Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

В березні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку та стягнути з відповідача додаткові витрати на доньку в розмірі 8400 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, надав суду відзив на позовну заяву (а.с.64-66). Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Відповідно до сит. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO], яка навчається за державним замовленням на третьому курсі денного відділення Комунального вищого навчального закладу «Кам?янський музичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» І рівня акредитації за спеціальністю «Музичне мистецтво» з 01 вересня 2016 року, що підтверджується довідкою №27/11-90 від 27 листопада 2018 року (а.с.81). Навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, дата закінчення навчання - 30 червня 2020 року. [PERSON] стипендію не отримує, що підтверджується Довідкою про доходи №34 від 02 квітня 2018 року (а.с.24). Батько в свою чергу добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Оцінюючі з'ясовані в судовому засіданні обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Встановлено, що на даний час відповідач офіційно не працює, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Позивачка не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд визнає встановленою обставину доводів відповідача на заперечення ним позовних вимог щодо відсутності у нього об'єктивної змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Оскільки така спроможність за приписом ст. 199 СК України, є обов'язковою умовою для покладення на батька обов'язку утримувати повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, її відсутність зумовлює висновок суду про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за безпідставністю позовних вимог. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на доньку в розмірі 8400 грн., суд прийшов до наступного. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Суд при розгляді даного позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах,на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). В судовому засіданні встановлено, що 11 грудня 2015 року, за 9 місяців до початку навчання у КВНЗ «Кам?янський музичний коледж», позивачем [PERSON] було придбано синтезатор вартістю 8400 грн. для розвитку музичних здібностей доньки (а.с.15). Суд вважає, що навчання дитини в музичному коледжі, не є обставиною, яка потребує саме додаткових витрат. На переконання суду, придбання музичного інструменту спрямоване лише на покращення розвитку, підвищення її рівня освіти для підготовки дитини до самостійного дорослого життя. В силу вимог ч. 3 ст. 150 СК України, готування дитини до самостійного життя є прямим обов'язком батьків, який не кореспондується з обов'язком нести додаткові витрати, і відвідування дитиною музичної школи є лише способом виконання батьками цього обов'язку, який заслуговує на увагу, однак не підтверджує існування особливих обставин. На переконання суду, не може бути віднесено до додаткових витрат - витрати, понесені на придбання музичного інструменту. По-перше, з накладної №864 від 11 грудня 2015 року неможливо встановити хто і для кого придбавав синтезатор, та по-друге, не доведеною є необхідність придбання інструменту, і в третє, в коледжі де навчається [PERSON] наявні музичні інструменти. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: dismissed