Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне.18.04.2007 між позивачкою та відповідачем було розірвано шлюб. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розлучення відповідач перестав брати участь у вихованні дитини, відмовлявся надати будь-яку допомогу та приймати участь у житті дитини. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2016 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, однак станом на 19.02.2018 року виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка складає 28 637,97грн. з 2006 року [PERSON] дитину не відвідує, не спілкується, турботу не проявляє, своїми діями весь період часу ухиляється від виконання рішення суду, порушує права дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Весь час за дитиною доглядає позивачка, повністю забезпечує його матеріально, виховує, піклується про нього, син проживає разом з нею в її квартирі. В судове засідання позивачка не з`явилась, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Представник третьої особи: орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської радив судове засідання не з`явився, про час та дату засідання сповіщено належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги вважають обґрунтованими. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.05.2004року, виданого Першім відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №683. Батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.11.2016 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області, позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.07.2016 року по справі №523/8021/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 07.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Згідно довідки про неотримання доходів Комінтернівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27.01.2017 року №34-552, [PERSON] не отримувала аліменти в період з 07.06.2016 року по 24.01.2017 рік за виконавчим листом №523/8021/16-ц, який видав Суворовський районний суд м. Одеси 25.07.2016 року. Відповідно до розрахунку заборгованості Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.02.2018 року №34-3730, сума заборгованості по аліментам [PERSON] станом на 19.02.2018 рік - 28 637,97грн. Згідно довідки Одеської загальноосвітньої школи №12 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області від 20.02.2018 року №76, [PERSON] навчається в загальноосвітній школі в 8-б класі. Відповідно до характеристики, наданої директором Одеської загальноосвітньої школи №12 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради [PERSON] ., на учня 8-б класу [PERSON] , мати приділяє належну увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори, цікавиться його життям, батько ні відвідував школу, не цікавився життям сина. Згідно довідки Керуючої компанії «Суворовський» від 22.02.2018 року, [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою прописаний та зареєстрований її син - [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від 12.07.2018 року №01-05-3/2676, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, згідно з роз`ясненням Пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідач не приділяє неповнолітньому сину уваги, не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved