Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2015 року, посилаючись на невірне встановлення судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, райсуд виходив з безпідставності, недоведеності доводів позивачки щодо допущених з боку відповідача порушень при її звільненні та вважав, що при звільненні [PERSON] за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України адміністрацією підприємства було додержано вимоги закону. Такий висновок зроблений в результаті неповного з*ясування обставин справи, протирічить дійсним обставинам та вимогам закону. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підприємстві з теперішньою назвою «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозбудування» працювала з 1980року, з 2003р.- на посаді електромонтера зв'язку 4 розряду. Згідно довідки МСЕК №1 від 10.06.2015. вона є інвалідом третьої групи. бзстроково за загальним захворюванням опорно-рухового апарату. Відповідно до висновку МСЕК про умови та характер праці позивачці рекомендована легка фізична праця без тривалої ходи, фізичних навантажень, зокрема, посади: диспетчер, адміністратор, менеджер. На підставі вказаної довідки МСЕК наказом №253 від 25 червня 2015 року [PERSON] звільнено з роботи за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України З 02 липня 2015 року позивачка зареєстрована в Ленінському районному центрі зайнятості м. Дніпропетровськ та отримує допомогу по безробіттю, яка на час перегляду апеляційним судом справи склала суму - 7777,39грн. (Довідка від 15.03 2016. № 701). У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України- трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Згідно роз*ясень, що містяться у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Суд не перевірив та не зазначив в своєму рішенні, яким чином була встановлена невідповідність позивачки займаній посаді та чи було встановлене МСЕК захворювання перешкодою у продовженні саме тієї роботи, що виконувала позивачка. У рішенні взагалі відсутні обґрунтування та висновки щодо об*єму та характеру посадових обов*язків [PERSON] , в тому числі, тих, що наведені у позовній заяві; в справі відсутня посадова Інструкція електромонтера зв*язку вузла зв*язку 4розряду і судом вона не витребовувалась та не оцінювалась. Покладення в основу рішення лише висновку МСЕК є недостатнім, оскільки третя група інвалідності є робочою, такою, що не виключає здатність та право особи працювати, а тому лише факт встановлення позивачці інвалідності не може вважатись доказом невідповідності останньої займаній посаді, перевірка факту можливості або неможливості виконувати займану роботу для суду була обов*язковою, чого ним зроблено не було. Із пояснень позивачки слідує, що за її посадою відсутній великий обсяг навантаження і довготривала хода, вона виконує роботу електромонтера з обслуговування станційного обладнання, практично весь робочий час знаходиться в одному службовому приміщенні, в якому мається станційне обладнання - довідкове бюро, бюро з ремонту телефонів, комутаційне обладнання, головний щит перемикань з іспитовим пристроєм, електрозапитні і струморозподільчі прилади. До її службових обов*язків входить прийняття заявок від абонентів про пошкодження зв*язку, виявлення місця пошкодження на обладнанні, яке знаходиться безпосередньо в її приміщенні, ремонт пошкодження на головному щиті перемикань, а якщо пошкодження мається на лінії- вона передає заявку електромонтерам 6-го розряду для виконання, що працюють по всій території заводу. Стверджує, що захворювання ніяким чином не заважає продовжувати виконувати роботу, яку вона виконувала протягом 35 років. Між тим, відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили, що знаходячись на своєму робочому місці, [PERSON] не могла належним чином виконувати роботу. На запит апеляційного суду до відповідача про надання посадової інструкції електромонтера зв*язку вузла зв*язку 4розряду підприємства, - така конкретна інструкція надана не була, а залучено Положення про вузол зв*язку, яке містить загальні положення та, як зазначено у п.3.3, - є в більшості посадовою інструкцією начальника вузла зв*язку, де здебільшого зазначаються його функції. Для з*ясування конкретних службових обов*язків позивачки апеляційним судом через представника підприємства викликався в якості свідка керівник позивачки, однак у судове засідання не з*явився ні він, ні представник. Наведене дає підстави для висновку про ненадання відповідачем згідно ст.ст.10,57,60 ЦПКУ доказів, які б спростовували позовні вимоги. Крім того, суд залишив без оцінки ту обставину, що відповідач запропонував позивачці такі вакансії як прибиральник стружки, прибиральник приміщень тобто посади, які не відповідають вимогам та рекомендаціям МСЕК, та передбачають фізичну працю та тривалу ходу на протязі робочого дня. З огляду на встановлені обставини висновки райсуду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам п.2ч.1 ст.40 КЗпПУ. Рішення як незаконне підлягає скасуванню, позовні вимоги - задоволенню, [PERSON] підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою зарплати за час вимушеного прогулу. Згідно наданих відповідачем довідок про заробітну плату позивачки (а.с.8, 116) - середньомісячна заробітна плата складає 3137,10грн., середньоденна - 105грн., кількість днів вимушеного прогулу на час ухвалення рішення складають - 185днів. (починаючи з 26.06.2015). Загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу - 19 425грн., мінус отримана від центру зайнятості сума - 7777,39грн. = 11 647,61грн. Ця сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивачки, а в дохід держави на підставі ст.88 ЦПКУ - судовий збір - 1378грн. Рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3137,10грн. підлягає негайному виконанню. Посилання відповідача на скорочення посади, яку займала позивачка, не дає підстав для відмови їй у позові, оскільки це не передбачено законом. У такому випадку .відповідач має поновити особу поверх штату.

Outcome: approved