Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з початку 2019 року мала стосунки з [PERSON] , від яких [INFO] у неї народився син [PERSON] , батьком якої є [PERSON] . Відповідач відмовився подати заяву про реєстрацію батьківства до органів РАЦС, у зв`язку з чим сину присвоєно прізвище матері. Вказує, що відповідач не заперечує батьківства дитини, оскільки за його ініціативою було зроблено генетичне дослідження щодо батьківства, яке підтвердило, що він є батьком [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом в якому просить суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , зобов`язати Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ) внести до актового запису № 146 від 26.10.2019 року складеного Хмільницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області наступні зміни: вказати батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянин України та залишити запис мати дитини - [PERSON] , громадянка України, без змін; стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви та до повноліття дитини. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, розглянути по суті в підготовчому судовому засіданні, надала пояснення аналогічні викладеним у позові обставинам. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову, просив суд провести підготовче судове засідання за його відсутності. Визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Положеннями ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, а також, зважаючи на клопотання сторін, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в підготовчому судовому засіданні, що не суперечить ст. 200 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про його народження, серії [NUMBER] , виданого 26.10.2019 року Хмільницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, матір`ю дитини є [PERSON] , батьком записаний [PERSON] , актовий запис № 146 (а.с. 7). Реєстрація народження дитини була проведена Хмільницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, а відомості про батька були внесені за вказівкою матері. Як зазначає позивач справжнім батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , який не заперечує своє батьківство, що підтверджується його заявою про визнання батьківства. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Зазначені гарантії кореспондуються зі статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням визнання відповідачем свого батьківства відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] [INFO] . Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із матеріалів справи, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровим чоловіком, згоден сплачувати аліменти на утримання свого сина, пр. що зазначив у заяві про визнання позову. Згідно ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи майновий стан сторін та те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем, визнання відповідачем позову, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач фізично здоровий, працездатний, може працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини. При визначені розміру аліментів, суд враховує обставини визначені у ст. 182 СК України, а також рівень життя в країні, вартість продуктів харчування, одежі, комунальних платежів та інше. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору 908,00 грн та на користь держави суми судового збору 908,40 грн.

Outcome: approved