Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 23.04.2008 уклала з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому кредитний ліміт збільшився до 9500 грн. Всупереч укладеному договору відповідач порушувала строки погашення кредиту та процентів, в зв`язку з чим станом на 13.12.2020 має заборгованість в розмірі 10250,58 грн, в т.ч.: 9898,42 грн. - заборгованість за тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 9898,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 352,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Посилаючись на вказане просив стягнути з відповідача цей борг та понесені судові витрати. У встановлений судом строк, відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» не визнає. В обґрунтування свого відзиву зазначає, що дійсно між нею та позивачем (Банком) була підписана анкета-заява від 23 квітня 2008 року і їй було встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 гривень, однак вона не підписувала Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку та не ознайомлювалася із ними. Вказані документи не були додані до підписаної нею анкети-заяви. А тому вважає, що їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору. Окрім цього, зазначає, що позивач неодноразово змінював кредитний ліміт на карті шляхом його збільшення, при цьому зміни відбувалися без узгодження з відповідачем, також відсотки за використання кредитного ліміту Банк неодноразово змінював з 2,9% до 3,6% річних на залишок коштів. Тобто Позивач (Банк) в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору, збільшивши відсотки по кредитним операціям. Відповідач вважає, що збільшення відсотків без згоди позичальника є незаконним і відбувається в порушення Закону України «Про захист прав споживачів». Просила суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі з мотивів раніше вказаних у позовній заяві. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг… У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, що засвідчується власним підписом відповідача у Заяві про приєднання. Отже, на думку позивача, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг, зміст якого зафіксовано в декількох документах, що не суперечить чинному законодавству України. Також, наполягаючи на правомірності пред`явлених позовних вимог, позивач зазначав, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 12 років, а відповідач як позичальник жодного разу не зверталася до банку за фактом неправильного нарахування відсотків, що, на думку позивача, свідчить про обізнаність відповідача про розмір процентних ставок та інші умови кредитування. Відповідачем розрахунок не спростований, контррозрахунок не надано, банком на підтвердження укладення кредитного договору надано його копію, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача, виписку по рахунку, довідка про видані картки, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, якими підтверджується надана банком заборгованість за кредитним договором. Щодо посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів» зазначає, що цей закон не поширюється на спірні правовідносини. В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. В поданій суду письмовій заяві представник позивача позовні вимоги повністю підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. (а.с.44) Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 20.04.2021 року та 13.05.2021 року до суду не з`явилася. Про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв та клопотань про відкладення розгляду цивільної справи на адресу суду не надходило. З огляду на те, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2008 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.35). При видачі кредитної карти було встановлено кредитний ліміт 250,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався: 20.10.2011 - 0,00 грн, 03.01.2013 - 2000 грн, 20.06.2013 - 4000 грн., 02.07.2013 - 9500 грн., 01.08.2018 - 0,00 грн. (а.с.22). Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 13.12.2020 заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором складає 10250,58 грн, в т.ч.: 9898,42 грн. - заборгованість за тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 9898,42 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 352,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. (а.с.6-16). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив також, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість по простроченим відсотках, нарахованих на прострочений кредит. На обгрунтування права вимоги в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав, як невід`ємну складову кредитного договору, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Разом з тим, наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача про її ознайомлення з ними. У заяві позичальника від 23.04.2008 не встановлений строк кредитування, процентна ставка не зазначена, тобто сторонами договору, при його укладенні, не обумовлена, як і відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені,) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір процентної ставки, за яким було визначено розмір заборгованості [PERSON] , був визначений і змінювався без узгодження з позичальником та становив у певні періоди - 36,00%, 30,00 % 34,80%, 43,20% (а.с.6-8). Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості відповідача за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в заяві від 23.04.2008, а на власний розсуд визначав та змінював їх розмір без обумовлення такого права у вказаній заяві. Згідно з висновками, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19), в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розумів відповідач, погоджуючись з ними шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Щодо тверджень [PERSON] про те, що вона не ознайомлювалась із Правилами користування платіжною карткою, то вони не заслуговують на увагу суду, оскільки в матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана особисто відповідачем. Крім того, необхідно зазначити, що [PERSON] було відомо про зміну кредитних лімітів, оскільки вона постійно користувалася даною карткою, що підтверджується виписками з карткового рахунку. Разом з тим, з розрахунку заборгованості позивача та банківської виписки за договором вбачається, що після укладення договору, відповідач неодноразово користувалася кредитними коштами та 04.04.2020 року нею було здійснено погашення заборгованості в сумі 1500,00 грн, що свідчить про обізнаність [PERSON] про наявність заборгованості по даній кредитній картці. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже вказану заборгованість по тілу кредиту у розмірі 9898,42 грн., слід стягнути з відповідача. Правові підстави для стягнення з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредита, заборгованості за простроченими відсотками відсутні. Позивач при подання позову сплатив 2270 гривень судового збору. У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем в цілому пред`явлено до стягнення 10250,58 гривень, з яких судом стягнуто з відповідача 9898,42 гривень, що становить 96,6 %. Отже, з відповідача у користь позивача пропорційно підлягає стягненню 2192,82 гривень судових витрат. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial