Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11520,45 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14.10.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачем зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.03.2020 року має заборгованість в сумі 11520,45 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 2539,89 гривень, заборгованості по нарахованим та простроченим відсоткам в сумі 0,00 гривень, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, в сумі 1016,26 грн., заборгованості за пенею в сумі 6939,52 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в сумі 524,78 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань від неї до суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 14.10.2010 року АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу платіжну картку зі кредитним лімітом на суму 300,00 гривень, який в подальшому було збільшено, в обмін на зобов`язання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків у зазначені строки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг позичальник дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту відповідач порушила і станом на 22.03.2020 року відповідно до розрахунку позивача створила заборгованість в сумі 11520,45 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 2539,89 гривень, заборгованості по нарахованим та простроченим відсоткам в сумі 0,00 гривень, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України, в сумі 1016,26 грн., заборгованості за пенею в сумі 6939,52 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в сумі 524,78 гривень. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено анкетою-заявою, довідкою про умови кредитування та Умовами та правилами надання банківських послуг, наданими позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, заявлені позивачем вимоги є обґрунтовані, оскільки відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, який не повертає. Однак не відповідає вимогам закону й вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення зобов`язання у виді одночасного стягнення штрафу та пені оскільки це має ознаки притягнення до відповідальності двічі за одне й те ж саме правопорушення. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування статті 61 Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу), відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1 статті 61 Конституції України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині стягнення штрафу у розмірі 500,00 гривень (фіксована частина) та 524,78 гривень (процентна складова) належить відмовити. Застосування лише одного виду відповідальності за порушення умов кредитного договору у вигляді пені не суперечить закону. Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір заборгованості за пенею з 6939,52 грн. до 2539,89 грн., оскільки її розмір значно перевищує розмір основної заборгованості, а також з врахуванням того, що відповідачем здійснюється періодичне часткове погашення заборгованості за наданим кредитом. Згідно з положеннями cт. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми. Проте з наданої позивачем довідки про строк дії картки вбачається, що її термін дії закінчується 07/21, тобто відповідач не має на момент звернення до суду із позовом простроченої заборгованості, у зв`язку із чим вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст.. 625 ЦК України є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Стягнути відсотки відповідно до умов договору суд не має змоги, оскільки позивачем така вимога не заявлена, а суд відповідно положень ч. 2 ст. 264 ЦПК України не може виходи за межі позовних вимог. Виходячи з встановленого, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 2539,89 гривень, заборгованість за пенею в сумі 2539,89 гривень, а всього суму заборгованості, яка становить 5076,78 гривень, та понесені витрати позивачем у справі по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial