Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 24.04.2014 [PERSON] отримав кредит у розмірі 500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010, та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. У разі виникнення прострочених зобов`язань, відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг відповідач сплачує банку пеню, яка розраховується згідно Тарифів банку на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п.1.1.3.2.3. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при пропущенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до п. п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 Умов та правил надання банківських послуг банку має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідач [PERSON] не виконав зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку із цим станом на 30.11.2018 виникла заборгованість в сумі 61037грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 464,15грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 52206,01грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 4984,13грн., штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, в сумі 500грн. (фіксована частина) та 2882,71грн. (процентна складова). У зв`язку із цим, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 24.04.2014 в сумі 61037грн. Пред`явив позов до суду позивач поніс додаткові витрати по оплаті судових витрат у розмірі 1921грн., які складаються з судового збору в сумі 1921грн. В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, але подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов, пред`явлений до нього АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення заборгованості за кредитним договором не визнає, просить до всіх позовних вимог застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, просить справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Встановлено, що 24.04.2014 відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач [PERSON] висловив згоду з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та засвідчив підписом, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. У витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» викладені умови надання відповідачу [PERSON] кредиту АТ КБ «ПриватБанк». В розділі 1.1.1. «Терміни і поняття» Умов та Правил надання банківських послуг у п.1.1.1.62 визначене поняття платіжної карти. Платіжна карта - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карти, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором. Клієнт використовує платіжні карти в розмірі платіжного ліміту, який відповідає картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги) для перерахунку коштів з картрахунку на рахунок інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів в касах банків, фінансових установ, через банкомати та здійснення інших операцій передбачених згодою сторін та законодавством України. За Умовами та Правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної карти. По закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя карти про закриття картрахунку, а також за умовами наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотримання інших умов продовження, передбачених договором. Згідно довідки, наданої позивачем, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] , відповідачу [PERSON] з 24.04.2014 був встановлений кредитний ліміт 500грн., з 29.07.2014 знижений кредитний ліміт до 470грн. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] була надана кредитна картка № [NUMBER] , яка мала термін дії до 02.2018 року. Доказів того, що після закінчення строку дії платіжної (кредитної) карти відповідачем була отримана нова карта, матеріали справи не містять. Для вирішення даної справи застосуванню підлягають ст. ст. 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з аналізу яких вбачається, що зобов`язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором б/н від 24.04.2014, що складається з анкети-заяви позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, у зв`язку із цим станом на 30.11.2018 виникла заборгованість в сумі 61037грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 464,15грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 52206,01грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 4984,13грн., штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, в сумі 500грн.(фіксована частина) та 2882,71грн. (процентна складова), що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] було видано одну кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до 02.2018 року. Таким чином, позивач мав нараховувати відсотки за користування кредитом по строк дії кредитної карти - 28.02.2018, розмір яких згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, станом на 31.01.2018 становить 27526,51грн. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.03.2014 у справі №6-14цс14, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином, враховуючи ту обставину, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем було здійснено 09.07.2014, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором, а з позовом до суду АТ «ПриватБанк» звернувся лише 22.01.2019 (дата надходження справи до суду), тобто поза межами трирічного строку позовної давності визначеного вимогами ст.257 ЦК України. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Відповідач [PERSON] скориставшись своїм правом, передбаченим вимогами ст.267 ЦК України, подав до суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до п.1 ст.32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). При цьому, суд вважає, що п.1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого строк позовної давності відносно вимог Банку про повернення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років, не підлягає застосуванню виходячи з наступного. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови та Правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не містять підпису відповідача. Ніяких належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила надання банківських послуг містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювалися, позивачем до суду надано не було. Крім того, у заяві позичальника від 24.04.2014 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.04.2014 слід відмовити в повному обсязі у зв`язку з безпідставним нарахуванням передбачених договором процентів за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування та застосуванням строку позовної давності за заявою позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed