Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

АТ «УкрСиббанк» 09.12.2016р. звернулося до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 11371230000 від 14.07.2008р. у розмірі 23\~630,60 доларів США та 19\~041,57 грн. Позовна заява мотивована тим, що банк надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 40\~000,00 доларів США., а останній зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 14.07.2008р. між банком та [PERSON] укладено договір поруки відповідно до умов якого [PERSON] зобовязалась перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору. Однак [PERSON] та [PERSON] порушують взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. [PERSON] 28.03.2017р. звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ «УкрСиббанк», у якому, після неодноразових уточнень, просить суд визнати вищевказаний кредитний договір недійсним. Зустрічна позовна заява мотивована порушеннями, які, на думку [PERSON] мали місце під час укладення Кредитного договору (несправедливість та незаконне надання кредиту у доларах США, ненадання детального графіку платежів, введення в оману позичальника щодо розміру місячного платежу, зростання курсу валют, тощо.). Представником АТ «УкрСиббанк» надано суду заперечення на зустрічну позовну заяву, у яких він посилаючись на безпідставність викладених в ній вимог, просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором. Окрім того, представником АТ «УкрСиббанк» надано суду заяву про застосування до зустрічних позовних вимог наслідків, передбачених ст.267 ЦК України. Представником АТ «УкрСиббанк» надано суду заяву, у якій він просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги первісного позову підтримує та просить задовольнити. Вимоги зустрічного позову не визнає. [PERSON] надав суду заяву, у якій просить справу розглядати за його відсутності, у задоволенні вимог первісної позовної заяви відмовити, вимоги зустрічного позову задовольнити. [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відзив на первісний позов не надала. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;. Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники процесу зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що неявка [PERSON] у судове засідання 21.03.2019р. не перешкоджає вирішенню спору у даній цивільній справі, а також беручи до уваги розумність строків розгляду цивільних справ, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відкладення судового засідання 21.03.2019р. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні заяви, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. З матеріалів первісної позовної заяви вбачається, що 14.07.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11371230000 (далі Кредитний договір), згідно умов якого банк надав останньому кредит у сумі 40 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 193\~684,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а [PERSON] зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається у договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті (т.1, а.с.16-19). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором 14.07.2008р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» також укладено договір іпотеки № 11371230000/11371232000/2/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 10842 (далі Договір іпотеки), згідно з яким позивачем в іпотеку передано наступне нерухоме майно: в житловому будинку літ. А-10 квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 15.11.2000р. за реєстровим №\~4888 (т.1, а.с.91-92) Відповідно до п.1.3 Договору Іпотеки Іпотекодавець та Іпотекодержатель ознайомлені з усіма умовами Кредитного договору, що обумовлюють основне зобовязання в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобовязань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорам. Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобовязань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобовязань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами Кредитного договору, що обумовлюють основне зобовязання. Сторони підтверджують, що іпотекою згідно цього договору забезпечується також і розмір зобовязань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, що обумовлюють основне зобовязання. Зустрічний позов мотивований, зокрема, несправедливістю та незаконним наданням кредиту у доларах США, ненаданням детального графіку платежів, введенням в оману позичальника щодо розміру місячних платежів. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, за змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що спірний Кредитний договір укладено 14.07.2008р. та його умови [PERSON] виконувались до 2015 року, беручи до уваги заяву представника АТ\~«УкрСиббанк» про застосування строку позовної давності, а також відсутність заяви про визнання причин пропуску такого строку поважними, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні зустрічного позову з підстав несправедливості умов Кредитного договору та введення в оману позичальника щодо розміру місячних платежів, у звязку з пропуском [PERSON] трирічного строку позовної давності. Окрім того, як на одну з підстав визнання Кредитного договору недійсним, позивач посилається на те, що видача банком кредиту та сплата процентів за їх користування у валюті, відмінній від української гривні, є порушенням валютного законодавства, що у свою чергу є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки у ньому зобов'язання виражене в іноземній валюті та підлягає виконанню у валюті, відмінній від національної грошової одиниці України. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами першою, другою статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до частини третьої статті 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті і саме з такими умовами кредитування погодився позивач. Згідно з пунктом 1 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»(далі - Декрет) Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Підпунктами «в», «г» пункту 4 статті 5 Декрету встановлено, що для проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальні ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Згідно з пунктом 5 статті 5 Декрету одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Національного банку України від 14 жовтня 2004 року №\~483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії (індивідуальної ліцензії) дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Національним банком України було видано ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» банківську ліцензію №\~70 від 24 грудня 2002 року на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, суд також не бере до уваги посилання відповідача на невідповідність умов кредитного договору законодавству України з підстав, пов'язаних з валютою кредитування. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним не підлягають задоволенню. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Всупереч вищевикладеним положенням [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором №\~11371230000 від 14.07.2008р., яка відповідно до розрахунку станом на 23.09.2016р. становить 23 630,60 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 20\~599,00 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2\~453,00 доларів США за строк з 10.12.2015р. по 23.09.2016р.; заборгованості за процентами у розмірі 3\~031,60 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 2\~737,65 доларів США за строк з 01.11.2015р. по 31.08.2016р. (т.1, а.с.36-46). Окрім того, АТ «УкрСиббанк» також нарахована пеня у загальному розмірі 19\~041,57 грн., яка складається з: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 12.12.2015р. по 23.09.2016р. у розмірі 8\~632,28 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.12.2015р. по 23.09.2016р. у розмірі 10\~409,29 грн. (т.1, а.с.36-46). Отже, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов Кредитного договору у АТ «УкрСиббанк» виникло право вимоги дострокового повернення кредитних коштів. В якості забезпечення зобовязань позичальника за вказаним Кредитним договором 14.07.2008р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 217044, відповідно до умов якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що випливають з кредитного договору (т.1, а.с.28-29). Відповідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку божників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги АТ «УкрСиббанк» є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved