Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] трьох відсотків річних від простроченої суми за кредитним договором №HAЕ2GК01270076 від 16.01.2007 у розмірі 2\~527, 96 доларів США. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.01.2007 [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали кредитний договір №HAЕ2GК01270076 від 16.01.2007. Згідно договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 56\~189, 11 доларів США терміном до 14.01.2022. [PERSON] не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за договором не виконав. 11.11.2013 банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.08.2014 позов задоволено, солідарно стягнуто заборгованість в розмірі 156\~960, 14 доларів США, що еквівалентно 11\~472\~286, 11 гривень, нараховану станом на 07.03.2014. Винесення рішення судом не свідчить про припинення договірних відносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язання та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена заборгованість становить 10\~101, 2 долар США. Оскільки з відповідачів була стягнена заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка вказана в рішенні суду від 14.08.2014 тобто за період з 16.01.2007 по 07.03.2014, то за період після подання позовної заяви від 11.11.2013, з 12.11.2013 по 15.06.2021 відповідачі мають заборгованість у розмірі 2\~257, 96 доларів США, яка складається з наступного: -2\~257, 96 доларів США 3% відсотки річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язань за договором №HAЕ2GК01270076 від 16.01.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, позивачем направлено [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №HAЕ2GК01270076 від 16.01.2007. Вимога [PERSON] не виконана. Позивач просить солідарно стягнути з відповідачів вказану заборгованості та судовий збір. Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За змістом ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Оскільки відповідачі з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не зверталися, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач [PERSON] уклали договір №HAЕ2GК01270076 від 16.01.2007, відповідно до якого останній отримав кредит розмірі 56\~189, 11 доларів США терміном до 14.01.2022. 16.01.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено Договір поруки №2 в забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за договором №HAЕ2GК01270076 від 16.01.2007. Відповідно до п. 4 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.08.2014 позов ПАТ КБ «Приватбанк» - задоволено. Солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість в розмірі 156\~960, 14 доларів США, що за курсом 9,38 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.03.2014 складає 11\~472\~286, 11 гривень та судовий збір по 1\~218 гривень з кожного. Як вбачається з позову прострочена сума заборгованості складає 10\~101, 42 долар США. Згідно розрахунку на основну суму заборгованості банком нараховано три відсотки річних у розмірі 2\~257, 96 доларів США. Як вбачається з повідомлень на а.с. 19-23 банком були направлені [PERSON] та [PERSON] письмові вимоги кредитора про виконання зобов`язання протягом п`яти календарних днів. Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб, громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов`язання, негативних наслідків, установлених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 05.11.2011 року від 04.11.2011 року, від 30.03.2016 року, від 06.07.2016 року № 6-1946 цс 15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань; грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~554\~ЦК України\~у разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Враховуючи, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено Договір поруки №2 від 16.01.2007, він як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Враховуючи вищезазначене, а також те, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.08.2014 з відповідачів було солідарно стягнуто суму боргу за кредитним договором №HAЕ2GК01270076 від 16.01.2007, те, що відповідачами доказів погашення заборгованості суду не надано, відтак суд вважає правомірним нарахування позивачем сум, передбачених ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних від простроченої суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. Таким чином, визначення в резолютивній частині судового рішення заборгованості не лише у валюті кредитного зобов`язання, але і гривневому еквіваленті стягнутої в іноземній валюті суми коштів, не відповідає вказаним вимогам законодавства та є зайвим. Враховуючи все вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: approved