Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування збитків за прострочку грошового зобов'язання, в якому просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь понесені збитки за прострочку грошового зобов'язання в розмірі 35688 грн. 46 коп., судовий збір у розмірі 640 грн. та 500 грн. на оплату правової допомоги. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказав на те, що згідно рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2013 року з [PERSON] на його, [PERSON] було стягнуто разом з судовим збором та витратами на правову допомогу 35604,33 грн. Рішення суду було залишено без змін колегію судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року. Однак з моменту постановлення рішення відповідач сплатив 4549,28 грн. сума боргу у розмірі 31055,05 грн. відповідачем не виплачена. Відповідач повністю не виконав своє зобов'язання, тому йому, [PERSON] були спричинені збитки внаслідок росту інфляції у розмірі 32738,23 грн., 3% річних від простроченої суми 2950,23 грн., внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його адвокат за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області № 2-175/3346/13-ц від 30 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу - задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 34 769 грн. 43 коп., що складається за договором позики від 31.10.2012 року : з суми основного боргу у розмірі 16 600 грн., суми інфляції у розмірі 49 грн. 63 коп., та 4% річних у розмірі 5 312 грн., та за розпискою від 22.03.2012 року : з суми основного боргу у розмірі 7 534 грн., 4% річних у розмірі 4520 грн. 40 коп., та штрафу у розмірі 753 грн. 40 коп., а також стягнуто судовий збір у розмірі 347 грн. 70 коп. та 487 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу, а всього стягнуто 35 604 грн. 33 коп.; у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів позики безгрошовими - відмовлено (а.с.5-9). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року, вищевказане рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року залишено без змін (а.с.10). З моменту постановлення рішення відповідач сплатив позивачу грошові кошти у сумі 4549,28 грн., а суму боргу у розмірі 31055,05 грн. на момент звернення до суду з позовом позивачу не виплачено. Частиною 5 ст. 11 ЦК України, визначено що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Також відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2013 року [PERSON] не виконано. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Це також визначено листом Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 року № 62-97 р. Судом перевірено розрахунок суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, наданих позивачем та встановлено його часткову правильність. Загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01 січня 2014 року по 01 березня 2017 року розрахована позивачем за 38 місяців на суму 2950,23 грн., яка і підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Що стосується індексу інфляції, то загальна сума витрат від інфляції за період з 01 січня 2014 року по 01 березня 2017 року складає 33854,96 грн. Позовні вимоги про стягнення витрат від інфляції заявлені позивачем на суму 32738,23 грн. Як визначає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд не має права вийти за межі заявлених позовних вимог, а тому сума витрат від інфляції підлягає стягненню у межах заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, що виникла у зв'язку з прострочкою виконання грошового зобов'язання складається з суми інфляції у розмірі 32738 грн. 23 коп. та 3% річних у розмірі 2950 грн. 23 коп. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем наданий суду договір про надання юридичних послуг від 14 березня 2017 року, згідно якого адвокат [PERSON] надав правову допомогу у вигляді оформлення позовної заяви про відшкодування збитків за прострочку грошового зобов'язання на користь [PERSON] з [PERSON] (а.с.12), за що отримано 500 грн. (а.с.11) та акт прийняття-здачу наданих юридичних послуг згідно договору від 15 березня 2017 року про виконання вказаного договору адвокатом [PERSON] (а.с.14). Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. та 500 грн. витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved