Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь борг по кредитному договору №DN81AR0027004 від 18.06.2007 року в сумі 480153,07 грн. Свої вимоги мотивували тим, що 18.06.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір № DN81AR0027004, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 67446,80 грн. на термін до 17.06.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється наступним чином: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також з інших витрат згідно умов кредитного договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у встановлений строк кредит не повернув і станом на 16.10.2015 року має заборгованість у розмірі 480153,07 грн., яка складається з наступного: -58157,60 грн. - заборгованість за кредитом; -97213,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -16151,61 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 308630,32 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Ухвалою суду від 18.11.2015 року відкрито провадження в даній справі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № DN81AR00270004 від 18.06.2007 року в розмірі 343045,50 грн. та судовий збір в сумі 5145,68 грн. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.02.2020 року скасоване заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14.03.2016 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судове засіданні представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що розмір заборгованості по кредитному договору, визначений представником позивача не відповідає дійсності, документально не підтверджений та суперечить даним, які зазначені в виписці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.12.2019 року. При цьому, останній платіж було здійснено 01.10.2018 року, у зв`язку з чим позивач пропустив строки позовної давності та вона має бути застосовано до усіх вимог позивача. Як вбачається з матеріалів справи 18.06.2007 року між ЗАТ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DN81АR00270004. Відповідно до п.3.1. кредитного договору за користування кредитом у період списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 даного договору. 3.3. Кошти, отримані від позичальника, для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п.2.2.9, 2.3.8. цього договору, далі пені згідно розділу 5 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана Позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п.6.8), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі-кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеного в п.7.1 Договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п.7.1. даного договору), відсотків, і/або частини Кредиту до останнього дня Періоду сплати, вони вважаються простроченими. 3.3. Нарахування відсотків, здійснюється в останню дату їх сплати, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного Періоду сплати включно. Дата погашення Кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми Кредиту. 3.5. Для погашення заборгованості за даним Договором, у тому числі винагороди й відсотків за користування Кредитом, Позичальник надає Банку кошти на Рахунки для зарахування коштів. 3.7. Позичальник сплачує Банку винагороду, в розмірі й у строки, зазначені в п. 7.1 даного Договору. Якщо згідно п. 7.1 даного договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п. 7.1 ) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення Кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього Періоду сплати до дня остаточного погашення Кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по Кредитному договору не проводиться. 3.8. При непогашенні Кредиту в строки, зазначені п. п. 2.3.3, 7.1 цього Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченої сумі Кредиту нараховується пеня відповідно до п.3.2 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Відповідно до п.7.1 кредитного договору банк зобов`язується надати «позичальникові» кредитні кошти на строк з 18.06.2007 року по 17.06.2014 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 67446,80 грн., на наступні цілі: 46300,00 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34,0 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №DN81АR00270004 від 18.06.2007 року, договором особистого страхування №DN81LK00270004 від 18.06.2007 року на строк до 17.06.2008 року у сумі 2176,10 грн., а також за надання фінансового інструменту у розмірі 3704,00 грн., та у розмірі 15232,70 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «18» по «22» число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1104,46 грн., для погашення заборгованості кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №DN81AR0027004 від 18.06.2007 року, станом на 16.10.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 480153,07 грн., яка складається з наступного: -58157,60 грн. - заборгованість за кредитом; -97213,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -16151,61 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 308630,32 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Представник відповідача заперечував,що основне зобов`язання у повному обсязі не виконано та просив суд відмовити у позові за пропуском строку позовної давності. Просив взяти до уваги Висновок судової експертизи №88 від 31.12.2019 року, відповідно до якого розмір заборгованості за кредитним договором №DN81AR0027004 від 18.06.2007 року, станом на 16.10.2015 року у розмірі 480153,07 грн. не відповідає даним, що викладені в виписці ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.12.2019 року та документально не підтверджується. Як вбачається із даного позову, позивачем зазначено загальну суму боргу станом на 16.10.2015 року. Умовами укладеного договору між позивачем та відповідачем, зокрема п. 7.1 Договору визначено, що позичальник повертає банку кошти рівними частинами у сумі 1104,46 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та винагородою. Отже, право вимоги виникає на кожен місячний платіж окремо. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13,та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Як вбачається із матеріалів справи, строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором закінчився 17.06.2014 року, а з цим позовом банк звернувся до суду в жовтні 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Так як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку останній платіж відповідачем був здійснений у жовтні 2008 року, отже до платежів, які мали бути внесені позичальником до 20.10.2012 року - суд застосовує строк позовної давності та в цій частині відмовляє в задоволення позовних вимог. Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності на інші платежі, що мали бути здійсненні позичальником. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд доходить висновку щодо доведеності наявності заборгованості за тілом кредиту та відсотками за період з 20.10.2012 року по 17.06.2014 року в розмірі 22089,20 грн. Щодо наявної заборгованості за комісією в розмірі 16151,61 грн. та пенею в розмірі 308630,32 грн. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06.09.2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною, а тому суд не враховує заборгованість по комісії за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідно до приписів ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК України про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1565,78 грн. (розмір задоволених вимог позивача складає 21,74% від загального розміру, отже судовий збір стягується пропорційно частці задоволених вимог). Враховуючи наведене та

Outcome: partial