Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - [PERSON] .) заборгованості за кредитом в сумі 116 031,53 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач в позовній заяві вказує, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву від 20.02.2013 р. б/н, згідно з якою отримав кредит в розмірі 3 600 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як зазначає позивач, свої зобов`язання останнім виконанні в повному обсязі, а саме: надано відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В той же час, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, у зв`язку з чим, за [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 3 409,20 грн. основного боргу за кредитом та 112 622,33 грн. з відсотків за користування кредитом за період з 20.02.2013 р. по 31.07.2018 р. На підставі викладеного, позивач просив суд позов задовольнити. Ухвалою від 25.03.2019 р. судом визнано обов`язковою явку представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в судове засідання 08.05.2019 р. о 10 год. 00 хв. та зобов`язано останнього в строк до 07.05.2019 року, надати на адресу суду виписку по картковому рахунку, відкритого [PERSON] на підставі його заяви від 20.02.2013 року б/н. Представник позивача в судове засідання 08.05.2019 р. не з`явився, вимоги ухвали суду не виконав. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання [PERSON] кредиту в сумі 3 600 грн. Крім того, просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або ін. фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 20.07.2013 року між сторонами підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого Банк відкрив Позичальнику картрахунок та встановив кредитний ліміт в сумі 3 600 грн. Зміст вказаної вище Анкети-заяви свідчить, що [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між останнім та Банком договір про надання банківських послуг. Також, [PERSON] ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які було надано йому для ознайомлення у письмовому вигляді та розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Крім того, зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку та Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою Клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Пунктом 2.1.1.5.7. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт зобов`язаний слідкувати за видатком коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафта. Згідно з п. 2.1.1.12.3. Умов та правил надання банківських послуг, погашення кредиту - поповнення картрахунку отримувача здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому або безготівковому порядку та зарахування їх Банком на картрахунок Отримувача, а також шляхом договірного списання з інших рахунків Клієнта на підставі договору. Матеріали справи свідчать, що наведений вище договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідачу встановлений кредитний ліміт жодною із сторін не оскаржувався, в судовому порядку недійсним не визнавався та не був розірваний сторонами. Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, позивачем встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок відповідача в сумі 3 600 грн. згідно з умовами вказаного вище договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, як встановлено судом, відповідач взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та відсотки за користування кредитом у строк, визначений у договорі в повному обсязі не повернув, чим порушив умови договору. Так, за розрахунком позивача, за [PERSON] станом на 31.10.2018 р., обліковується заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 3 409,20 грн. та 112 622,33 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що нараховані за період з 20.02.2013 року по 31.07.2018 року. Представник відповідача в ході розгляду справи просив суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. При розгляді справи судом враховано, що відповідно до п. 1.1.7.31. Умов та правилами надання банківських послуг, яка додані позивачем до матеріалів цієї справи, строк позовної давності відносно вимог Банку з повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом складає 50 років. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, виходячи з правового аналізу вказаних норм «Умови та правила надання банківських послуг» в п.1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання анкети-заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності. З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги умови, викладені в п. 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг, яка додані позивачем до матеріалів цієї справи, оскільки в матеріалах цієї справи відсутні належні та допустимі докази належного оформлення договору про збільшення строку позовної давності. Водночас, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як свідчить розрахунок заборгованості, [PERSON] останній раз здійснив погашення заборгованості за наданим кредитом - 28.04.2015 року та погашення заборгованості за відсотками - 30.08.2014 року. Отже, початок перебігу строку позовної давності для погашення заборгованості за кредитом настав з 29.04.2015 року, а зі сплати відсотків - 31.08.2014 р. В той же час, позивач звернувся з позовом до суду - 17.12.218 року, тобто поза межами 3-річного строку, передбаченого ст.257 ЦК України. За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів належного оформлення договору про збільшення строку позовної давності, а також відсутність клопотання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання поважними причини пропущення строків позовної давності у цій справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу за кредитом в розмірі 3 409,20 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 112 622,33 грн. за період з 20.02.2013 року по 31.07.2018 р. у зв`язку із спливом позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 762 грн. покладається судом на позивача.

Outcome: dismissed