Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Болградська районна державна адміністрація Одеської області в особі Болградського районного органу опіки та піклування звернулася з даним позовом (а.с.1), який згодом уточнила (а.с.27), до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав, оскільки останні є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. З двомісячного віку і по теперішній час дитина проживає з бабусею, яка займається його вихованням та утриманням. Відповідачі ніяким чином не піклуються про сина, не проявляють заінтересованості в його подальшій долі, не цікавляться його успіхами, станом здоров'я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням та підготовкою до самостійного життя, тобто жодним чином не беруть участь у житті сина. Крім того, на теперішній час батьки дитини створили інші окремі сім'ї. Орган опіки та піклування подавши зазначений позов, в першу чергу захищає інтереси неповнолітнього [PERSON] та просить позов задовольнити, позбавити [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] та стягувати з відповідачів аліменти на утримання дитини на користь опікуна, в сім'ї якого виховується дитина, в розмірі 150 гривен з кожного. Представник позивача, Янчева Г.Ф., яка діє за дорученням (а.с.32), в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, та надала пояснення з підстав зазначених в позові. Повідомила про те, що з заявою до органу опіки та піклування звернулася [PERSON], яка просила позбавити батьківських прав її сина [PERSON] та мати хлопчика [PERSON] батьківських прав відносно онука (їх сина) [PERSON]. При перевірці заяви і підготовці даного питання до засідання органу опіки та піклування, було з'ясовано, що батьки дійсно не займаються вихованням свого сина [PERSON], не цікавляться його життям, здоров'ям, навчанням, фізичним та духовним розвитком, тощо. Тобто, самоусунулися від виховання сина. Кожний з них має свою сім'ю, та виховують дітей в цих сім'ях. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що він останні тринадцять років проживає окремо від сина [PERSON], який залишився проживати з бабусею [PERSON], створив нову сім'ю, має двох дітей, позбавлений матеріальної можливості допомагати своєму сину [PERSON], оскільки не має постійної роботи. Вихованням та долею сина не цікавиться, вважає, що бабуся [PERSON] достатньо забезпечую його сина, та на належному рівні його виховує. Відповідачка [PERSON] до суду не прибула, повідомлена належним чином (а.с.31). Позовні вимоги визнала та просила розглядати справу у її відсутність, про що подала письмову заяву, посвідчену приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І. (а.с.16). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до свідоцтва про народження дитини, матір'ю [PERSON], [INFO], є [PERSON], а батьком його є [PERSON] (а.с.5). Батьки в шлюбі ніколи не прибували, та [PERSON] визнавав батьківство щодо свого сина [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження № 17 від 23.12.1999 року, складеним Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.26). Після народження дитини з двомісячного віку по теперішній час дитина проживає в сім'ї бабусі [PERSON]. Всі питання щодо виховання вирішуються бабусею, без участі та підтримки з боку відповідачів. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Батьки дитини, починаючи з 2000 року, проживають окремо від дитини та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконують, не беруть педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Вказані обставини підтверджуються: -свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 29.08.2006 року (а.с.5). -довідкою Болградської міської ради Одеської області від 27.04.2015 року за № 818 про склад сім'ї дитини (а.с.6). -довідкою Дошкільного навчального закладу «Ясла-садок № 11 «Берізка» від 23.04.2015 року за № 8 про те, що [PERSON], 1999 року народження, відвідував цей дитячий садочок з 29.03.2005 року по 31.05.206 року; весь названий період вихованням дитини займалася бабуся [PERSON] (а.с.7). -довідкою та характеристикою Болградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 підтверджується, що дитина дійсно навчається у названій школі; батьки не цікавляться навчанням дитини та нехтують її вихованням в сім'ї, школу не відвідують. Хлопчик знаходиться під наглядом бабусі [PERSON], яка його виховує та забезпечує матеріально (а.с.9,10). -актом обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітнього [PERSON] від 27.04.2015 року в домоволодінні, власником якого є його бабуся [PERSON] - умови задовільні (а.с.14); -висновком органу опіки та піклування районної державної адміністрації від 06.07.2015 року за № 01/01-34/1538 про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.15). Представник позивача, підтримав висновок та вважає, що відповідачі мають бути позбавлені батьківських прав щодо їх сина, оскільки свідомо ухиляються від виконання своїх прямих батьківських обов'язків. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що онук [PERSON], 1999 року народження з двох місячного віку проживає з нею по теперішні час. ЇЇ син, батько [PERSON] - [PERSON] протягом останніх тринадцяти років з ними не проживає, має нову сім'ю та двоє дітей, а тому не допомагає матеріально сину [PERSON], не займається його вихованням, не цікавиться його долею, успіхами в навчанні, психологічним та розумовим розвитком. Мати онука - [PERSON] взагалі жодного разу не навідувала дитину, ніяким чином не забезпечувала та не цікавилася його долею, має свою сім'ю, в якій виховує трьох дітей. Тобто, батьки повністю самоусунулися від виховання та забезпечення свого сина [PERSON]. Вона, як бабуся, спочатку влаштувала онука [PERSON] в дитячий садок військового гарнізону, оскільки сама була військовослужбовцем, потім в Болградську ЗОШ № 2. Сама самостійно забезпечує його матеріально, повністю утримує, займається його вихованням, та розвитком. Наполягала на позбавленні батьківських прав батьків [PERSON]. Отже, своїми діями, відповідачі свідомо порушують свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідачі свідомо не виконують своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], - не піклуються про сина, не проявляють заінтересованості в його подальшій долі, не цікавляться його успіхами, станом здоров'я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: - не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ним належної і якісної освіти, тобто створюють умови, які шкодять дитині. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст.165 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Необхідно відмітити, що за положеннями ч.2 ст.166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved