Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором № б/н від 30.10.2008 року в сумі 11815,51 грн. та судові витрати по справі у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.10.2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. Згідно умов даного договору відповідач отримав кредит в розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно Кредитного договору. Однак, станом на день звернення до суду, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки, комісію та інші платежі за договором. У зв`язку із не виконанням відповідачем умов договору, станом на 31.05.2015 року у нього виникла заборгованість в сумі 11815,51 гривень, яка складається з: 1526,60 гривень заборгованість за тілом кредита, 1526,60 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 249,09 гривень пеня за прострочене зобов`язання, 9239,08 гривень пеня, 250,00 гривень штраф (фіксована частина), 550,74 гривень штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 2102,00 гривень. З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.31). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України,інших актів законодавства. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 30.10.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 1800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний ним договір разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між [PERSON] та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Сторонами при укладенні договору було обговорено усі істотні умови. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, [PERSON] порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов`язання з погашення заборгованість по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2015 року складає 11815,51 гривень, яка складається з: 1526,60 гривень заборгованість за тілом кредита, 249,09 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 9239,08 гривень пеня, 250,00 гривень штраф (фіксована частина), 550,74 гривень штраф (процентна складова). З виписки по рахунку вбачається що відповідач користувався кредитними коштами та сплачував заборгованість по картковому рахунку. На підставі викладено,суд,приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не виконував передбачені кредитним договором обов`язки по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, має прострочену заборгованість, що у свою чергу порушує права АТ КБ «Приватбанк», а отже позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1526,60 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, підлягають до задоволення. Згідно зіст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит не є грошовим зобов`язанням, у позивача немає правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до правил ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача згідно ст. 625 ЦК України заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 249,09 грн. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Проте, із заявленим розміром пені, що позивач просить стягнути з відповідача, суд не може погодитись. Так, з матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості становить 1526,60 грн. Разом з тим заявлений до стягнення розмір пені становить 9239,08 грн, що в рази перевищує розмір основної заборгованості. За вказаних обставин, з врахуванням положень ст.551 ЦК України, розмір пені підлягає зменшенню до розміру заборгованості, тобто 1526,60 грн. Отже, суд, знаходить за доцільне зменшити розмір неустойки у вигляді пені в сумі 9239,08 гривень, до розміру тіла кредиту, а саме до 1526,60 гривень. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Як роз`яснив Верховний Суд України в правовій позиції №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст.61Конституції Українищодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З письмового розрахунку, приєднаного до позову вбачається, що у зв`язку з невиконанням кредитного договору у відповідача виникла пеня, яку суд зменшив до розміру тіла кредиту 1526,60 гривень. Однак,за це ж порушення до [PERSON] також нараховано банком штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 гривень штраф (фіксована частина), 550,74 гривень штраф (процентна складова). В частині стягнення з відповідача штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 гривень та штрафу (процентної складової) у розмірі 550,74 гривень, суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову, оскільки ці штрафи є мірою подвійної із пенею відповідальності. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі пропорційному до задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial