Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення з нього 3% річних в сумі 376,56 Євро, що за курсом НБУ станом на 24.06.2020 становить 11402,23 гривень на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2008. Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору кредиту, зобов`язання позичальника перед банківською установою в іноземній валюті зі сплати кредиту залишились не виконанні, що стало підставою для нарахування на прострочену суму 3% річних за період з 05.09.2008 по 24.06.2020. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області від\~10\~березня 2009 (далі - Заочне рішення) присуджено до стягнення солідарно з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у сумі 17359,23 гривень. У вказаному судовому рішенні констатовано, що на підставі кредитного договору від 08.09.2006 [PERSON] отримав кредит у сумі 3150,00 Євро зі сплатою відсотків за користування ним у сумі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту 04.09.2008. Відповідно до\~частини четвертої\~статті 82\~Цивільного процесуального\~кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо укладання Кредитного договору, а також надання кредитних коштів та неповернення їх відповідачем не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 376,56 Євро, що за курсом НБУ станом на 24.06.2020 становить 11402,33 гривень, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за невиконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2009. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить з того, що ст. 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов`язання», а відтак поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виконання своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом відповідач в порушення статей 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України не виконала, внаслідок чого позивачем було пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором (справа №2-698/2009). За таких обставин справи слід констатувати, що банківська установа звернувшись у 2009 році (Справа 2-698/2009) до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за Кредитним договором, використала право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних їй на підставі\~статті 1048 Цивільного кодексу України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку та змінила порядок, умови і строк дії даного кредитного договору. На час звернення з таким позовом (2009 рік) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Заочним рішенням суду було засвідчено такі зміни. У вищевказаному судовому рішенні заборгованість за Кредитним договором була визначена у повному обсязі, тому кредитор має право на отримання гарантій внаслідок неналежного виконання зобов`язання, у порядку визначеному частиною другою\~статті 625 ЦК України. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію (яка продубльована в наступних за нею постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 675/869/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі № 155/1315/15-ц та ін.) про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У межах судового розгляду даної справи встановлено, що у 2009 року банк скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про виконання зобов`язань за Кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, враховуючи, що Заочним рішенням\~ стягнуто із відповідача заборгованість за Кредитним договором, тобто змінено строк виконання зобов`язання, тому кредитор має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених\~статтею 625 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на те, що грошове зобов`язання у відповідача виникло з дати набуття рішенням суду від 10 березня 2009 року законної сили, і відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто позивач має право на отримання 3% річних від простроченої суми. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у березні 2009 року зобов`язання відповідача сплатити заборгованості за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.\~\~Відтак кредитор має право на отримання\~сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за\~\~увесь час прострочення до моменту фактичного виконання зобов`язання . Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~ виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Викладене узгоджується з правовою позицією, наведеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Разом з тим, Заочним рішенням сума невиконаного зобов`язання визначена у національній валюті гривні, а позивачем пред`явлено вимоги про стягнення 3% річних у Євро. В резолютивній частині Заочного рішення відсутні висновки про стягнення з відповідача боргу в іноземній валюті. При цьому, в розрахунку 3% річних позивачем визначна як початкова сума боргу 1069,08 Євро. Саме з вказаної суми проведено розрахунок 3% річних. Разом з тим, суду не надано доказів наявності у відповідача невиконаного зобов`язання за Кредитним договором в сумі 1069,08 Євро, що унеможливлює стягнення 3% річних в розмірі 376,56 Євро. По відношенню до цього слід зазначити, що ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін, тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме недостовірності, неточності поширеної відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку. Так, відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав, яке, на його думку, полягає в невиконанні зобов`язань в іноземній валюті. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик настання відповідних правових наслідків. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати по справі у сумі 2102,00 грн підлягають віднесенню на позивача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed