Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг, відповідачка підписала заяву №б/н від 05.10.2007 року, внаслідок чого відповідачці було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт 5000,00 грн., який у подальшому збільшився до 11500,00 грн., згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, з якою у договорі погодилася відповідачка. Станом на 23.06.2020 р. у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 292923,65 грн., однак позивач вважає за доцільне стягнути з відповідачки частину заборгованості у розмірі 134146,13 грн., та просить суд стягнути зазначену суму з відповідачки, оскільки зазначена сума заборгованості до цього часу не погашена, тому позивач був вимушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, раніше просив суд розглянути справу за його відсутністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася,повідомлялася належним чином про місце та час розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надала. Суд вважає можливим розглянути справу заочно, у спрощеному позовному провадженні, за відсутності сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов укладеного кредитного договору № б/н від 05.10.2007 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом збільшився до 11500,00 грн. Відповідачка підписанням заяви позичальника приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 23.06.2020 р., [PERSON] має заборгованість, яка складається з наступного: 13632,70 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 13632,70 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1759,72 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 118753,71 грн. нарахована пеня за період з 05.10.2007 року по 31.10.2018 р., а всього заборгованість складає 134146,13 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість по тілу кредиту та процентам, суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідачка не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростувала наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. З копії заяви від 05.10.2007 р., вбачається, що сплата 3% процентів на місяць на залишок заборгованості за кредитом передбачена у заяві, а тому підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі - 1759,72 грн. Вирішуючи питання про обґрунтованість частини позовних вимог про стягнення пені, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, тому суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 118753,71 грн., за період з 05.10.2007 року по 31.10.2018 року, яку позивач просить стягнути з відповідачки, слід відмовити. Зокрема, як вбачається з довідки банку, відповідачка отримувала 5 кредитних карток, однак строк дії усіх карток сплив, строк дії останньої кредитної картки сплив 06/17 року. Відповідачка до суду із заявою про застосування строку позовної давності не зверталася, тому суд позбавлений можливості застосувати позовну давність згідно ч.3 ст.267 ЦК України. Позивач звернувся до суду із позовом вже після спливу строку позовної давності, а саме у вересні 2020 р. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. \~ Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів». При укладенні договору з відповідачкою, позивач не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, суд вважає, за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 13632,70 грн. та 1759,72 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією (висновком), висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року (справа 342/180/17). Враховуючи вищевикладене, за таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial