overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Вишгородської міської ради про визнання батьківства. Свої позовні вимоги мотивував тим, що він з 1979 року по [INFO] проживав в незареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] у них народився син [PERSON]. Оскільки вони з дружиною проживали в незареєстрованому шлюбі, то в свідоцтві про народження син був записаний на прізвище матері [PERSON], в графі батько батьком [PERSON] був записаний вигаданий персонаж на прізвище [PERSON], якого насправді не існує. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне останньому майно, однак позивач оформити її не може, оскільки він не записаний в документах як батько дитини. Просить визнати його, [PERSON], батьком [PERSON], [INFO], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON]та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просять задовільнити. Відповідач -представник Вишгородської міської ради в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Залучена до участі в справі З-я особа [PERSON] та її представник [PERSON]позов не визнали, суду пояснили, що [PERSON] є тіткою [PERSON] [PERSON] ніколи не проживала в незареєстрованому шлюбі з [PERSON], виховувала [PERSON] сама, про батька дитини ніколи нікому не повідомляла, просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. З пояснень позивача вбачається, що він є зареєстрованим в [ADDRESS], що є гуртожитком. З пояснень свідків, а саме [PERSON], яка була подругою [PERSON] , та [PERSON], яка була кресною мамою [PERSON], видно, що [PERSON] приховувала ім»я батька дитини, а саме [PERSON], ніколи не говорила їм про те, що батьком дитини є [PERSON]. В квартирі , де проживала сім»я [PERSON], вони ніколи не бачили [PERSON], він там не проживав і його речей в квартирі не було. Інші свідки також не підтвердили того факту, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім»єю. [PERSON] померла [INFO] (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] батьком вказано [PERSON] (а.с.7). Судом зазначається невідповідність анкетним даним позивача відомості про ім.»я та по-батькові батька [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] (а.с.5) у віці 30 років. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. За життя [PERSON] та [PERSON] позивач [PERSON] не звертався до відповідних органів про встановлення факту батьківства [PERSON]. В відповідності до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження батьківства [PERSON] стосовно [PERSON], а за таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 03 листопада 2010 року ним була надана відповідачу позика в розмірі 14800 Євро строком до 03 листопада 2013 року, про що останній написав відповідну письмову розписку. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо повернення отриманої ним позики по сьогоднішній день не виконав. У зв'язку з тим, що відповідач у добровільному порядку позику не повертає, просив стягнути в примусовому порядку позику в гривневому еквіваленті, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач позов не визнав. Визнає, що розписку про отримання позику написав власноручно. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 листопада 2010 року позивач надав відповідачу позику в сумі 14800 Євро терміном повернення до 03 листопада 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою останнього. Згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 07 березня 2014 року курс Євро становив 12 грн. 9 коп. Таким чином, сума наданої позивачем позики відповідачу у гривневому еквіваленті станом на 07 березня 2014 року становить 190 974, 76 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позику в обумовлений сторонами строк, тобто до 03 листопада 2013 року, суму боргу слід стягнути з відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Відповідно до ст.88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім судові витрати по справі у виді сплати судового збору в сумі 2031 грн. На підставі ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив зняти арешт з рухомого майна, а саме автомобіля ВАЗ 21104 [NUMBER]. В судове засідання позивач не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, представник Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у вирішення спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. По справі встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 48059 грн. 65 коп. та судові витрати. 07.12.2010 року державним виконавцем Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавче провадження по виконавчому листу №2-3836 від 06.10.2010 року та накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] 23.06.2011 року виконавчий лист №2-3836 від 06.10.2010 року повернуто стягувачу згідно його заяви про повернення виконавчого документа без виконання. З наданої довідки ПАТ «Універсал Банк» ( а.с.5) вбачається, що станом на 28.02.2014 року кредит, згідно кредитного договору від 25.07.2007 року, сплачений повністю. Позивач звернувся до Деснянського відділу ДВС Чернігівського міського управління юстиції щодо зняття арешту з майна, однак йому було відмовлено. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено випадки зняття арешту з майна державною виконавчою службою. Відповідно до п.5 вказаної статті Закону в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст..317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про оскарження відповіді головного лікаря Лященко В.В. від імені ЛКК та рішення обласної медико-соціальної експертної комісії, посилаючись на те, що працюючи волочильником дроту після нещасного випадку на виробництві, він отримав виробничу травму в 1995 році та 1997 році. В березні 2013 року судом було зроблено запит до ЛКК про можливість позивачем у звичайних або спеціально створених виробничих умовах виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту. В квітні 2013 року головним лікарем Лященко В.В. від імені ЛКК була дана відповідь, що позивач не може у звичайних або спеціально створених умовах виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту з помірним або незначним зниженням складності робіт та із зменшеним обсягом виконуваної роботи. 16.01.2014 року обласна МСЕК встановила позивачу 10% втрати професійної працездатності по травмі 1995 року та 20% втрати професійної працездатності по травмі 1997 року. Позивач оскаржив це рішення до Міністерства охорони здоров'я. 23.02.1997 року позивач отримав відповідь, з якою не згоден. Просив визнати недійсним відповідь ЛКК, яка суперечить рішенню обласної МСЕК про встановлення позивачу відповідно до п. 2.13.5 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків № 420 від 05.06.2012 року 10% втрати професійної працездатності по травмі 1995 року та 20% втрати професійної працездатності по травмі 1997 року та визнати здатність позивача до виконання професійної праці за посадою волочильника дроту з помірним або незначним зниженням складності робіт та зі зменшеним обсягом виконуваної роботи або визнати недійсним рішення обласної МСЕК про встановлення йому відповідно до п. 2.13.5 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків № 420 від 05.06.2012 року, яке суперечить відповіді ЛКК про те, що позивач не може у звичайних або спеціально створених виробничих умовах виконувати професійну працю за посадою волочильника дроту з помірним або незначним зниженням складності робіт та із зменшеним обсягом виконуваної роботи та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, в якому посилається на те, що між ним та відповідачкою 17 вересня 2009 року був укладений кредитний договір № 004-03515-170909 про відкриття карткового рахунку [NUMBER] з лімітом у сумі 30000 грн. Відповідачка належним чином не виконувала зобов'язання за договором. Станом на 27.11.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 3993 грн. 60 коп., з яких: 2585 грн. 82 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 262 грн. 74 коп. - заборгованість за відсотками, 418 грн. 88 коп. - заборгованість за комісіями. Просили стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в сумі 3993 грн. 60 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка у судове засідання з`явилася. Позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що вона погасила заборгованість за договором повністю. Суд вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 17 вересня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 004-03515-170909, згідно якого відповідачці було відкрито картковий рахунок [NUMBER], надано платіжну картку. Банк надав кредит шляхом відкриття відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. на день укладання договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З листа ПАТ «Дельта Банк» № 05-2673141 від 12.01.2015 року вбачається, що договір № 004-03515-170909, укладений 17.09.2009 року між [PERSON] та банком , припинив свою дію з 12.01.2015 року, відповідно рахунок, відкритий до вказаного договорі - закрито. Зобов'язання за договором визнані такими, що виконані у повному обсязі, а договірні відносини між [PERSON] та банком припинили свою дій. У зв'язку з вище викладеним позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір не стягується з відповідачки. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до до [PERSON] про стягнення заборгованості, Відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України у зв»язку зі складністю справи суд вважає можливим оголосити вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини, що зареєструвавши шлюб не змогли створити міцну сім'ю, оскільки різні погляди на життя створювали непорозуміння та сварки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному об'ємі. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Допитавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 жовтня 2009 року у Жовтневому відділі РАЦСу Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що здійснено відповідний актовий запис № 801. Шлюб у сторін перший. Від шлюбних відносин сторони дітей не мають. Як встановлено судом сімейні відносини сторони не підтримують з грудня 2010 року, спільне господарство не ведуть. Відповідно до частини 3 ст. 105 СК України Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Окрім того, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд може постановити рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім'я сторін розпалась, зберегти її не можливо. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини, що зареєструвавши шлюб не змогли створити міцну сім'ю, оскільки різні погляди на життя створювали непорозуміння та сварки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному об'ємі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечув проти задоволення позову. Допитавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд рахує, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 жовтня 2002 року у відділі РАЦСу Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, про що здійснено відповідний актовий запис № 724. Шлюб у сторін перший. Від шлюбних відносин сторони мають двох малолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом сімейні відносини сторони не підтримують з січня 2010 року, спільне господарство не ведуть. Відповідно до частини 3 ст. 105 СК України Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Окрім того, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд може постановити рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім'я сторін розпалась, зберегти її не можливо. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася. Сторони перестали підтримувати подружні відносини та більше 3 років проживають окремо. Оскільки, подружні відносини неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, направивши на адресу суду заяву про те, що позов визнає та просила справу розглянути у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 1991 року. Шлюб перший, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На даний час сторони проживають окремо, не бажають збереження сім'ї та наполягають на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за опалення, холодну воду та водовідведення посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Між позивачем та відповідачем було укладено договір № 28 від 27.06.2013 року про реструктуризацію заборгованості, згідно якого позивач централізовано постачає відповідачу комунальні послуги з опалення, постачання холодної води та водовідведення. Відповідач зобов'язаний оплачувати спожиті послуги, але незважаючи на постійні платіжні повідомлення про сплату боргу за комунальні послуги, борг сплачував частково, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг за період з 01.06.2013 року по 01.01.2014 року в сумі 9 988,02 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 9 988,02 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Пироженко А.О. підтримав позов та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. На підставі статті 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] і користується житлово-комунальними послугами позивача з опалення, постачання холодної води та водовідведення, але належним чином не виконує своїх обов'язків щодо оплати за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 9 988,02 грн. Відповідно до п. 2.4. договору № 28 про реструктуризацію заборгованості,у разі прострочення сплати поточного платежу понад два місяці, підприємство має право звернутися до суду за захистом своїх прав та стягнення суми заборгованості в повному обсязі. Відповідно до Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 відповідач повинен сплачувати за отриманні послуги щомісячно в установленому законом порядку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Як зазначено у ст.68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Отже, зважаючи на те, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по сплаті за отримані житлово-комунальні послуги з опалення, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом стягнення суми заборгованості у примусовому порядку. Згідно частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору. На підставі ст. 526 ЦК, ст.ст. 64,68 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

В березні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом та посилаючись на неправильне оформлення документів, пов'язаних з народженням дитини, просив визнати його батьком [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні вимог позову, викладені у ньому обставини - підтримав. Відповідач в судовому засіданні вимоги та обставини позову визнала. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд, у випадку коли відповідач визнає вимоги позову, за наявності на те правових підстав, ухвалює рішення про задоволення такого позову. Виходячи з обставин справи судом встановлено, що батьки при народженні дитини, [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], на підтвердження її походження не звернулись до органів РАЦС з відповідною заявою, та на теперішній час таку можливість втрачено, а батьком дитини зі слів матері, на підставі ст. 135 СК України, вказано [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 128 СК України за відсутності згадуваної заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути встановлено за рішенням суду, при цьому підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи зібрані відповідно до ЦПК України. З метою встановлення походження дитини, [PERSON], [INFO], у справі було проведено судову генетичну експертизу. Відповідно до висновку експерта №50, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може являтися біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], з ймовірністю 99,99999% та таким чином батьківство за висновком судової генетичної експертизи фактично підтверджене. Виходячи з усього вищевикладеного та засад цивільного судочинства, встановлених ст. 10, 11, 57, 61 ЦПК України, суд доходить висновку про наявність фактичних та юридичних підстав для задоволення позову.

Outcome: approved