Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2009 року в розмірі 26184 грн. 79 коп., посилаючись на те, що 21.12.2009 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 09.04.2018 має заборгованість у сумі 26184 грн. 79 коп., яка складається з наступного: 2338,45 грн. - заборгованість за кредитом; 21923,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,79 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1223,09 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав письмову заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Враховуючи положення п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. У ст. 11 ЦПК України, передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Нормами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 30.12.2009 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Позивач стверджує, що за даною заявою, відповідач отримав кредит у розмірі 2000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором та на думку позивача відповідач має заборгованість за кредитним договором станом на 09.04.2018 у розмірі 26184 грн. 79 коп., яка складається з наступного: 2338,45 грн. - заборгованість за кредитом; 21923,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 200,79 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1223,09 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи розбіжності у позиції позивача щодо наданого кредиту у розмірі 2000 грн. та заборгованості за тілом кредиту, яка згідно розрахунку складає 2338,45 грн., судом на виконання вимог п.п. 3,4 ч.5 ст. 12 ЦПК України позивачу тричі були направлені листи з пропозицією надання додаткових доказів по справі, а саме: докази встановленого кредитного ліміту на платіжних картках виданих відповідачу за спірний період та виписки по особовому рахунку відповідача за цей же період. Вказані листи були отримані позивачем засобами поштового зв`язку 20.03.2019 (а.с. 107) та в електронному вигляді доставлена до електронної скриньки позивача 29.05.2019 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 120), проте залишені без відповідного реагування. Згідно ч.ч. 2-5 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зазначає, що обов`язок доведення суми заборгованості покладається на саме позивача. Подаючи позов до суду Банк надав розрахунок заборгованості відповідача, проте він не є належним доказом встановленого кредитного ліміту та наявної заборгованості виходячи з приписів Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі Положення). Так, згідно з п. 42 розділу 3 та п.п. 57,60, 62 розділу 4 вказаного Положення, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виходячи з наведених норм Положення, належним доказом наявної заборгованості та встановлених кредитних лімітів є виписки з особових рахунків, які позивачем надані не були. Таким чином, на момент розгляду справи Банком не доведена належними доказами сума заборгованості за тілом кредиту, і як наслідок, похідні суми заборгованості за процентами, пенею та штрафами (процентна складова) від заборгованості за тілом кредиту. Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, пенею, а також штрафом (процентна складова). Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 500 грн. як фіксованої частини, суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Враховуючи викладене, суд зазначає, що нарахування штрафу, як заходу цивільно-правової відповідальності, у конкретній фіксованій сумі не ґрунтується на вимогах вище веденої норми права та визначення такого виду інституту неустойки - як штраф. Таким чином, в частині позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 500 грн. як фіксованої частини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з їх необґрунтованістю. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з частковою недоведеністю позовних вимог та їх частковою необґрунтованістю, заява відповідача про застосування позовної даності не є юридично визначальною, а тому не оцінюється судом. Питання щодо розподілу судових витрат суд здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed