Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

В березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив скасувати постанову Красногвардійського відділу держаної виконавчої служби Дніпропетровського міського Управління юстиції від 11.10.2006 року стосовно накладення арешту на майно що належить [PERSON]; зняти арешт та заборону відчужень з нерухомого майна що належить йому, а саме з 9/100 частини домоволодіння № 97 по вулиці Свердлова у м. Дніпропетровську; виключити з 9/100 частини домоволодіння №97 по вулиці Свердлова у м. Дніпропетровську з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що він - [PERSON], є власником 9/100 частин домоволодіння що знаходиться за адресою: вул. Свердлова буд. 97 в м. Дніпропетровську. Він звернувся до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] для переоформлення його частини домоволодіння. Як з'ясувалося з відповіді КП ДМБТІ отриманої на запит нотаріуса, арешт на майно було накладено Постановою ДВС в Красногвардійському районі від 11.10.2006 р. На звернення до ДВС в Красногвардійському районі стосовно вищезгаданого арешту, він отримав довідку № 1303 від 11.02.2016 року в якій повідомляється що згідно з даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавче провадження по виконавчому листу № 2-584, виданого 13.03.2001 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська,12.05.2010 року закінчено на підставі п. 9, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Дійсно у 2009 році він дізнався про існування виконавчого провадження, за виконавчим листом № 2-584 виданого 13.03.2001року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з нього - [PERSON] на користь його колишньої дружини [PERSON] аліментів на утримання дитини. Але оскільки їхня донька, увесь цей час проживала разом із ним, і повністю знаходилася на його утриманні, він звернувся до [PERSON] з проханням не вводити суд і виконавчу службу в оману, стосовно того, на чиєму утриманні знаходиться їхня донька. Як йому відомо, [PERSON] звернулася до Новомосковського МРУЮ з заявою про відкликання виконавчого листа (так як на той момент виконавчий лист № 2-584 був надісланий за його заявою до ДВС за його фактичним місцем мешкання). 12.05.2010 року ВДВС Новомосковського МРУЮ було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження. На його звернення до ДВС в Красногвардійському районі стосовно зняття арешту, він отримав відповідь за №3734/10 від 23.02.2016 року в якій зазначено, що задовольнити заяву, та зняти накладений арешт не можливо, так як архівна справа знищена, а йому запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту. Враховуюче викладене, позивач звертається до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні письмові докази у їх сукупності судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 1994 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 1-1811, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №447 за реєстровим №135 належить 9/100 частин домоволодіння № 97 по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську, що підтверджується договором купівлі продажу від 16 червня 1994 року (а.с.4-5) та довідкою Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 1030 від 01 лютого 2016 року (а.с.6). Відповідно до вказаної довідки Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 1030 від 01 лютого 2016 року, постановою ДВС в Красногвардійському районі від 11 жовтня 2006 року накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме на 9/100 частин домоволодіння № 97 по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську (а.с.6). Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2001 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки Світлани, [INFO], були стягнуті аліменти. Згідно інформаційного листа Красногвардійського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ за №3734/10 від 23 лютого 2016 року, 13.04.2001 року на адресу відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшов виконавчий лист № 2-584 виданий 13.03.2001 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON]. Цього ж дня на підставі ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 18.01.2001 року) було відкрито виконавче провадження № 16521038. 23 грудня 2009 року відповідно до заяви боржника було встановлено, що він мешкає за адресою: вул. Мира, 36, п.г.т. Губиниха, Новомосковський район, Дніпропетровська область. Відповідно до п. 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 21.01.2010 року) виконавчий лист було направлено до ВДВС Новомосковського МРУЮ. У ході виконавчого провадження державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника (а.с.9). Постановою державного виконавця ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 12 травня 2010 року на підставі п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 21.01.2010 року), згідно заяви стягувача, виконавчий лист повернутий в суд без виконання, вищевказане виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-584, виданого 13 березня 2001 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було закінчено (а.с.8). Згідно довідки ВДВС Новомосковського МРУЮ № 1303 від 11 лютого 2016 року встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, виконавче провадження за номером 18682094 по виконанню виконавчого листа № 2-584, виданого 13.03.2001 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, 12.05.2010 року закінчено на підставі п. 9, ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.7). 21 травня 2010 року вказана постанова та виконавчий лист надійшли до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та містяться в матеріалах цивільної справи № 2-584/2001 (архівна справа). Крім того, як вбачається з інформаційного листа Красногвардійського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ за № 3734/10 від 23 лютого 2016 року, відповідно до Інструкції з ведення діловодства в органах державної виконавчої служби архівне провадження зберігаються 3 роки після дати його завершення, тобто архівне провадження № 16521038 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] знищено. На підставі п. 2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» Красногвардійським відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] запропоновано звернутися до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ для вирішення питання про зняття арешту (а.с.9). Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 21.01.2010 року, що діяла на час винесення постанови від 12.05.2010 року) встановлені наслідки завершення виконавчого провадження, згідно яких, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Судом встановлено, що згідно постанови від 12.05.2010 року про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не було вирішено питання про зняття арешту з майна, тобто не виконані вимоги ст. 38 ЗУ «Пров виконавче провадження» (у редакції, що діяла на той час). На теперішній час виконавче провадження №18682094 знищено, питання про зняття арешту з майна боржника державним виконавцем не вирішено, через що позивач не може у повній мірі реалізувати свої права щодо розпорядження своєю власністю, а тому суд приходить до переконання, що порушено право Позивача підлягає судовому захисту. Згідно\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині зняття арешту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає необхідним зняти арешт та заборону відчуження з 9/100 частин домоволодіння № 97 по вул. Свердлова в м. Дніпропетровську, що належить [PERSON], накладений постановою Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 11 жовтня 2006 року. Щодо позовних вимог позивача про скасування постанови Красногвардійського ВДВС від 11 жовтня 2006 року про накладення арешту на майно, яке належить [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 24 Закону України «Пров виконавче провадження» (у редакції Закону від 13.06.2006 року, що діяла на час її винесення) за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом. Згідно ст. 55 Закону України «Пров виконавче провадження» (у редакції Закону від 13.06.2006 року, що діяла на час її винесення) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За таких обставин суд зазначає, що постанова від 11 жовтня 2006 року про накладення арешту на майно, яке належить [PERSON] винесена державним виконавцем на підставі Закону та в межах повноважень наданих йому Законом, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині виключення з 9/100 частин домоволодіння № 97 по вул. Свердлова у м. Дніпропетровську з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, суд зазначає, що належних доказів на підтвердження того факту, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис про заборону відчуження 9/100 частин домоволодіння № 97 по вул. Свердлова у м. Дніпропетровську, Позивачем суду не надано, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. Крім того, наявність судового рішення про зняття арешту та заборону відчуження з нерухомого майна, є самостійною підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису, у випадку його наявності, про зняття арешту та заборони відчуження цим майном. Доказів в підтвердження того, що рішення суду про зняття арешту та заборону відчуження з нерухомого майна, не буде виконане та арешт не буде знято позивачем не надано, а тому вимоги позивача є передчасними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~\~висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. На підставі ст.ст. 24, 37, 38, 55 Закону України «Про виконавче провадження», ст.16,319,321 ЦК України, та

Outcome: partial