Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В березні 2015р. позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у розмірі 25599,46 грн. та судових витрат. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 липня 2011р. між сторонами було укладено договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору, відповідачка підтвердила про надання своєї згоди на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і вона дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Також, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі по тексту - договір). Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідачка не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору та станом на 30 червня 2015р. заборгованість по даному договору становить 25599,46 грн. та складається з: 7951,46 грн. - заборгованість за кредитом; 14002,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1950,0 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 1195,21 грн. - штраф (процентна складова). До судового засідання від сторони позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки, у зв'язку із пропуском стороною позивача строку спеціальної позовної давності щодо даних вимог, відсутності поважних причин його пропуску та відповідного клопотання про його поновлення, просила суд відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 05 липня 2011р. між сторонами укладено договір, який складається з заяви відповідачки, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Так, згідно умов договору та на підставі заяви відповідачки позивач видав останній кредитну картку, відкрив відповідачці картковий рахунок в національній валюті України, а також встановив кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умови та Правил надання банківських послуг, клієнт (відповідачка) надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (позивача), і клієнт (відповідачка) дає право банку (позивачу) в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При цьому, відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом дванадцяти місяців. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про зупинення дії договору він автоматично пролонгується на такий же термін. Також, згідно п. 1.1.2.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідачка зобов'язувалась погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його використання, за перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах передбачених даним договором. При цьому, при підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.5.32 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Згідно п. 2.1.1.15 договору позичальник за весь період неналежного виконання обов'язків по сплаті комісії сплачує банку неустойку у розмірі передбаченому п. 2.1.1.12.8.1 та 2.1.1.15.1 (штраф у розмірі 100% від розміру неналежно сплаченої комісії). Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Однак, відповідачка, скориставшись кредитними коштами, не виконала зобов'язань, визначених договором, порушила умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Так, станом на 30 червня 2015р. заборгованість по даному договору становить 25599,46 грн. та складається з: 7951,46 грн. - заборгованість за кредитом; 14002,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1950,0 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 1195,21 грн. - штраф (процентна складова). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка свої зобов'язання за договором не виконує, а отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором. Разом з тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1) ч. 2 ст. 258 ЦПК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи дату звернення до суду із даним позовом (02 вересня 2015р.), а також факт останнього погашення відповідачкою заборгованості за договором 17 жовтня 2013р., суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за пенею, штрафами , а також комісією (з урахуванням положень п. 2.1.1.15, щодо характеру нарахування заборгованості за сплату комісії (неустойки)) за період до 02 вересня 2014р. заявлені поза межами строку позовної давності, а тому з урахуванням відсутності доказів щодо сум, періоду та підстав нарахування неустойки, суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні підлягають частковому задоволенню, зокрема, слід стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за договором у розмірі 21954,25 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218,0 грн.

Outcome: partial