Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 15.07.2008 сторони були уклали кредитний договір № VIUWА800005136. Згідно вказаного договору відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 23752 грн 84 коп., які він у встановлений строк не повернув. 14.05.2014 Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави, яке на сьогоднішній день не виконано. Прострочена сума заборгованості становить 4755 грн 95 коп. У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з [PERSON] 8891 грн 49 коп. з яких: 7871 грн 87 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1019 грн 62 коп. 3 % річних від простроченої суми. Ухвалою суду від 21.10.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду судом. Розгляд справи вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 20.11.2020. Відповідач копію ухвали від 21.10.2020 та доданих до неї матеріалів позовної заяви фактично не отримав. Поштове відправлення, яке направлялось за його зареєстрованим місцем проживання повернулось без вручення у зв`язку з тим, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с. 34-35). Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, з урахуванням положень п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та доданих до неї матеріалів позовної заяви 28.10.2020. Представник позивача в судове засідання також не з`явився в позовній заяві просив у разі його неявки справу розглянути без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 2 зворот). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін, про що постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.06.2008 між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» (праностапником якого є АТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитно-заставний договір № VIUWA800005136 відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 23752,84 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 21.06.2013 (а.с. 9-16, 22-23). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області № 139/361/14-ц від 14.05.2014, що набрало законної сили 27.05.2014, було ухвалено в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №VIUWA800005136 від 24.06.2008 року у розмірі 12023,44 грн, з яких: 4755,95 грн заборгованість за кредитом, 343,18 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 1924,02 грн заборгованість по комісії за користування кредитом, 4189,65 грон пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн штраф (фіксована частина), 560,64 грн (процентна складова), звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки OPEL, модель: Vektra, 1989 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, №кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з правом укладання від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ ПРИВАТБАНК всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, та шляхом вилучення у [PERSON] (23400, Вінницька область Мурованокуриловецький район с.Виноградне, ідентифікаційний номер [NUMBER] ), з передачею в заклад ПАТ КБ ПРИВАТБАНК предмета застави, комплекту ключів та Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля марки OPEL (а.с. 5-6). За твердженням позивача, на час звернення з вказаним позовом до суду прострочена сума заборгованості [PERSON] перед банком становить 4755 грн 95 коп. Вказана обставина жодним чином не заперечувалася відповідачем, а тому суд бере твердження банку до уваги та вважає дану заборгованість доведеною. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Оскільки у цій справі відповідач не надав суду жодних доказів виконання ним його грошового зобов`язання, то позивач має право на відшкодування останнім понесених ним інфляційних втрат, а також 3 % річних. При цьому, суд приймає до уваги розрахунки надані позивачем (а.с. 7-8) та вважає їх обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 8891 грн 49 коп. з яких: 7871 грн 87 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1019 грн 62 коп. 3 % річних від простроченої суми. У зв`язку з тим, що позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2102 грн судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved