Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

АТ КБ «ІІРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачки, у якому вказав, що [PERSON] , відповідно до укладеного договору б/н від 23.03.2012 року, отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Позивачем 13.08.2018 року була направлена претензія кредитора до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори, та 28.09.2018 року отримана відповідь, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщинине звертались, а спадкова справа заведена на підставі претензії АТ КБ «ІІРИВАТБАНК». Позивач вважає, що відповідач прийняла спадщину до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. 12.09.2019 року до спадкоємця направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті спадкодавця, заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 23.03.2012 року становить 11237,13 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2055,86 грн., та заборгованості по відсоткам 9181,27 грн. Посилаючись на норми ст. 259, 526, 527, 530, 608, 1218 -1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, та судовий збір. 10.01.2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. 03.03.2020 року до суду з Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №154/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Як вбачається з повідомлення Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , саме за цією адресою відповідачка повідомлялася про розгляд справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала, від отримання судової повістки відмовилася, не з`явившись до органів пошти за її отриманням. Судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, [PERSON] , 23.03.2012 року у ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», правонаступником якого виступає АТ КБ «ІІРИВАТБАНК», оформиванкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг на отримання кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3000 грн. У заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд вважає, що сторони уклали договір кредиту, суть якого полягає у наданні грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується наданими суду письмовими фактичними даними. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Про добровільність дій відповідача, та його обізнаність про умови кредитування свідчить підпис в графі заяви, в якій від першої особи констатує те, що ознайомлений і погоджується з умовами надання кредитних коштів. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до копії спадкової справи №154/2018(індекс справи 02-14)від 15.08.2018 року, згідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, [PERSON] [INFO] помер [INFO] . Згідно до розрахунку наданого суду позивачем,та станом на 01.08.2019 року, сума заборгованості за кредитом становить 11237,13 грн., і складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 2055,86 грн., та заборгованості по відсоткам 9181,27 грн. 20.07.2018 року позивач АТ КБ «ІІРИВАТБАНК»направив до Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ІІРИВАТБАНК»в спадкову масу , повідомити спадкоємців про наявність заборгованості 15.08.2018 року, за претензією АТ КБ «ІІРИВАТБАНК» було заведено спадкову справу №154/2018(індекс справи 02-14)до майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно з копією спадкової справи№154/2018(індекс справи 02-14) до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємці померлого за заповітом чи за законом із заявами про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. 30.08.2019 року АТ КБ «ІІРИВАТБАНК»оформив лист претензію та направив 12.09.2019 року на адресу відповідача [PERSON] , про сплату нею як спадкоємцем за законом на користь Банку заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором від 23.03.2012 року, у розмірі 11237,13 грн. Суд виходить з того, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №320/6489/16-ц. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, та фактично стверджував, що відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті позичальника [PERSON] за законом відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент його смерті постійно проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин позивач суду не надав, відповідні докази в матеріалах спадкової справи, яка була відкрита після смерті [PERSON] , та витребувана судом, відсутні. З отриманої від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповіді щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] , остання на день смерті позичальника була зареєстрований за адресою [ADDRESS] (до перейменування пр. Радянський) з 24.07.2001 року по теперішній час. З наданих до суду копії паспортів померлого [PERSON] та відповідача [PERSON] встановлено, що їх місце реєстрації вказано як [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України необхідно встановити факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Сама по собі реєстрація відповідача [PERSON] за тією ж адресою, де був зареєстрований померлий [PERSON] не є безумовним доказом постійного проживання [PERSON] саме за цією адресою, а відповідно і того, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Інших доказів, які би підтверджували постійне проживання відповідача [PERSON] разом зі спадкодавцем, позивачем не надано. Також суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження родинних стосунків відповідачаОлійник Т.В. з померлим [PERSON] і відповідно віднесення її до певної черги спадкоємців за законом. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі заборгованості, яка виникла за життя спадкодавця. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємицею померлого, прийняла після нього спадщину, та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано суду жодних доказів обсягу майна, отриманого спадкоємцем у спадщину після смерті [PERSON] , та його вартості. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано до суду доказів переходу прав та обов`язків померлого [PERSON] до відповідачки [PERSON] , як спадкоємця,не надано суду доказів, що спадкодавець залишив після своєї смерті взагалі будь-яке майно у спадщину. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а саме відсутності підстав для стягнення з відповідача [PERSON] боргу за кредитом спадкодавця, позов АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставним, не доведеним матеріалами справи, а тому не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed