Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15586,60 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 12.12.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 12.07.2018 року має заборгованість в сумі 15586,60 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1686,99 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 1194,25 гривень, заборгованості за пенею в сумі 11486,95 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в сумі 718,41 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути за відсутності представника позивача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 12.12.2012 року АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом на суму 2100,00 гривень в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків у зазначені строки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту (а.с.8). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг позичальник дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (а.с.18). Взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту відповідач порушив і станом на 12.07.2018 року відповідно до розрахунку позивача створив заборгованість в сумі 15586,60 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1686,99 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 1194,25 гривень, заборгованості за пенею в сумі 11486,95 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в сумі 718,41 гривень. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено витягом з тарифів обслуговування кредитних карт та Умовами та правилами надання банківських послуг, наданими позивачем (а.с.9, 10-24). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, заявлені позивачем вимоги є обґрунтовані, оскільки відповідач порушив зобовязання за кредитним договором, який не повертає. Однак при нарахуванні неустойки позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій в сумі 500,00 грн. фіксована частина та 718,41 грн. процентна складова за одне й те ж порушення, тобто здійснено подвійне нарахування неустойки, що не допускається. Згідно з положенням ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Тому, суд відмовляє у стягненні штрафу у розмірі фіксованої частини в сумі 500,00 грн. з підстав того, що договір і розрахунок штрафних санкцій в цій частині суперечить положенню ч.2 ст.549 ЦК України, відповідно до якої штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Тому суд вважає, що відповідач в цій частині має нести відповідальність за порушення зобовязання, сплативши штраф в сумі 718,41 гривень(процентна складова). Виходячи з встановленого, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 1686,99 гривень, заборгованість по відсоткам в сумі 1194,25 гривень, заборгованість за пенею в сумі 11486,95 гривень та неустойку у виді штрафу в сумі 718,41 грн. (процентна складова), а всього суму заборгованості, яка становить 15086,60 гривень. Ці обставини підтверджуються письмовими доказами у справі, документами на підтвердження договірних відносин по отриманню кредиту (копією заяви позичальника, умовами та правилами надання банківських послуг, розрахунком заборгованості). Таким чином, з відповідача, належить стягнути суму заборгованості у звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором та понесені витрати позивачем у справі по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial