Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання [PERSON] з ним, у його великій квартирі, зареєстрованій на його батька, за адресою: [ADDRESS], де він живе один, протягом цілого календарного тижня, або частково, на вихідних (п'ятниця, субота, неділя); гарантував, в разі, якщо дитина буде жити постійно з ним, безперешкодне спілкування з матір'ю, навчальний та виховний процес. Таким чином, дитина буде більше, та в рівних частинах бачити і батька, і матір. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вони з колишньою дружиною [PERSON] розлучені з 2012 року. З нею проживає їхній син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення суду № 204/2598/2013 від 19 вересня 2013 року, він бачить дитину за графіком: дві години у п'ятницю, сім годин у неділю, з порушеннями графіку за ініціативи матері. Тези, що були надані матір'ю під час попередніх справ в заперечення його спілкування, не виправдались. Дитина росте, потребує все більше його уваги. Мати дитини не йде на діалог. Мати працює на залізниці, за графіком, дитина відвідує групу продовженого дня після школи, мати не може приділяти достатньо часу на виховання. До цього моменту місце проживання дитини жодним документом не визначалось. Позивач декілька разів уточнював та змінював предмет своїх позовних вимог та в остаточному варіанті просив зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]; визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні (графік побачень) дитини - [PERSON], [INFO]: з 13.00 год. п'ятниці до 08.00 год. понеділка кожного тижня; з 16.00 год. до 18.00 год. по четвергах кожного тижня; спільний відпочинок щороку, з можливістю виїзду за кордон України: 45 календарних днів влітку; 10 календарних днів взимку; календарних днів восени (з п'ятниці по середу під час шкільних канікул); 5 календарних днів навесні (з п'ятниці по середу під час шкільних канікул); у родинні свята щороку; дні народження 30 квітня, 18 травня, 15 вересня, 08 жовтня у буденні дні з 15.00 год. до 21.00 год., у вихідні дні з 08.00 год. до 21.00 год.; зобовязати [PERSON] відвідувати лікарів з [PERSON], сумісно з [PERSON]; відвідувати шкільні батьківськи збори [PERSON], сумісно з [PERSON]; надавати [PERSON], за першою вимогою, оригінал свідоцтва про народження [PERSON], нотаріально затверджену заяву для виїзду за кордон України з [PERSON] на відпочинок, інші документи для реєстрації у дитячих гуртках. Ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення місця проживання дитини були залишені без розгляду. Ухвалою суду до участі у дану справу бу залучений орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити позивачу в задоволенні його вимог в повному обсязі. При цьому, пояснювали, що відповідачка не чинить перешкод у спілкуванні позивача з сином, але позивач своїми діями порушує розпорядок дня дитини. Також, відповідачка вказала, що коли ж тоді їй проводити час з дитиною, з якою рішеннями судів вже встановлені дати побачень батьку та бабусі з дідусем. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради [PERSON] в судовому засіданні покладалася на розсуд суду. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] та відповідачка - [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 21 жовтня 2008 року Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1133. Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2007 року, який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2012 року. Дитина та її мати, відповідачка по справі, зареєстровані за адресою: [INFO]. Всі вищевказані обставини були встановлені рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2013 року по цивільній справі № 204/2598/2013-ц, яке скасоване не було та набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, зазначені вище обставини не потребують доказування, оскільки ці обставини встановлені судовим рішенням по вказаній цивільній справі, яке набрало законної сили. Цим же рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2013 року по цивільній справі № 204/2598/2013-ц було: зобовязано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO]; встановлено [PERSON] порядок побачень з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], без присутності матері дитини - [PERSON], шляхом встановлення наступного графіку побачень: кожну пятницю місяця з 17.00 годин по 19.00 годин та кожну неділю місяця з 10:00 годин по 18:00 годин з дотриманням режиму дня дитини; та визначено для [PERSON] порядок спільного відпочинку з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], без присутності матері дитини - [PERSON], в будь-якому місці України на протязі 14 діб в літні місяці щорічно до досягнення дитиною повноліття за попередньою домовленістю не пізніше одного тижня з [PERSON] (а.с.2-5). Разом з тим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та визначити нові способи його участі у спілкуванні та вихованні (графік побачень) дитини. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, в судому засіданні на підтвердження обставин, зазначених позивачем в його уточненій позовній заяві, були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які вказали на те, що позивач гарний батько, проводить час з сином, приділяє йому багато уваги, водить на різні заходи, в тому числі обучальні та відпочивальні. І взагалі позитивно характеризували позивача. Крім того, той факт, що позивач приділяє багато уваги дитині та проводить з сином час підтверджується численними доказами, наявними в матеріалах справи, в тому числі, фотокартками. З огляду на вищевказане, твердження позивача та його представника про те, що відповідачка - мати дитини чинить батьку перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Тому, суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині необґрунтованими. Що стосується вимог позивача про визначення йому нових способів участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні, то судом не вбачається таких підстав з огляду на наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частини другої ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ст. 159 Сімейного Кодексу України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Так, з моменту визначення рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2013 року по цивільній справі № 204/2598/2013-ц попереднього порядку участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні, минув малий проміжок часу, малолітня дитина проводить з батьком чимало часу, а крім того, окрім визначеного батькові порядку участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2014 року по цивільній справі № 204/627/2014-ц, яке також скасоване не було та набрало законної сили, було також зобовязано [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні дитини [PERSON], [INFO] з його дідом [PERSON] та бабою [PERSON], та встановлено порядок спілкування [PERSON], [PERSON] з онуком [PERSON], [INFO], шляхом надання [PERSON] та [PERSON] побачень з онуком [PERSON] без присутності матері кожної четвертої суботи місяця з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. з дотриманням режиму дня дитини відповідного віку (а.с.129-131). Все вищевказане свідчить про відсутність підстав для визначення нових способів участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні (графік побачень) дитини - [PERSON], [INFO]. Що стосується вимог позивача про зобовязання [PERSON] відвідувати лікарів та шкільні батьківськи збори дитини сумісно з ним, то ці вимоги також є необґрунтованими, оскільки позивач є батьком дитини, батьківських прав не позбавлений, а тому, позивач має право самостійно відвідувати лікарів та шкільні батьківськи збори дитини. Доказів, що йому чиняться перешкоди в цьому, суду не надані. А з урахуванням того, що між батьками дитини неприязні стосунки, то суд вважає, що сумісне відвідування лікарів та шкільні батьківськи збори дитини саме сумісно взагалі є недоречним. Так само безпідставними є вимоги позивача про надання йому нотаріально затверджену заяву відповідачкою для виїзду за кордон України з дитиною на відпочинок, оскільки позивачем в цій частині не конкретизовані позовні вимоги, а саме: не зазначено в яку країну слід надати нотаріальну заяву для виїзду дитини; не вказано на який період слід надати дозвіл. А крім того, позивачем не доведено суду належними доказами, що відповідачка йому відмовляла у наданні такої заяви, чим би були порушені його права. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши усі докази по справі та урахувавши інтереси дитини, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed