Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

В березні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила визнати житловий будинок з прибудовами [ADDRESS], та земельну ділянку, розташованою за вищевказаною адресою визнати об'єктом загальної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки. В обґрунтування позову вказала, що 02.09.1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем в Маріупольському міському відділі РАГС Донецької області, який розірвано рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 22.01.2015 року. В період шлюбу сумісно було придбано 20.07.2000 року земельну ділянку площею 0,0700га, розташовану по [ADDRESS]. За сумісним рішенням договір купівлі-продажу було оформлено на відповідача. На земельній ділянці у період шлюбу [PERSON] разом з чоловіком було побудовано житловий будинок. У зв'язку з тим, що при розірванні шлюбу питання про розподіл майна не було вирішено, позивачка була змушена звернутися до суду із даним позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, підтвердив, що земельна ділянка та житловий будинок є об'єктами загальної сумісної власності подружжя, не заперечував проти визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку будинку з прибудовами та земельної ділянки. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Цією статтею встановлена та діє презумпція спільності майна, суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається (презумується), що воно є спільним. Презумпція спільності констатує, що сторона, яка потребує віднесення придбаного у період шлюбу майна до категорії спільного, не повинна представляти ніяких доказів, а всі види майна, придбаного в період шлюбу вважаються спільними незалежно від того, включений законом той чи інший об'єкт до переліку спільного майна чи ні. Виключення того чи іншого виду майна зі складу спільності, навпаки, потребує прямої вказівки закону на те що, що цей вид майна є особистою (роздільною) власністю одного з подружжя. Вказане кореспондує вимогам ч.3 ст.368 ЦК України. Судом встановлено, що 02.09.1995 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис за №987. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 22.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано. 12.07.2000 року [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,077га, розташовану в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки. На підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2000 року Маріупольською міською Радою народних депутатів [PERSON] видано Державний акт на право власності на землю. Рішенням колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 25.10.2000 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку по [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 06.10.2014 року житловий будинок, розташований в [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] Таким чином, земельна ділянка придбана та домоволодіння побудоване подружжям у період шлюбу та є об'єктами права сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно зі ст.70 СК України, у разі розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. З урахуванням всіх вищенаведених обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі та за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину домоволодіння з прибудовами [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за вказаною адресою. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду понесений судовий збір у розмірі 1513,86грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved