Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несуміність характерів. Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO] . Шлюб носить формальний характер, сторони проживають окремо. Збереження шлюбу, на думку позивача, не можливе. Ухвалою судді від 30.03.2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 21 травня 2020 року сторонам надавався строк для примирення, провадження у справі зупинялось. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що з позивачем дійсно близько року не проживають однією сім`єю, він не приймає участі у вихованні дитини, однак сторони підтримують відносини і вона бажала б зберегти сім`ю. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази до справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 12 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 305 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] [INFO] . Суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Як встановлено судом, сторони по справі фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved