Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

В березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № NKXRFU06960259 від 10 грудня 2008 року в сумі 13273 грн. 45 коп., з яких: заборгованість по кредиту складає - 0 грн. 15 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 12165 грн. 04 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 608 грн. 26 коп. 03 вересня 2014 року представником позивача подана уточнена позовна заява, відповідно до якої сума позову зменшена до 13023 грн. 45 коп., з підстав помилкового зазначення в позові штрафу (фіксованої частини) в розмірі 500 грн. замість 250 грн., як то було передбачено Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, що діяли на момент укладення сторонами кредитного договору. Також позивач зазначав, що строки позовної давності Банком не пропущені, оскільки при укладанні кредитного договору сторони визначили строк позовної давності тривалістю в 5 років. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив стягнути суму заборгованості в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечувала, вказувала на те, що не погоджується з сумою заборгованості, про стягнення якої просить позивач. В обґрунтування такої позиції вказувала на те, що, на її думку, сплата боржником неустойки здійснюється за наявності вини боржника щодо невиконання зобов'язань, та зазначала, що остаточне погашення кредиту пройшло 07 жовтня 2010 року. Виходячи з цього вказувала також на обставини пропуску Банком строку для звернення до суду з вимогами про стягнення неустойки за невиконання зобов'язання. Разом з тим не заперечувала проти наявності заборгованості в розмірі 0 грн. 15 коп., з розміром нарахованих пені та штрафів не погоджувалась. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 грудня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Банк, та [PERSON] укладений кредитний договір № NKXRFU06960259, відповідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 6884 грн. 38 коп., під 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту строком на 18 місяці, тобто з терміном повернення по 10.06.2010 року включно. На виконання своїх зобов'язань позивач перерахував відповідачу вказану суму. В свою чергу, відповідач належним чином умови договору не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотках. Відповідно ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк, згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплатити відсотки, а в силу ст. 551 ЦК України Банк набув права на стягнення з відповідачів неустойки. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір пені слід врахувати наступне. Конституційний Суд України у рішенні від 07 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання, повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. 1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові кошти як неустойку спотворює її дійсне значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої банком на підставі умов кредитного договору пені (12165 грн. 04 коп.) є великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом, та враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений зі рішенням суду, якщо він значно перебільшує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки до 00 грн. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги банку в частині стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу, оскільки повторне покладення відповідальності, в тому числі і майнової, за одне і те ж порушення є неприпустимим. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по кредиту в сумі 608 грн. 41 коп. з яких: 0 грн. 15 коп. - заборгованість за кредитом та 608 грн. 26 коп. - штраф., задовольнивши тим самим позов частково. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial