Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернулась до суду із позовом із врахуванням уточнення [PERSON], [PERSON], реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування реєстрації права власності, в обґрунтування якого вказала, що 31 липня 2006 року уклала з відповідачем [PERSON] договір дарування земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані в [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 05 вересня 2011 року вказаний договір дарування визнаний недійсним. Окрім цього, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18.03.2013р. визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки що розташовані в [ADDRESS], на ім'я [PERSON]. Проте 03.05.2012р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу спірних земельних ділянок, отже відповідач [PERSON] знаючи, що не має права власності на земельні ділянки відчужила їх третій особі. В подальшому відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку в реєстраційній службі Хмельницького міськрайонного управління юстиції. У зв'язку з цим позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0515га, (кадастровий номер 6825087200:01:001:0012) що розташована [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 03 травня 2012р., зареєстрованим в реєстрі за номером 619, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 5718043 від 10 вересня 2013р. про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0515га, (кадастровий номер 6825087200:01:001:0012) що розташована [ADDRESS] (номер запису 2426466, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 152810068250), визнати недійсною відмітку нотаріуса від 03.05.2012р. про перехід права власності до [PERSON] на державному акті на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ№ 130258, кадастровий номер 6825087200:01:001:0012), площею 0,0515 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010774300017. Ухвалою суду від 15 липня 2014 року позовні вимоги в частині визнання недійсною відмітки нотаріуса від 03.05.2012р. про перехід права власності до [PERSON] на державному акті на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ№ 130258, кадастровий номер 6825087200:01:001:0012), площею 0,0515 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою Хмельницька область, Хмельницький район, [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010774300017 залишено без розгляду за заявою представника позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення на позов, в яких вказав, що на час укладання спірного договору купівлі-продажу у [PERSON] був державний акт, який визнаний судом недійсним після укладання договору купівлі-продажу. Крім того, в рішенні суду про визнання договору дарування недійсним, не зазначено щодо якої земельної ділянки визнано договір недійсним, отже позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Представник реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про слухання справи за його відсутності, позовним вимогам не заперечує. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 31.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було нотаріально посвідчено договір дарування, згідно умов якого [PERSON] відчужила на користь [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,30 га (для обслуговування житлового будинку - 0,25 га та ведення особистого селянського господарства - 0.05га), що знаходяться в [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 05 вересня 2011 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться по [ADDRESS], укладеного 31 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 2-3150. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування». Таким чином, правовим наслідком визнання вказаного правочину недійсним є обов'язок обдарованого повернути дарувальнику, за вказаним правочином, все те, що ним було отримано за цим правочином, тобто житловий будинок та земельні ділянки площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку та 0,0515 га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в [ADDRESS]. 11 квітня 2007 року на підставі вище вказаного договору дарування, [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку р/н 010774300018 та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0515 га. для ведення особистого селянського господарства р/н №0107744300017. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 березня 2013 року визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ№130258, кадастровий номер №6825087200:01:001:0012) площею 0,0515 га. для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] 11.04.2007 року і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010774300017 та скасовано його державну реєстрацію та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ№130257, кадастровий номер №6825087200:01:001:0011) площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: по [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] 11.04.2007 року і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010774300018 та скасовано його державну реєстрацію. 03 травня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0515га (кадастровий номер №6825087200:01:001:0012) цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа яка, вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, що не відповідає вимогам закону. Недійсними оспорювані правочини можуть вважаться лише за умови доведеності фактів, що свідчать про порочність даного правочину. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже порушені укладенням договору. Оскільки на момент вчинення спірного договору [PERSON] не була власником земельної ділянки, про що достовірно знала, то відповідно і не мала права вчиняти договір купівлі-продажу. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації, що випливає зі ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до положень зазначеного Закону державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Частиною четвертою статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Згідно з частиною першою статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з пп.10 п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, тобто без зазначення у рішенні суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку не можна вважати, що відбувся реальний захист права власності позивача. Пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011року № 3502/5 встановлено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту, які застосовуються судом, встановлені ст. 4 ЦПК України, з положень якої випливає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат судом не вирішується за заявою представника позивача.

Outcome: approved