Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ СП «Агрос-Віста» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка, розміром 2,1836 га, за кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Вказана земельна ділянка з 2000 року знаходилася в оренді ТОВ СГП «Агрос-Віста». Строк договору оренди закінчився ще у 2010 році і позивачкою було прийнято рішення про його припинення. 27 червня 2017 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про припинення договору оренди після збирання врожаю. У липня 2017 року позивачка отримала відповідь від ТОВ «Агрос-Віста», з якої слідує, що 28 квітня 2014 року позивачка уклала договір оренди земельної ділянки із відповідачем. Позивачка зазначила, що договір оренди земельної ділянки із ТОВ СП «Агрос-Віста» від 28.04.2014 року вона не укладала та не підписувала, взнала про його наявність лише із листа директора ТОВ СП «Агрос-Віста» від 05 липня 2017 року. В зв'язку з цим [PERSON] вважає, що договір оренди підлягає визнанню недійсним, оскільки укладений без згоди власника земельної ділянки та поза його волею. Позивач [PERSON], її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідача Думановський Р. А. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, надавши при цьому письмовий відзив на позов. Крім того, вказав, що позивач регулярно та своєчасно отримував оренду плату за використання його земельної ділянки, що є підтвердженням надання його згоди на існування орендних відносин. Також зазначає, що спірний договір, якщо був не підписаний позивачем, міг бути підписаний уповноваженими особами ТОВ СП «Агрос-Віста» на підставі наданого доручення від 20.08.2013 року, а тому вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до договору оренди земельного паю № 56 від 19.02.2000, який укладеним між ТОВ СП «Агрос-Віста» та [PERSON], позивачка передала в оренду на 10 років свою земельну ділянку загальною площею 2,96 га згідно сертифікату на землю серії [NUMBER]. 29 червня 2017 року [PERSON] звернулася до товариства із заявою про розірвання договору оренди земельного паю, у зв'язку з неналежним виконання договору. У заяві просить договір припинити після збирання врожаю 2017 року. На вказану заяву [PERSON] отримала відповідь від 05.07.2017р., про те, що 28.04.2014 року було заключено та зареєстровано договір оренди землі площею 2,18 га кадастровий номер [NUMBER], який укладений між ТОВ СП «Агрос-Віста» та [PERSON]. При цьому даний договір виконується належним чином, тому товариство не надає згоди на дострокове розірвання договору. Згідно витребуваного на підставі ухвали суду від 17.05.2018 р. договору оренди землі від 28 квітня 2014 року вбачається, що він укладений між ТОВ СП «Агрос-Віста» та [PERSON] щодо оренди земельної ділянку площею 2,18 га за кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, строком на 10 років з сплатою орендної плати в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки землі. Вказаний договір укладений від імені [PERSON] та в ньому міститься її підпис, однак [PERSON] категорично заперечує, що цей договір нею був підписаний. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам. Особа яка, вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до висновку експерта № 1.1.-0126:18 від 11.10.2018р., підпис в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 28 квітня 2014 року, виконано не [PERSON], а іншою особою. За таких обставин слід дійти до висновку, що у позивачки було відсутнє волевиявлення на укладення спірного правочину і укладення цього правочину не відповідало її волі, а тому на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України такий правочин є недійсним з моменту його укладення. При цьому та обставина, що позивач отримувала від товариства грошові кошти за користування належною йому на праві власності земельною ділянкою не вказує на відсутність порушення його прав. Отримання власником майна плати за фактичне використання цього майна іншою особою, а не в порядку оренди, не суперечить закону і не свідчить про відсутність порушення права власності позивача за встановлених обставин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що ним не було підписано спірний договір на оренду землі, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн. та 2250,32 грн. витратпов'язаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved