Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимогами якого просила визнати її особистою приватною власністю 35/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] та поділити автомобіль Мітцубісі, виділивши його відповідачу [PERSON] в натурі, а на користь [PERSON] стягнути з відповідача 75 000 гривень. В судовому засіданні її представник [PERSON] зазначив, що 07 листопада 2006 року його довіритель зареєструвала шлюб з [PERSON] 11 листопада 2006 року вона за свої особисті кошти придбала 35/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Обставину придбання нею цього об'єкту нерухомого майна за свої особисті кошти підтверджено укладеним 18 жовтня 2006 року договором купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS], відповідно до якого позивач отримала 140 000 гривень на відкритий нею в ПАТ «КБ»Приватбанк» рахунок. З цієї суми вона 09.11.2006 року зняла кошти та передала їх частину 45 300 гривень продавцю 35/100 частин будинку [ADDRESS]. Крім того, відповідач на час купівлі спірного помешкання не мав самостійного заробітку, перебуваючи на утриманні [PERSON] Підставою для звернення до суду є невизнання відповідачем її особистого права власності на будинок. Крім того, за час шлюбу сторонами придбано легковий автомобіль Мітцубісі Ланцер, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Вартість такого автомобіля позивач оцінює в 150 000 гривень, половину якої просить стягнути з [PERSON] на свою користь. Представник відповідача [PERSON] вимоги позову вважає безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів того, що кошти витрачені на придбання титульним власником частини будинку [PERSON] є її особистими, в зв'язку з тим, що сторони проживали однією сім'єю ще задовго до реєстрації шлюбу, а кошти зняті 09 листопада 2006 року позивачкою були витрачені на погашення кредитної заборгованості дочкою позивача. Крім того, просив застосувати наслідки пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом. До початку розгляду справи по суті відповідач пред'явив зустрічну позовну заяву про визнання автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, державний реєстраційний номер [NUMBER] його особистою приватною власністю. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 3,10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що 07 листопада 2006 року Українківською сільською радою Малинського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Дітей від даного шлюбу немає. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 28.05.2008 року шлюб було розірвано. 11 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку з надвірними господарськими приміщеннями, спорудами, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та внесений в реєстр за №5126. Предметом цього договору була купівля позивачем 35/100 частин житлового будинку з надвірними господарськими приміщеннями, спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] за обговорену сторонами грошову суму в 45 300 гривень. Таким чином, спір що виник, пов'язаний з оспорюванням належності майна до спільної сумісної власності подружжя (презумпція віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Доводи позивача про те, що спірна частина будинку є її особистою приватною власністю, оскільки придбана нею хоча і за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, а саме: кошти, отримані нею від продажу іншої квартири, що належала їй на праві особистої приватної власності є безпідставними та суд не приймає їх до уваги, оскільки, вони спростовуються даними нотаріально посвідченої заяви [PERSON] (т.1 а.с. 102) від 11 листопада 2006 року, де останній дав згоду на укладення договору про купівлю його дружиною [PERSON], 35/100 частин житлового будинку з господарськими приміщеннями, спорудами, розташованих в [ADDRESS] за суму в 45 300 гривень. При цьому, відповідач письмово підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання об'єкта нерухомості, є спільною власністю подружжя. Придбана частина житлового будинку з господарськими приміщеннями, спорудами також буде об'єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. Договір купівлі-продажу укладається його дружиною [PERSON] в інтересах їх сім'ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них і укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню. Відповідно до п.36 Наказу Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (в редакції, що діяла на момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 07.11.2006 року) нотаріуси зобов'язані роз'яснити сторонам зміст і значення поданих ними проектів правочинів і перевірити, чи відповідає зміст посвідчуваних правочинів вимогам закону і дійсним намірам сторін. При цьому в п.44 цього Наказу закріплювалось, що при правочини щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності письмової згоди другого з подружжя. Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на укладення такої угоди повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку. Погодившись саме з такою редакцією заяви [PERSON], яка підписувалась ним безпосередньо в день укладення правочину (договору купівлі-продажу 11.11.2006 року) в приміщенні нотаріальної контори (та посилання на яку міститься в тексті п.2 договору) позивач тим самим визнала обставину придбання нерухомого майна в інтересах сім'ї за спільні кошти, що є свідченням виникнення спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт. Це узгоджується з п.45 зазначеного вище Наказу в частині того, що правочин щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлювального документа, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, договором дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто тощо. Будь-яких заперечень, зауважень до змісту заяви [PERSON], договір купівлі-продажу частини житлового будинку з надвірними господарськими приміщеннями, спорудами від 11.11.2006 року не містить. [PERSON] в день посвідчення нотаріусом роз'яснено зміст ст.ст. 57,59,60,65 СК України (п.10 Договору). Таким чином, сторони за взаємною згодою визначили правовий статус спірної частини будинку, як спільної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вимога [PERSON] про визнання особистою приватною власністю 35/100 частин житлового будинку за адресою по [ADDRESS] є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає. Вимога про поділ автомобіля Mitsubishi в обраний позивачем спосіб також підлягає відхиленню в зв'язку з наступним. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 22, 23, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. За рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 28 травня 2008 року сторони з грудня 2007 року припинили сімейно-шлюбні відносини. Дану обставину, не заперечувала [PERSON], подавши до суду 27.05.2008 року заяву про визнання позову (а.с. 16 справи 2-354/08) [PERSON] про розірвання шлюбу, поданого ним до суду 17 березня 2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ «Ніколь Моторс» та [PERSON] укладено договір №4255/07 купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5 Invite Т65, темно-синього кольору за 112 492 грн. Відповідно до розділу 5 цього Договору перехід права власності на автомобіль здійснюється після оформлення техпаспорту в МРЕВ. (т.1 а.с. 145). 04 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/7655/73/130216 про надання останньому на споживчі цілі (придбання транспортного засобу) 112 492,00 грн. терміном на 72 місяці. Платіжним дорученням №1 від 13.03.2008 року Райффайзен Банк Аваль перерахував ЗАТ «Николь Моторс» 112 492,00 грн. за авто Мітсубісі Ланцер згідно договору купівлі-продажу 4255/07 від 27.12.2007 року. 12 березня 2008 року [PERSON] набув право власності на автомобіль Mitsubishi Lancer 1.5 синього кольору, державний номерний знак [NUMBER], що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (т.1 а.с. 103). Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно роз'яснень п. 30 постанови, якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що спірний автомобіль, який був придбаний [PERSON] у березні 2008 року під час окремого проживання після фактичного припинення шлюбних відносин і ведення окремого бюджету сторонами, не може бути визнаний майном, нажитим подружжям за час шлюбу, тобто об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю одного із подружжя, а саме: [PERSON]. Саме з цих міркувань, підлягає задоволенню його зустрічний позов про визнання особистою приватною власністю автомобіль Mitsubishi Lancer 1.5 синього кольору, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved