Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.05.2008 між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №KRHTA800000011, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 48352,40 грн на термін до 03.04.2013, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, шляхом внесення щомісячних платежів для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з договором. Оскільки відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2013 позов банка було задоволено. Втім, ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет застави не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки, на сьогоднішній день відповідач має прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 14768,39 грн, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача за період з 14.12.2012 по 11.08.2020 заборгованість в сумі 28049,40 грн, яка складається з: індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в сумі 24610,38 грн та 3% річних від простроченої суми у розмірі 3439,02 грн, а також понесені ним судові витрати. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання форми правочину, істотних умов договору та виконання зобов`язань за кредитним договором. Судом установлено, що\~12.05.2008 між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №KRHTA800000011, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 48352,40 грн на термін до 03.04.2013, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% річних. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Як зазначає позивач, відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань, а тому банк 13.12.2012 звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2013 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави було задоволено частково. Звернуто стягнення на рухоме майно за кредитно-заставним договором №KRHTA800000011 від 04.04.2008, а саме: автомобіль CHEVROLET, модель AVEO SF69Y, рік випуску 2004, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власносту [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 164531,07 грн. Згідно зі\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 76, частиною 2 статті 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Звертаючись 13.12.2012 з позовом до суду про звернення стягнення на предмет застави, кредитодавець реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України\~і такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому втратив право здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою визначеною в договорі і у даному випадку права і інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України) Відповідно до ч. 2 ст. 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Як зазначає позивач в позовній заяві, розмір інфляційних витрат у сумі 24610,38 грн та 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3439,02 грн, позивач розрахував за період з 14.12.2012 по 11.08.2020, виходячи з розміру простроченої заборгованості по кредиту 14768,39 грн, про що позивачем було надано розрахунок інфляційних витрат та 3% річних. У зв`язку з вище викладеним, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2102,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved