Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 03. Від подружніх стосунків мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON],[INFO], які мешкають з позивачкою. Позивачка посилається на те, що сім'я розпалась, оскільки сторони мають різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, відповідач часто вчиняв сварки та вів себе агресивно відносно позивачки. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, витрати по справі просить залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 15 січня 2010 року, відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 03. Сторони спільно не проживають з липня 2014 року, припинили подружні відносини, спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки, позивачка бажає розірвання шлюбу. У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося, причиною стало відсутність довіри та взаєморозуміння. Примирення вважає неможливим. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved