Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з вище зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимоги позивачка зазначила, що 27.11.90 року нею було внесено вклад до Ощадбанку СРСР в розмірі 500 рублів під 3% річних. В 1992 році звернулась до відповідача за отриманням коштів однак отримала відмову. Посилаючись на те, що вказані дії банку не відповідають вимогам Конституції. України, законів України та порушують її права позивачка прохає визнати дії Ощадбанку України неправомірними, стягнути з відповідача суму вкладу з урахуванням відсотків та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 25000 грн. У судове засідання представник позивача з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, надали суду письмові заперечення проти позову з проханням розглядати справу за їх відсутності. В письмових запереченнях позов не визнали посилаючись на його необґрунтованість та бездоказовість. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи встановив що позов задоволенню не підлягає за наступним: судом встановлено що у філії Ощадного банку СРСР 27.11.1990 року було відкрито рахунок № [NUMBER] який належить позивачці на суму 500 рублів. Указом Президента України № 549/92 від 07.11.1992 року припинилось функціонування рубля та по рахунках фізичних та юридичних осіб було проведено переоцінка у співвідношенні 1 рубль до 1 українського карбованця без обмежень суми коштів. Відповідно до Указу Президента України № 762 від 25.08.96 року з 02.09.96 року українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 крб. на 1 гривню. Згідно до п. 5 наведеного Указу позивачу проіндексоване її грошове заощадження та видано ощадну книжку, залишок коштів на компенсаційному рахунку [NUMBER] складає 755.35 грн. Спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року із змінами та доповненнями. Відповідно до цього Закону компенсації підлягають також грошові заощадження громадян, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і які знаходяться на рахунках цих установ не менше одного календарного року в період 1992-1995 років ( стаття 1). Статтями 1 та 3 цього Закону встановлено, що забов*язання перед громадянами по відновленню та компенсації заощаджень, втрачених громадянами внаслідок їх знецінення, взяла на себе держава. На виконання вимог ст.. 5 вищевказаного Закону, установи Ощадного банку України провели одноразову індексацію вкладів громадян, поміщених в період до 02.01.1992 року в установи Ощадбанку, у співвідношенні 1 крб. заощаджень на 1,05 гривні, і на проіндексовані суми видають компенсаційні ощадні книжки. Що стосується сум проіндексованих (відновлених) заощаджень, то вони знаходяться на позабалансовому рахунку банку і є борговими забов*язаннями держави. Таким чином компенсаційні книжки є документами, що дають право на отримання компенсаційних сум у майбутньому в порядку, передбаченому цим Законом. Згідно до ст.ст. 4,6 Закону, компенсація втрачених заощаджень проводиться за рахунок Державного бюджету України. Отже Ощадбанк проводить лише виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум. З наведеного випливає, що Ощадбанк може бути відповідачем лише тоді, коли грошові кошти для повернення заощаджень перераховані з Державного бюджету на рахунок Ощадбанку, а ощадбанк відмовляється їх виплачувати. Проіндексовані заощадження повертаються громадянам поетапно, у межах коштів, передбачених для цього бюджетом України на поточний рік. Перелік груп вкладників і черговість виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно до ст.. б8 Закону у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 02.07.2002 року «Гайдук та інші проти України» компенсаційні кошти, які наявні на рахунку позивача, належать до коштів Державного казначейства, які держава виділяє на певних умовах. Суд погоджується з запереченнями відповідача в тій частині що в порушення вимог статей 10 та 60 ЦПК України позивачка не довела суду факт звернення до Ощадбанку та відмову останнього у задоволенні звернення щодо вимог про повернення вкладу. Також обґрунтованими є посилання відповідача на недотримання позивачкою вимог ст. 6 Закону оскільки матеріалами справи не підтверджується внесення даних щодо [PERSON] до «Реєстру вкладників заощаджень громадян» що перешкоджає отриманню останньою компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень. Вимоги позивача про нарахування відсотків на суму проіндексованих заощаджень позивача не підлягають задоволенню, оскільки зазначені правовідносини регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року із змінами та доповненнями, а також відповідно до Порядку нарахування компенсації по вкладах громадян в установах банку України, затвердженою Постановою Правління Ощадного банку України від 25.03.99 року - доход по спеціальних компенсаційних рахунках не нараховується. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 обов'язковому з'ясовуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди, бо в контексті ст. 1167 ЦК однією з підстав, необхідних для притягнення особи до відповідальності за завдану моральну шкоду, є наявність саме неправомірних дій. Також позивачем не подано доказів наявності і моральної шкоди, що за ст. 10 ЦПК є його обов'язком. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed