Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в якому (з врахуванням подальших уточнень) зазначала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], зареєстрована та проживає за цією адресою. В будинку зареєстровані й відповідачі по справі, які з моменту її проведення за місцем реєстрації без поважних причин не проживають, витрати по утриманню житла не несуть, особистих речей цих осіб в будинку немає та останні не бажають в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку. В зв'язку з цим [PERSON] на підставі норм ст. 405 ЦК України просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області в судове засідання не з'явилася, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, додатково оглянувши технічний паспорт та будинкову книгу для реєстрації громадян в будинку [ADDRESS], суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], зареєстрована та проживає за цією адресою. В будинку в якості членів її сім'ї з 20 грудня 2004 року зареєстровані й відповідачі по справі. Проте з письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 5, 6) вбачається те, що відповідачі за місцем реєстрації з моменту її проведення не мешкають, витрати по утриманню нерухомого майна не несуть, особистих речей цих осіб в будинку немає. В матеріалах справи також відсутні жодні докази того, що [PERSON], [PERSON] не користуються житлом з поважних причин, зокрема внаслідок наявності перешкод з боку власника, а також претендують на подальше проживання в приміщенні чи інше користування цим майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім'ї власника житла (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту. Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За такого, враховуючи встановлені обставини, зокрема невикористання без поважних причин [PERSON], [PERSON] свого права на користування належним позивачці житлом понад один рік, відсутність між сторонами іншої домовленості щодо використання відповідачами сервітуту, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки також підлягають стягненню в рівних частках понесені останньою судові витрати.

Outcome: approved