Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в жовтні 2017 року уточнив та просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року в розмірі 14026,84 доларів США, що за курсом 25,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.08.2017 року складає 356983 грн. 08 коп., а також стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNDZGA00000861, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 36000,00 доларів США на термін до 23 лютого 2017 року. В порушення умов договору відповідач має заборгованість за крижиним договором, яка станом на 23 серпня 2017 року складає в розмірі 14026,84 доларів США, тому Банк звернутися до суду для стягнення вказаної вище суми заборгованості. В серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання зобовязання належним чином виконаним, який в грудні 2017 року уточнив та просив ухвалити рішення, яким визнати зобовязання його, [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року належним чином виконаними у повному обсязі; визнати таким, що припинив дію кредитний договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на його користь судовий збір у розмірі 640 грн. В обґрунтування зустрічного позову позивач вказав на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, яка задоволена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року, і з [PERSON] вже стягнуто та сплачено заборгованість в розмірі 248 139,86 грн. повністю . Представник Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги банку підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Зустрічні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні. Адвокат [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] заявлені вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в зустрічному позові. Позовні вимоги за основним позовом не визнала, та просила відмовити. Представник третьої особи [PERSON] за довіреністю [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримав, заперечував проти основного позову. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила висновок економічного дослідження від 19 березня 2018 за №16/03/2018 (том №2 а.с.164-190). Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши експерта [PERSON], суд прийшов до наступного. Встановлено, що 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNDZGA00000861, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 36000,00 доларів США, а [PERSON] зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 лютого 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 36000 доларів США на наступні цілі: ремонтно-будівельні роботи, а також у розмірі 3600,00 доларів США на сплату страхових платежів у виплатах та в порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору (а.с.16-18). Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 571,85 доларів США для погашена заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 28 число кожного місяця. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 лютого 2007 року було укладено договір іпотеки №DNDZGA00000861 квартири, за умовами якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 23 листопада 2004 року за реєстровим номером №3851, зареєстрованого КП ДМБТІ (том №1 а.с.91-93). Встановлено, що протягом 20072010 року [PERSON] сплачував грошові кошти на погашення кредиту не в повному обсязі, внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 247 639,86 грн., витрати за надання юридичних послуг та витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права в розмірі 500,00 грн., а всього стягнуто 248139,86 грн. Вказане рішення вступило в законну силу. Відповідно до висновку експертного економічного дослідження спеціаліста [PERSON] від 19 березня 2018 за №16/03/2018 (том №2 а.с.164-190), встановлено, що станом на 27.02.2015 року сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 248139,86 грн., з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 300557,02 грн., за період починаючи з 24.09.2010 року на транзитний рахунок № 29095050227611 - погашена повністю; станом на 15.05.2015 року сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 248139,86 грн., з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 299211,82 грн., за період починаючи з 15.06.2011 року на транзитний рахунок №29095050227611 - погашена повністю; станом на 15.05.2015 року сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 248139,86 грн., з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 304207,03 грн., за період починаючи з 22.07.2011 року на транзитний рахунок №29095050227611 - погашена повністю; також встановлено, що сплачені за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року на транзитний рахунок №29095050227611 грошові кошти в період з 23.07.2007 року по 30.12.2009 року розподілялись в погашення заборгованості за кредитним договором на дати сплати не в повному обсязі (детально дані щодо затримки розподілу грошових коштів наведено в таблиці №2); за даними виписок банку по рахунках з обліку комісії за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року сума винагороди банку (комісії), що утримана з позичальника, згідно п.7.1 кредитного договору, за період з 23.02.2007 року по 24.09.2010 року складає 3024,00 доларів США, за даними виписок банку по рахунках з обліку комісії за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року сума комісії нарахована банком за період з 25.09.2010 року по 05.02.2017 року (остання дата нарахування) складає 5472,00 доларів США; в зв'язку з поганою якістю наданих копій виписок банку по рахунках з обліку заборгованості по кредитному договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, не надається за можливе визначити в якому розмірі відсотків річних, за даними бухгалтерського обліку, нараховувалась пеня на суму простроченого платежу за період з 23.02.2007 року по 24.09.2010 року, відповідно до п.4.1 кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, розмір пені на суму простроченого платежу становить 0,15% від суми простроченого платежу (але не менше 1 гривні за кожний день прострочки), тобто 54,75% відсотків річних; за даними виписки банку по рахунку з обліку заборгованості по кредиту №22030050211816 сума страхових платежів, включених Банком до суми загального боргу по кредитному договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року: за період з 23.02.2007 року по 24.09.2010 року складає 794,94 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 5231,90 грн., за період з 25.09.2010 року по 21.02.2014 року складає 882,52 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 7211,32 грн.; в результаті співставлення даних виписки по кредиту договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року за період 23.02.2007 - 23.02.2017 роки, в частині платежів клієнта в погашення заборгованості по кредитному договору, з даними виписки по транзитному рахунку №22092050263448 за період з 23.02.2007 року по 12.03.2018 року встановлена розбіжність, а саме: в Виписці по кредиту договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року - 23.02.2017 року (розрахунок заборгованості банку) не враховані суми погашення заборгованості по кредиту, які відображені в виписці по транзитному рахунку №29095050227611 (документ бухгалтерського обліку банку) на загальну суму 3572,13 доларів США, в Виписці по кредиту договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року за період 23.02.2007 - 23.02.2017 (розрахунок заборгованості банку) за періоди з 05.03.2008 року по 30.12.2009 року та з 19.12.2012 року по 16.09.2013 року відображені суми погашення заборгованості по кредиту на дати надходжень грошових коштів не в повному обсязі. Таким чином, згідно п.5.4 кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, при порушенні позичальником строків платежів по будьякому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у звязку з чим Банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову». Банк, звернувшись до суду, предявивши вимоги та розрахувавши заборгованість станом на 24.09.2010 р. змінив умови договору згідно п.2.3.3.а) цього договору, стягнув штраф, який є додатковим прибутком, та в повному обсязі задовольнив свої вимоги по стягненню заборгованості по кредитному договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, зажадавши дострокового його виконання. Відповідно до п.2.3.3 Кредитного договору, банк на власний розсуд, має право: а) змінити умови договору-зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.212, 611,651 Цивільного кодексу України, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором; б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором; в) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії Договору Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобовязання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє Позичальника від відповідальності за порушення зобовязань. Відповідно до ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобовязання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події(ч. 1 ст. 530 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно є обовязковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України. Цей же висновок застосований Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного Цивільного Суду в постанові по цивільній справі №564/2199/15-ц від 14 лютого 2018 року, та Великою Палатою Верховного Суду в постанові по цивільній справі № 910/10156/17-ц від 10 квітня 2018 року. Застосування положень статті 1048 ЦК України при вирішенні спорів про стягнення відсотків, нарахованих за умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення, суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов'язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. І за такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності. Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором та цієї ж ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника. Таким чином, оскільки є ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку предявлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобовязань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час предявлення вимоги. Вищевказане рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року, виконувалось добровільно [PERSON], яка сплачувала грошові кошти, як іпотекодавець. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Разом з тим ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобовязання вважаються припиненими. Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 04 квітня 2017 року визнано зобовязання [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23.02.2007 р. укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] належним чином виконаними у повному обсязі, відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року (том№1 а.с.102-104). Згідно з положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» у уточнюючому позові додаткових заборгованостей: 13175,99 доларів США - заборгованість за кредитом, 1528,77 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 24268,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором суперечать положенням Конституції України, діючому законодавству України та умовам кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23.02.2007 року. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і теж саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчать про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України. Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк», не вправі застосувати положення п.7.4 кредитного договору, який вже був змінений достроковим стягненням повної суми боргу з Позичальника, а з урахуванням положень п.5.4 кредитного договору, він Кредитор, враховує в своїх розрахунках заборгованості всі зобовязання Позичальника. Тому, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» порушують вимоги діючого законодавства та є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Крім того, як зазначено в Аналізу судової практики розгляду цивільних прав, що витікають з кредитних правовідносин, проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобовязань, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Таким чином, грошові зобовязання [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виконані у повному обсязі і задовольняють вимоги банка в повному обсязі. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, тобто зобовязання [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року є належним чином виконаними, кредитний договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року припинив свою дію. Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості то вони задоволенню не підлягають у звязку з необґрунтованістю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 640 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved