Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач, внаслідок невиконання умов кредитного договору без номера від 17.08.2012 має заборгованість перед позивачем на загальну суму 10686,99 грн. Крім того позивач просить стягнути на його користь з відповідача 2102,00 грн сплаченого судового збору. Ухвалою судді від 18.12.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник Банку не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у передбаченому законом порядку. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача та не подання відзиву відповідачем ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Згідно із частинами першою, другою та п`ятою ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 207, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди . Так, судом встановлено, що 17.08.2012, [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву без номера про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», а також погодився із тим, що ця заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с.10, 11-37). Як вбачається із довідки наданої позивачем, 07.06.2017 Банком було видано [PERSON] кредитну картку: № [NUMBER] зі строком дії до 03/21 (а.с.9). Як стверджує позивач, внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань по вищезазначеному договору, станом на 14.10.2020 утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму - 10686,99 грн (а.с.5-7 ), з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7501,21 грн; заборгованість за відсотками - 499,38 грн; нарахована пеня - 2686,40,00 грн. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до положення ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.2.1.5.5 Договору відповідач зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також на підставі п.2.1.5.6 Договору відповідач у разі невиконання ним зобов`язань на вимогу Банку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. Згідно п.2.1.12.6 Договору за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п.2.1.12.6.1 Договору у разі виникнення прострочених зобов`язань, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) - базова процентна ставка за договором/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня (2) - 1% від заборгованості, нараховується 1 раз на місяць. При наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів. Згідно п.2.1.12.11 Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або в певній частці у разі невиконання клієнтом своїх боргових зобов`язань за цим договором. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.2.4 Договору, на підставі якого відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням банку. Як вбачається з довідки банку, [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у сумі 2900,00 грн (а.с.8). Матеріалами справи доводиться укладення між відповідачем та банком кредитного договору без номера від 17.08.2012 року. Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що сторони перебувають у договірних правовідносинах. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, нараховані відсотки та пеню. Як на підставу своїх позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на витяги із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», доданих до позовної заяви. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт, передбачено всі умови щодо користування кредитом, в тому числі процентна ставка, розмір комісії та пені, розмір штрафів банку (а.с.11). Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за кредитом, банком, окрім розрахунку такої заборгованості, надано виписки по картковому рахунку (а.с.46-47), з яких вбачається, що позичальник [PERSON] користується кредитними коштами та частково виконує свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, у сукупності із розрахунком заборгованості, є доказом отримання позичальником кредитних коштів та їх фактичного використання, а тому стягненню з відповідача на користь банку підлягає вказана сума фактично отриманих кредитних коштів в сумі 7501,21 грн, нараховані відсотки у сумі 499,38 грн та 2686,40 грн нарахованої пені, розмір яких відповідачем не спростовано. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому стягненню з відповідача підлягає 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved