Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» 04 червня 2019 року поштою направив до суду позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [INFO] , третя особа Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, який надійшов до суду 11 червня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у своєму позові та поясненнях на відзив посилався на те, що 12 жовтня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0301/1007/88-391 від 12 жовтня 2007 року між [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» було укладено договір іпотеки № 0301/1007/88-391-Z-1, згідно з умовами якого власники нерухомого майна передали в іпотеку банкові належну їм квартиру. Відповідно до положень ст.ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку», за позивачем було у встановленому законом порядку здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру. Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, проте, відповідачі, за відсутності правових підстав, продовжують користуватися квартирою, чим порушують права законного власника. Позивач позбавлений можливості вільно, на власний розсуд розпоряджатися житловим приміщенням. Обставини, на які [PERSON] посилається як на підставу своїх заперечень, не можна застосувати до даних правовідносин, оскільки жодного позову про звернення стягнення не існує, оскільки спірне майно належить банкові. При переході права власності на спірну квартиру, відповідачі втратили право користування нею. Позивач у своїх позовних вимогах просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, та зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, надала клопотання про відкладення судового засідання для отримання висновку органу опіки та піклування. Також раніше надала до суду відзив, в якому зазначила, що жодних договорів з позивачем не укладала, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося в позасудовому порядку на підставі рішення державного реєстратора, яке позивачем оскаржено у судовому порядку. Спірне житлове приміщення перейшло у власність банку на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки та позивачеві було відомо про проживання та реєстрацію у ній власника разом з членами сім`ї, у тому числі малолітньої дитини. Крім того, 03 червня 2014 року прийнято ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просила відмовити АТ «Альфа-Банк» у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки судові не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа УССД Новокодацької районної у м. Дніпрі ради свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки представника судові не повідомила, письмових пояснень не надала. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з метою забезпечення виконання умов основного договору (кредитний договір № 0301/1007/88-391 від 12 жовтня 2007 року) було укладено іпотечний договір № 0301/1007/88-391-Z-1, відповідно до умов якого іпотекодавцями було передано в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 46,1 кв.м., житловою 27,7 кв.м. (а.с. 4-5). 16 січня 2019 року право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» (а.с. 7). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 3825 від 25 березня 2019 року, виданої Департаментом адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровано відповідачів (а.с. 6). 16 травня 2019 року АТ «Альфа-Банк» на адресу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , [INFO] , було направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 8, 9), яку відповідачами залишено без задоволення. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому у задоволенні вимог про зняття з реєстраційного обліку позивачеві слід відмовити. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідачі не є власниками (співвласниками) квартири [ADDRESS] , належній позивачеві на праві власності, суд доходить висновку, що відповідачі втратили право користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що є достатньою підставою для зняття цих осіб з реєстрації. Щодо посилань [PERSON] , що жодних договорів з позивачем вона не укладала та договірних правовідносин не має, суд критично оцінює зазначене, оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На підставі рішення державного реєстратора було здійснено реєстрацію переходу права власності на предмет іпотеки, доказів незаконності якого відповідачем судові надано не було. Таким чином, враховуючи презумпцію правомірності правочину, суд не приймає зазначене відповідачем [PERSON] заперечення. Не заслуговують на увагу суду посилання відповідача [PERSON] , що діями позивача порушено права малолітньої дитини, через відсутність рішення органу опіки та піклування про надання дозволу на перереєстрацію предмета іпотеки, оскільки договір іпотеки, було укладено до народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , а саме у 2007 році. Тобто, ані власником, ані користувачем спірної квартири дитина на момент укладення вказаних договорів не була. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 842 гривень 00 коп. (2 позовні вимоги немайнового характеру (1 921 гривня 00 коп. х 2 = 3 842 гривні 00 коп.) (а.с. 1). Враховуючи, що у задоволенні однієї позовної вимоги немайнового характеру відмовлено, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 921 гривні 00 коп. у рівних частках з кожного по 640 гривень 33 коп. (1 921 гривня 00 коп. / 3 = 640 гривень 33 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial