Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

В березні 2019 року представник ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (перейменованим подальшому в ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] був укладений кредитний договір №478, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 250000 грн. під 19 відсотків річних строком на 240 місяців з кінцевим строком 11 червня 2028 року. В забезпечення кредитних зобов`язань між ВАТ «Державний ощадний банк» та майновим поручителем» [PERSON] Вікторовичем 12 червня 2008 року був укладений договір іпотеки, за яким в іпотеку був переданий житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] Боржник [PERSON] належним чином зобов`язання не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту в сумі 695440,56 грн. Відповідно до умов кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, боржник зобов`язаний на першу вимогу банку повернути суму кредиту з одночасною сплатою відсотків, комісійних винагород та штрафних санкцій, а також за порушення взятих на себе зобов`язань боржник повинен сплачувати пеню в розмірі 20% за кожний день прострочення. З урахуванням умов кредитного договору представник позивача зазначив що борг перед банком становить: 238532,26 грн. заборгованість за основним боргом, 275313,01 грн. заборгованість за процентами, 181595,29 грн. пеня, а також на підставі ст.625\~Цивільного кодексу\~України до заборгованості включені інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом 144885,92 грн., інфляційні втрати від заборгованості за відсотками 319574,77 грн., три відсотки річних від заборгованості за кредитом 26109,41 грн., три відсотки річних від заборгованості за відсотками 46375,89 грн. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 14.02.2019 року складає 1232386, 55 грн. Боржник [PERSON] порушив також умови договору іпотеки від 12 червня 2008 року, згідно п.3.3.9 якого був зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки за власний рахунок на суму оцінки від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування. Внаслідок цього на підставі п.7.2 іпотечного договору банком був нарахований штраф у розмірі 10% вартості невиконаного зобов`язання в сумі 51384,53 грн. Всього сума заборгованості [PERSON] перед банком станом на 14 лютого 2019 року складає 1283771,08 грн., в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на нерухоме майно згідно договору іпотеки від 12 червня 2008 року, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За клопотанням представника позивача до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 11.05.2019 року були залучені Арбузинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та боржник за кредитним договором [PERSON] . 30.05.2019 року від відповідача [PERSON] судом отримано відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог ПАТ «Ощадбанк» заперечував, вказуючи, що дійсно, 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №478, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 250000 грн. під 19 відсотків річних строком на 240 місяців з кінцевим строком 11 червня 2028 року. З метою забезпечення кредитних зобов`язань 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений іпотечний договір №488, згідно якого він передав в іпотеку житлове приміщення однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 07.04.2016 року рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] та до відповідача у даній справі [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. За рішенням суду з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 238532,26 грн., заборгованість за відсотками 289548,82 грн., заборгованість за комісією 9660,87 грн., а всього 719337,24 грн. Цим самим рішенням договір поруки №488 від 12 червня 2008 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , [PERSON] визнаний недійсним. Крім того, відповідач повідомив, що в провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] №486/486/19 про звернення стягнення на предмет іпотеки. На цій підставі відповідач [PERSON] вказував, що він не є належним відповідачем у даній справі. Також відповідач вказував, що відповідно до положень ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, а тому позовні вимоги є необгрунтованими. Також відповідач вказував, що він не є суб`єктом спірних правовідносин та не порушував прав позивача. Крім того, вказував, що рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року виконується боржником [PERSON] , та ним сплачено за період з 2017 року по 2019 рік 34363,94 грн. У відповіді на відзив представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» не погодився з доводами відповідача та зазначив, що договори поруки та іпотеки мають різну правову природу та визнання недійсним договору поруки не має своїм наслідком припинення зобов`язань за Іпотечним договором, на підставі якого позивач звернувся до суду. Крім того, наявність рішення про стягнення з боржника кредитної заборгованості не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від боржника на підставі судового рішення від 07.04.2016 року кредитором станом на червень 2019 року отримано 30907,75 грн., отже зазначене рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області не виконане. Нараховані інфляційні витрати та 3% річних на підставі ст.625 ЦК України є складовою частиною грошового зобов`язання боржника та забезпечені іпотекою, відтак підлягають стягненню з майнового поручителя. 03.07.2019 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду. Витребувано у Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області для огляду в судовому засіданні виконавче провадження з виконання зазначеного вище рішення від 07.04.2016 року Арбузинського районного суду Миколаївської області. В зв`язку з повідомленням Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про передачу витребуваного виконавчого провадження до Южноукраїнського МВ ДВС ГТУЮ в Миколаївської області, ухвалою від 05.08.2019 року дане виконавче провадження витребуване у відповідного органу ДВС. 01.10.2019 за клопотанням представника позивача витребувано у Южноукраїнського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області копію виконавчого провадження з виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 червня 2019 року у справі №486/486/19. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Третя особа Арбузинський РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області в судове засідання свого представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши надані докази, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд зробив наступний висновок. В судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (в подальшому назва була змінена у відповідності до Закону України\~«Про акціонерні\~товариства» на ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] був укладений кредитний договір №478. Згідно умов даного кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти в сумі 250000 грн. на 240 місяців, а позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та сплатити відсотки в розмірі 19% річних не пізніше 11 червня 2028 року (п.1.1, п.1.2). Відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно шляхом внесення готівки до каси банку (п.1.5), порядок погашення заборгованості за основною сумою кредиту договором не визначений, застереження щодо наявності графіку погашення основної суми кредиту у додатках до договору в тексті договору не зазначені. Цільове призначення кредиту у тексті договору не визначено. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором між майновим поручителем [PERSON] Вікторовичем та банком 12 червня 2008 року був укладений договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] передав банку в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року у справі №467/47/15-ц з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 71933,24 грн., з яких заборгованість за кредитом 238532,26 грн., за відсотками 289548,82 грн., за комісією 9660,87 грн., пеня в розмірі 181595,29 грн. Визнано недійсним договір поруки №488 від 12 червня 2007 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження №51320419, виконується в частині стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості у примусовому порядку шляхом відрахування з доходів відповідача на підставі постанови державного виконавця. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 червня 2019 року у справі №486/486/19 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №478 від 12 червня 2008 року у розмірі 695440,56 грн., з яких: заборгованість за кредитом 238532,26 грн., заборгованість за відсотками 275313,01 грн., пеня 181595,29 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 12 червня 2008 року, укладеним між банком та [PERSON] - на квартиру [ADDRESS] , шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Рішення не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили 25.07.2019 року. З матеріалів виконавчого провадження №60015407 встановлено, що дане рішення перебуває на примусовому виконанні Южноукраїнського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області та на даний час не виконане. Факт наявності заборгованості 71933,24 грн. за кредитним договором встановлений рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року у справі №467/47/15-ц. Відповідачем не оспорюється той факт, що заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду виконано частково. Згідно виписки по поточному рахунку сплачена боржником сума спрямована на погашення комісії та прострочених відсотків, що відповідає п.1.7 кредитного договору. Разом з тим, відсотки за користування кредитом, що мають нараховуватися банком та сплачуватися позичальником щомісячно згідно п.1.5 кредитного договору, банком нараховувалися востаннє у квітні 2016 року. Відтак, з урахуванням сплачених сум станом на момент звернення з позовом станом на 14.02.2019 року борг перед банком становить 695440,56 грн., з них: 238532,26 грн. заборгованість за основним боргом, 275313,01 грн. заборгованість за процентами, 181595,29 грн. пеня. Згідно матеріалів виконавчого провадження 51320419 в порядку примусового виконання рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року на рахунок ПАТ «Державний ощадний банк України» після 14.02.2019 року перераховано ще 7676,59 грн., що у відповідності до п.1.7 кредитного договору віднесено на рахунок погашення процентів, відтак судом встановлено наявність заборгованості в сумі 687763,97 грн., з них: 238532,26 грн. заборгованість за основним боргом, 267636,42 грн. заборгованість за процентами, 181595,29 грн. пеня. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 цього Кодексу). Частиною першою статті 509\~ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття, як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель (банк) має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів становить більше двох місяців. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7\~цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини перша та четверта статті 14 ЦК України). Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, прийнятого у Постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Також, звернення стягнення на предмет іпотеки є відмінною вимогою від вимоги про стягнення заборгованості, адже порядок задоволення вимог іпотекодержателя врегульовано спеціальною статтею 33 Закону України «Про іпотеку», а не загальними нормами Цивільного Кодексу, які регулюють відносини пов`язані з основним зобов`язанням. На підставі цього суд зазначив, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. З урахуванням викладеного позовні вимоги про звернення стягнення на майно підлягають задоволенню. Положеннями частини першої статті 39\~Закону «Про\~іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Таким чином, виконання вимог ст.39\~Закону України\~«Про іпотеку» в частині визначення загального розміру заборгованості матиме правові наслідки для сторін, тому розмір заборгованості підлягає ретельному вивченню. Так, представник позивача зазначає, що заборгованість за основним боргом складає 238532,26 грн., заборгованість за відсотками 275313,01 грн., пеня 181595,29 грн. Наявність такої заборгованості станом на момент звернення з позовом підтверджена рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року у справі №467/47/15-ц, Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 червня 2019 року у справі №486/486/19 та розрахунком заборгованості. Проте, як вже було зазначено вище, на момент розгляду справи дана сума має бути зменшена на 7676,59 грн., тобто на суму погашення боргу в порядку примусового виконання судового рішення, відтак заборгованість становить 687763,97 грн., з них: 238532,26 грн. заборгованість за основним боргом, 267636,42 грн. заборгованість за процентами, 181595,29 грн. пеня. Стосовно штрафу, нарахованого на підставі п.7.2 іпотечного договору в сумі 51384,53 грн. та стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ст.625\~Цивільного кодексу\~України в сумі: інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом 144885,92 грн., інфляційні втрати від заборгованості за відсотками 319574,77 грн., три відсотки річних від заборгованості за кредитом 26109,41 грн., три відсотки річних від заборгованості за відсотками 46375,89 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Южноукраїнським міським судом Миколаївської області рішенням від 24\~червня\~2019 року у справі №486/486/19 встановлено відсутність у боржника за кредитним договором №478 від 12 червня 2008 року [PERSON] обов`язку зі сплати зазначеного штрафу, заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у вказаному розмірі та у даній частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення сторонами, зокрема, ПАТ «Державний ощадний банк України» не оскаржувалось та набрало законної сили. Оскільки за умовами договору іпотеки від 12 червня 2008 року [PERSON] передав банку в іпотеку належний йому житловий будинок саме на забезпечення зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №478 від 12 червня 2008 року, відповідно, [PERSON] також не має обов`язку зі сплати зазначених сум. Відтак, позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягають частковому задоволенню шляхом звернення стягнення на заставлене майно у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №478 від 12 червня 2008 року у розмірі 687763,97 грн., з них: 238532,26 грн. заборгованість за основним боргом, 267636,42 грн. заборгованість за процентами, 181595,29 грн. пеня. При цьому заперечення відповідача в частині відсутності в нього будь-яких зобов`язань перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в зв`язку з визнанням недійсним договору поруки рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року не відповідають вимогам закону з огляду на наступне. Відповідно до ст.\~546\~Цивільного кодексу\~України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 553\~ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або декілька осіб. Згідно із ст. 575 ЦК України, ст.\~1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотекою визнається такий вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні заставодавця або третьої особи. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення саме за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Отже, виходячи із вищезазначених норм та відповідно до положень ст.546\~Цивільного кодексу\~України порука та застава є окремими самостійними способами забезпечення зобов`язання та не виключається їх одночасне застосування. Судом встановлено, що між майновим поручителем [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» 12 червня 2008 року був укладений договір іпотеки для забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №478 від 12 червня 2008 року. Даний факт відповідачем не оспорювався, як і дійсність цього договору. Визнання недійсним договору поруки, як іншого способу забезпечення зобов`язання не впливає на дійсність зобов`язань за договором іпотеки та не має наслідком їх припинення. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1037,34,00 грн.

Outcome: partial