Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

в березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Золочівської міської ради Львівської області, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Золочів, вул. Кривоноса, 9/12. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його батько [PERSON] був наймачем спірної квартири, 03.01.1988 він помер. За два місяці до смерті його батько одружився із [PERSON], яка зареєструвала своє місце проживання у квартирі батька. Після смерті [PERSON], він дозволив батьковій дружині проживати у спірній квартирі, де вона і проживала до часу смерті 06.02.2017 року. Після смерті [PERSON] він довідався, що у спірній квартирі зареєстрований також її син від першого шлюбу [PERSON], який в лютому 2017 року подав документи до Золочівської міської ради Львівської області для приватизації вказаної квартири. Вважає, що фактично прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], в тому числі і спірну квартиру, яка повинна належати йому, а не відповідачу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Додатково позивач пояснив, що він народився 31.01.1939 року, його батьками були [PERSON] та [PERSON] З 1950-х років їх сімя проживала у [INFO], його батько був військовослужбовцем, в 1956 році [PERSON] отримав ордер на квартиру, що знаходилась за адресою: Львівська область, м. Золочів, вул. Котовського, 9/12, та з того часу їх сімя проживала у вказаній квартирі. У 1956 році він закінчив школу у м. Золочеві та вступив на навчання до Львівського поліграфічного інституту, який закінчив у 1963 році. Після закінчення інституту переїхав жити та працювати до м. Києва, а батьки залишились проживати у спірній квартирі. У 1987 році він одружився, його постійним місцем проживання було та залишається м. Київ, до м. Золочева він приїжджав зрідка. 22.10.1986 року померла його мати [PERSON] Після смерті матері його батько частково проживав у м. Києві, однак згодом повернувся до м. Золочева у свою квартиру. 03.11.1987 року його батько одружився із [PERSON], яка після одруження отримала прізвище [PERSON]. [PERSON] проживала разом з його батьком та була зареєстрованою у спірній квартирі. 03.01.1988 року його батько трагічно загинув, внаслідок вибуху газової пічки. Після смерті свого чоловіка [PERSON] залишилась проживати у спірній квартирі та проживала там до лютого 2017 року. 06.02.2017 року [PERSON] померла. Після смерті батька він приїхав до м. Золочева, де займався його похованням. Між [PERSON] та ним була усна домовленість, що він не заперечуватиме, щоб остання залишилась проживати у спірній квартирі. Після смерті батька він забрав усі його особисті речі та меблі, які перевіз до м. Києва. Він звертався з усною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак в оформленні спадкових прав йому було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналу свідоцтва про народження. Через постійну зайнятість на роботі та перебування у тривалих відрядженнях він не мав можливості подати нотаріусу усі необхідні документи та оформити спадкове майно. Вважає, що спадщину він прийняв фактично, оскільки вчасно вступив у володіння батьковими речами . В лютому 2017 року, після смерті [PERSON], він приїхав до м. Золочева Львівської області з метою оформлення своїх спадкових прав на спірну квартиру та довідався, що без його відома у квартирі був зареєстрований та проживав [PERSON], який після смерті матері звернуся до міської ради із заявою про приватизацію спірної квартири. Окрему увагу позивач та його представник звертають на той факт, що в 1988 році Золочівська міська рада Львівської області зверталась до суду із позовом про визнання недійсним шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки остання одружилась із корисливою метою та мала намір отримати право на спірну квартиру. На погляд [PERSON] та його представника, вказана ситуація є несправедливою, оскільки квартира належала батьку позивача, він був у нього єдиним сином, а тому спірна квартира повинна перейти у власність [PERSON], а не бути приватизованою [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечили, пояснили, що [PERSON] проживав та був зареєстрований в спірній квартирі з 25.04.1989 року, куди вселився за згодою своєї матері [PERSON] В лютому 2017 року, після смерті останньої, [PERSON] звернувся до Золочівської міської ради Львівської області з заявою про приватизацію квартири, оскільки таке його право передбачено чинним законодавством. При цьому, представник відповідача [PERSON] вказує, що до лютого 2017 року спірна квартира не була приватизованою, не перебувала у власності [PERSON], належала до громадського житлового фонду, а отже не може бути обєктом спадкування. Представник Золочівської міської ради Львівської області проти позову заперечив, пояснив, що спірна квартира була обєктом комунальної власності та належала міській раді. В квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], останній в лютому 2017 року звернувся до міської ради з заявою про приватизацію квартири. Перешкод в цьому не було, а тому міська рада прийняла рішення про передачу спірної квартири у власність [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на таке. Як вбачається із дубліката свідоцтва про народження серії РА № 086564, позивач [PERSON] народився 31.01.1939 року, його батьками були [PERSON] та [PERSON] Згідно ордеру № 140 від 19.10.1971 року, [PERSON] виділено для проживання квартиру, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Золочів, вул. Котовського, 9/12. Вулицю Котовського в м. Золочеві Львівської області перейменовано на вулицю [PERSON], що підтверджується ухвалою Золочівської міської ради Львівської області від 07.07.1993 року. З картки поквартирного обліку за формою №17 вбачається, що місце проживання [PERSON] та [PERSON] було зареєстрованим у спірній квартирі з 02.02.1956 року. При цьому, будь-які відомості про реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі [PERSON] у картці відсутні. [PERSON] померла 22.10.1986 року, що підтверджується копією дубліката свідоцтва про смерть серії 1-СГ №461309 від 22.03.2017 року. Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22.03.2017 року, 03.11.1987 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], актовий запис № 192, останній після одруження присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] помер 03.01.1988 року, що підтверджується копією дубліката свідоцтва про смерть серії 1-СГ №454300 від 21.03.2017 року. В 1988 році Золочівська міська рада звернулась із позовом до [PERSON] про визнання недійсним її шлюбу із [PERSON], оскільки така не мала на меті створювати сімю із покійним, а переслідувала корисливий мотив та бажала заволодіти правом на спірну квартиру. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 10.05.1988 року у задоволенні вказаного позову було відмовлено. Згідно рішення Виконавчого комітету Золочівської міської ради народних депутатів Львівської області № 417 від 24.06.1988 року особовий рахунок на квартиру, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Золочів, вул. Котовського, 9/12, переоформлено на імя [PERSON] З картки поквартирного обліку за формою №17 вбачається, що місце проживання [PERSON] було зареєстрованим у спірній квартирі з 05.07.1988 року. Окрім цього, з 25.04.1989 року у вказаній квартирі зареєстровано місце проживання сина [PERSON] [PERSON] [PERSON] померла 06.02.2017 року, що підтверджується копією дубліката свідоцтва про смерть серії 1-СГ №461316 від 24.03.2017 року. Окрім цього, із пояснень [PERSON], показів свідка [PERSON], копії свідоцтва про одруження та копії паспорта позивача, судом встановлено, що позивач [PERSON] в м. Золочеві Львівської області фактично проживав до літа 1963 року, після цього переїхав на постійне проживання до м. Києва, де працював до виходу на пенсію. 17.01.1987 року він одружився із гр. [PERSON], а з 12.03.1987 року і по даний час зареєстрований та проживає в квартирі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 2а/138. [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки отримав все належне батькові рухоме майно, яке перевіз до м. Києва, чого сторони у справі не заперечили. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, до вказаних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР\~від 18 липня 1963 року, а не норми Цивільного кодексу України від 01.01.2004 року, як про це зазначає позивач у позові. Так, відповідно до ст. 86, 100 ЦК УРСР, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. В особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Згідно ст. 277 ЦК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. За приписами ст. 58, 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Згідно ст. 65-1 ЖК УРСР, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Однак, вказана остання норма була прийнята 06.05.1993 року, тобто вже після смерті [PERSON], та відповідно після виникнення правовідносин, що повязані із спадкуванням майна померлого. Судом встановлено, що спірна квартира належала до житлового фонду Золочівської міської ради Львівської області, була виділена для проживання і користування батьку позивача, який проживав в ній на підставі раніше виданого ордеру. Після смерті [PERSON] наймачем спірної квартири стала його дружина [PERSON] Позивач у спірній квартирі зареєстрованим не був, з 1963 року у ній не проживав. На момент смерті його батька квартира була неприватизованою та залишалась такою до квітня 2017 року. Суд звертає увагу позивача, що право на користування квартирою не підлягає спадкуванню, а смерть наймача не є підставою для виникнення права власності на квартиру у його спадкоємців. Єдиним можливим винятком, що є підставою для набуття права власності на квартиру не приватизованого житлового фонду є випадок, коли спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, в якій за життя проживав спадкодавець, і лише за умови, що: на час відкриття спадщини квартира була місцем постійного проживання спадкодавця або він зберігав право користування нею; спадкодавець подав у встановленому порядку заяву про її приватизацію, однак квартира безпідставно не була передана йому у власність. Зокрема, саме така правова позиція була сформульована Верховним судом України у постанові від 11 грудня 2013 року під час розгляду справи № 6-121цс13. Водночас, покійний [PERSON] з заявою про приватизацію квартири не звертався, чого і не зміг зробити, оскільки таке право було надано громадянам вже після його смерті, а тому вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірну квартиру в порядку спадкування є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed