Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 6660 грн. за період з [INFO] року по 03 березня 2013 року, а також 3700 грн. заборгованості по аліментах. В обґрунтування заявленого позову вказує, що рішенням Старокостянтинівського районного суду від 27 травня 2010 року [PERSON] зобов'язано сплачувати на її користь аліменти на сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його прибутку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак, відповідач належним чином та в повному обсязі аліменти не сплачує, внаслідок чого станом на [INFO] року утворилась заборгованість в сумі 3700 грн., яку просить стягнути із відповідача Крім того, в порядку ст.196 СК України просить також стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з [INFO] року по 03 березня 2013 року, розмір якої визначила у 6660 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та наполягає на стягненні із відповідача заборгованості по аліментах та пені саме у тому розмірі, який зазначено у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, крім того його представник просила в позові відмовити. Вказувала, що відповідач не працює, здійснює догляд за інвалідом І групи, на утриманні має дружину та неповнолітню дитину. Крім того, пояснила, що заборгованість по аліментах не стягується. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 27 травня 2010 року з відповідача стягуються на користь позивачки аліменти на сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.2). На виконання вказаного судового рішення 27 травня 2010 року Старокостянтинівським районним судом видано виконавчий лист № 2-775/10. Згідно довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області вбачається, що відповідач ухиляється від сплати аліментів і починаючи з лютого 2010 року аліменти сплачує не регулярно, є з переплатами, а є і несплати по півроку. Станом на 22 квітня 2014 року виникла заборгованість по аліментах в розмірі 3685 грн. 70 коп. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч. 1 ст.187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, що знаходиться на виконанні у Державній виконавчій службі, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст.194-195 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із [PERSON] заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно роз'яснень, що містяться у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а на суму несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватися з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, починаючи з 23 лютого 2010 року по [INFO] року включно відповідач не регулярно сплачував присуджені з нього аліменти. Виходячи із цього, позивачка, починаючи із 23 лютого 2010 року по 03 березня 2014 року визначила розмір неустойки на загальну суму 6660 грн. Однак, суд не може прийняти здійснений позивачкою розрахунок, оскільки він проведений без врахування встановленого законом механізму розрахунку. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються щомісячно, тому пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховуються. У зв'язку з цим, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується із часу невиконання рішення суду. З урахуванням наведеного та сум сплачених відповідачем аліментів, суд приходить до висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача, який є працездатним, однак тривалий час є непрацевлаштованим, і позивачка, як одержувач аліментів, має право на стягнення неустойки в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення, починаючи з 23 лютого 2010 року по 03 березня 2014 року і її розмір відповідно до розрахунків становить 30771 грн. 23 коп. Відповідно до принципу диспозитивності, закладеного у ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні позивачка наполягала на стягненні на свою користь пені саме в сумі 6660 грн., а тому виходячи із принципу диспозитивності суд стягує з відповідача на користь позивачки неустойку за період з 23 лютого 2010 року по 03 березня 2014 року в сумі 6660 грн. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялася від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: dismissed