 року. Однак на свідоцтві відсутній підпис сільського голови [PERSON], що викликало сумнів в його достовірності. Звернувшись з адвокатським запитом в архівний відділ Дніпропетровської районної адміністрації, вони отримали відповідь від 21.08.2013 року за № 392 про те, що в рішенні виконавчого комітету Любимівської сільської ради від 23.03.2006 pоку № 16 «Про оформлення права власності на житлові будинки» [PERSON] не значиться. Вважають, що свідоцтво про право власності на спадковий будинок на ім'я [PERSON] є незаконним, так як відсутнє рішення виконкому, як правова підстава видачі свідоцтва. Окрім цього, вважають недійсними договори дарування будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS],оскільки на момент укладення договорів був відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Крім того, вони прийняли спадщину після смерті матері та мають право на частку у спадщині, що складає 1/3 частину спірного домоволодіння. Таким чином, вважють, що їх батько навіть при наявності законного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, не мав права розпоряджатися всім будинком. Також підлягає скасуванню державна реєстрація права власності на житловий будинок відповідача [PERSON] Відповідач і вони, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька. Частки співвласників є рівними, кожному належить по (2/3:3) тобто по 2/9 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Після смерті батька та матері частки всіх співвласників в домоволодінні [ADDRESS] складають: їх, [PERSON] та [PERSON] по (1/6 + 2/9) 7/18 часток, відповідача - 2/9 частини. В зв'язку з недійсністю заповіту земельна ділянка (пай) площею 5.11 та (кадастровий № 1221484000:01:002:0015), яка належала їх батькові повинна успадкуватися ними та відповідачем в рівних частках, кожному повинно належати по 1/3 частині земельної ділянки. Крім того, батькові належали грошові внески в територіальному відокремленому безбалансовому відділенні 1 типу № 10003/0422 філії - Дніпропетровське обласне управління AT «Ощадбанк», які успадковуються в загальному порядку, на які вони мають право на 1/3 частину вкладів на зазначених рахунках. В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування та просив встановити факт постійного проживання його, [PERSON] разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, [INFO]; визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/4 частку приватизованої земельної ділянки площею 5,110 га, в межах згідно з планом, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 053460, виданого 30 грудня 2003 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією, згідно розпорядження від 11 серпня 2003 року за № 492-р та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за номером 010312002444, в порядку спадкування за законом; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, Кобрусєвою Л.В. (зареєстроване в реєстрі за № 2693) та Державний акт серії ЯЛ № 944295 на право власності на земельну ділянку площею 5,1100 га, що розташована: Любимівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області (зареєстрований в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 122140001002331); судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказав, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали разом у домоволодінні [ADDRESS]. Оскільки батьки через похилий вік та тяжкі хвороби потребували стороннього догляду, починаючи з вересня 2000 року він з метою можливості забезпечення постійного догляду за батьками, переїхав разом зі своєю сім'єю до вищевказаного домоволодіння, де постійно проживав без реєстрації до самої смерті батьків і продовжує проживати до теперішнього часу. Відповідачі зі своєї сторони ухилялися від свого обов'язку по догляду за батьками, дуже рідко навідували батьків та жодної допомоги, в тому числі фінансової, їм не надавали. [INFO] померла його мати [PERSON] Всі витрати, пов'язані з похованням матері поніс він, [PERSON] [PERSON] за час життя була приватизована земельна ділянка площею 5,110 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що належала їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 053460 виданого 30 грудня 2003 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією. 07 жовтня 2010 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями приватизованої земельної ділянки площею 5,110 га, виступили: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які успадкували кожний по 1/3 частці спадщини. На підставі вищевказаного свідоцтва [PERSON] отримала Державний акт серії ЯЛ № 944295 на право власності на земельну ділянку площею 5,1100 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району/області. Він після смерті матері свідоцтво про право на спадщину за законом не отримував та відмову від спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не подавав. Таким чином, під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2010 року не враховано спадкоємця за законом, його, [PERSON], який також має право на частину спадкового майна, тому свідоцтво підлягає скасуванню. 02 квітня 2014 року він, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним був пропущений строк на прийняття спадщини та відсутній факт прийняття спадщини. Окрім цього, [PERSON] зазначив, що враховуючи його постійне проживання разом з матір'ю на час відкриття спадщини, [INFO], він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері на 1/4 частку приватизованої земельної ділянки площею 5,110 гектар, розташованої на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП №053460, виданого 30.12.2003 року Дніпропетровською районною державною адміністрацією. Позивачки [PERSON] та [PERSON] і їх адвокат [PERSON]О.у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в уточненому позові. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON].у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала та просила відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у зустрічному позові. Представник відповідача за основним позовом Виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в подальшому надала суду лист в якому просила розглядати справу без присутності представника сільської ради (том № 2 а.с.181). Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора надали суду лист в якому просили розглядати справу без присутності представника нотаріальної контори (том № 1 а.с.166). Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] та [PERSON] вважав не обґрунтованими. Представник третьої особи Відділу Управління Держземагентства Дніпропетровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Вислухавши пояснення сторін,їх представників,свідків, вивчивши матеріали справи, ознайомившись зі спадковими справами № 230/2006 та № 80/2013, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 1949 року (том № 1 а.с.29). Від шлюбу подружжя мало трьох дітей: [PERSON], [INFO] (том № 1 а.с.26), [PERSON], [INFO] (том № 1 а.с.27) та [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 липня 2013 року (том № 1 а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно - земельну ділянку (пай) загальною площею 5,11 га, кадастровий номер 1221484000:01:002:0016, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району/області. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] були її діти та чоловік. У встановлений законом строк [PERSON] (том № 2 а.с.3), [PERSON] (том № 2 а.с.4) та [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 230/2006. 07 жовтня 2010 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., кожному із спадкоємців за законом було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями приватизованої земельної ділянки загальною площею 5,11 га, кадастровий номер 1221484000:01:002:0016, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району /області, виступили: дочка [PERSON], яка успадкувала 1/3 частку земельної ділянки (том № 2 а.с.35), дочка [PERSON], яка успадкувала 1/3 частку земельної ділянки (том № 2 а.с.36) та чоловік [PERSON], який успадкував 1/3 частку земельної ділянки (том № 2 а.с.37). На підставі вищевказаного свідоцтва [PERSON] отримала Державний акт серії ЯЛ № 944295 на право власності на земельну ділянку площею 5,1100 га, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (том № 1 а.с.24). Інше майно [PERSON] було відсутнє , за життя вона не виділяла своєї частки у праві спільної власності подружжя та не мала права власності на частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті матері не подавав. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 45 від [INFO] зробленим Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 12 лютого 2013 року (том № 1 а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно (спадкова справа № 80/2013). Так, ще за часи свого життя, 14 серпня 2006 року [PERSON] склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не було, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він буде мати право заповідав своєму сину [PERSON] (том № 1 а.с.17). Заповіт був посвідчений 14 серпня 2006 року секретарем Любимівської сільської ради Дніпропетровського району/області Міщенко Т.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 60. [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька (том № 2 а.с.42), [PERSON] та [PERSON] в свою чергу також звернулися до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявами про прийняття спадщини після смерті батька (том № 2 а.с.43,44), внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 80/2013. Однак, державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії :у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову долю після смерті їх батька [PERSON], померлого [INFO], оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 серпня 2013 року (том № 1 а.с.41). Частиною 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Судом встановлено, що за часи свого життя, [PERSON] уклав Договір дарування земельної ділянки від 14 червня 2012 року, відповідно до якого останнім було передано безоплатно у власність сина [PERSON] земельну ділянку площею 0,1744 гектарів, що розташована за адресою: [ADDRESS] (том № 1 а.с.124-125) та Договір дарування житлового будинку від 14 червня 2012 року, відповідно до умов якого [PERSON] передано безоплатно на користь сина [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (том № 1 а.с.128-129). Договори дарування були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровані в реєстрі відповідно за № 487 та № 483. Відповідачем [PERSON] у встановленому законом порядку було оформлено право власності на земельну ділянку та житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том № 1 а.с.127,131) та листом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 555 від 02 вересня 2013 року (том № 1 а.с.39). Під час посвідчення Договору дарування житлового будинку приватному нотаріусу Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON], було надано Свідоцтво про право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] (том № 1 а.с.33). Суд, не погоджується з твердженнями позивачів [PERSON] та [PERSON] відносно незаконності Свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON], з наступних підстав. Наказом № 348-Л від 06 грудня 1974 року [PERSON], було, виділено присадибну земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку в [ADDRESS] (том № 1 а.с.121). Відповідно до виписки з рішення Любимівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 18 червня 1993 року [PERSON] було передано безоплатно в приватну власність на постійне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: [ADDRESS] у кількості 0,15 га, додатково 0,0247 га (том № 1 а.с.122). Рішенням Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 23 березня 2006 року № 16 було вирішено оформити право власності на житловий будинок в [ADDRESS], на [PERSON], що підтверджується Витягом з відповідного рішення (том. № 1 а.с.123), який було надано [PERSON] [PERSON] за життя отримав свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок, яке було видане Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради від 03.05.2006 року та зареєстровано Дніпропетровським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером № 14633402 від 03 травня 2006 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, що Свідоцтво про право власності на будинок [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON], є законним, оскільки було видано на підставі рішення Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Суд не ввважає відсутність рішення Любимівської сільської ради від 23.03.2006 року в архіві підставою визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння, оскільки суд не може покладати відповідальність за правильність оформлення документів Любимівською сільською радою на власника [PERSON], який за життя за цим рішенням реалізував своє право,отримавши свідоцтво про право власності на домоволодіння та подарувавши його відповідачеві. Окрім цього, суд спростовує твердження [PERSON] та [PERSON] відносно недійсності заповіту складеного 14 серпня 2006 року секретарем Любимівської сільської ради, за яким [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно на користь [PERSON], оскільки ч. 1 ст. 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину, стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Таким чином, чинним законодавством України встановлений чіткий перелік підстав визнання заповіту недійсним. В той час, як невнесення заповіту до Спадкового реєстру не є підставою з точки зору закону для вирішення питання про дійсність заповіту. Згідно п. 1.1 Положення про спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року № 51/5, дане Положення розроблено з метою захисту майнових прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, створення єдиної системи обліку заповітів і той факт, що заповіт не зареєстрований в спадковому реєстрі сам по собі не є підставою для вирішення Питання про дійсність заповіту. Крім того, на момент розгляду справи спірний заповіт було зареєстровано в Спадковому реєстрі, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (том № 1 а.с.137). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які встановлюються на підставі пояснень сторін, речових доказів, висновків експертів. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, в порушення вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, [PERSON] та [PERSON] жодних доводів щодо порушення наведених вимог ст.ст. 203, 1257 ЦК України в момент складання [PERSON] заповіту наведено не було. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що доводи наведені позивачами за основним позовом у позовній заяві є необґрунтованими, а позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини земельної ділянки (паю) площею 5,11 га, кадастровий номер 1221484000:01:002:0015, виданого на ім'я [PERSON], 22.11.2013 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2658, то вони задоволенню не підлягають на підставі вищевикладеного та з наступних підстав. Встановлено, що після смерті батька, [PERSON] оформив свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини приватизованої земельної ділянки площею 5,110 гектарів в межах згідно з планом, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 053459, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією 30.12.2003 року, та було зареєстровано ним право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13290852. Під час складання зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., з урахуванням інтересів [PERSON] та [PERSON] та визначення за ними обов'язкової частки у спадковому майні, за [PERSON] було встановлено 2/3 частини спадщини, на 1/3 частини спадщини свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і не підлягає розширювальному тлумаченню. Сутність права на обов'язкову частку полягає в тому, що на користь осіб, визначених у ч. 1 ст. 1241 ЦК, відкривається спадщина у вигляді половини від тієї частки, право на яку б належало їм при спадкуванні за законом, незалежно від того, яким є зміст заповіту. До непрацездатних осіб відносяться: а) особи, які досягли віку - жінки - 55 років, чоловіки - 60 років, тобто віку, який дає їм підставу для одержання пенсії за віком, незалежно від того, чи продовжують вони працювати; б) інваліди I, II та III груп. [PERSON] та [PERSON] досягли пенсійного віку, про що свідчать пенсійні посвідчення серії АВ № 141477 видане 08 квітня 2005 року та серії АВ № 285775 видане 14 жовтня 2004 року (том № 1 а.с.54,55), а тому згідно чинного законодавства України мають право на обов'язкову частку в спадщині після смерті батька. При вирахуванні розміру обов'язкової частки суд припустив, що заповіту взагалі немає, а відтак врахував частки усіх без винятку спадкоємців, закликаних до спадкування за законом, тобто тих, які були в живих на час відкриття спадщини. При розрахунку обов'язкової частки у спадщині суд виходив з того, що розмір усієї спадщини береться за одиницю, а частка спадкоємця за законом визначається шляхом поділу усієї спадщини на кількість спадкоємців за законом, які закликаються до спадкування, тобто тих, на користь яких відкрилася спадщина. Таким чином, після відкриття спадщини виявилося, що спадкодавець склав заповіт на усе майно на свого сина [PERSON], також потенційними спадкоємцями за законом є ще дві особи - [PERSON] та [PERSON], які мають право на обов'язкову частку, розмір частки у спадщині обов'язкового спадкоємця дорівнює 1/6 частина, що є 1/2 частиною від 1/3 частини, а спадкоємець за заповітом, відповідно, отримує 2/3 спадщини. З огляду на вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності за кожною по 1/6 частині земельної ділянки (паю) площею 5,11 га, яка належала на праві власності [PERSON], на підставі Державного акту серії ДП № 053459 виданого 30.12.2003 року, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожною по 1/18 частині в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на земельну ділянку (пай) загальною площею 5,11 га, кадастровий номер 1221484000:01:002:0016, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 1/3 частина якої належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРВ № 406979 виданого 07 жовтня 2010 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2696, та право власності за кожною по 1/6 частині в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на грошові внесків на рахунку № [NUMBER] з залишком 66 грн. 95 коп., на рахунку № [NUMBER] з залишком 14 грн. 86 коп., та компенсаційному рахунку [NUMBER] з залишком 11943 грн. 80 коп., відкритих на ім'я [PERSON] в Територіальному відокремленому безбалансовому відділенні І типу № 10003/0422 філії Дніпропетровське обласне відділення АТ «Ощадбанк», а в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що дійсно син спадкодавиці [PERSON] після смерті матері свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 5,11 га, кадастровий номер 1221484000:01:002:0016, що розташована на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області не отримував. Однак, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 230/2006 заведеної після смерті [PERSON], у встановлений законом строк спадкоємець [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не подавав. Встановлено, що тільки 02 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері. Однак, державний нотаріус відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], оскільки ним був пропущений строк на прийняття спадщини та відсутній факт прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 квітня 2014 року (том № 2 а.с.137). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Всупереч вказаних вимог законодавства, суд приходить до висновку про те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено ті обставини ,на які він посилається у зустрічній позовній заяві, як на підставу своїх вимог,а саме факт спільного постійного проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тому відмовляє у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 318 грн. 10 коп. та на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 318 грн. 10 коп., а судові витрати за зустрічним позов слід віднести за рахунок [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial