Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №100624093901 від 30.12.2015р., відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 22704,09 грн. Оскільки відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання, станом на 13.01.2020р. утворилася заборгованість в сумі 140133,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Крім того, у встановлений судом строк подали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки 18.03.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №7085 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 34428,22 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №100624093901 від 30.12.2015р. В свою чергу, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №58885969. Таким чином, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №100624093901 від 30.12.2015р. призведе до подвійного стягнення з [PERSON] заборгованості на підставі одного і того ж договору. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У свою чергу згідно ст.11 коментованого кодексу, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, такими підставами є договори та правочини. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №100624093901 від 30.12.2015р. (споживчий кредит «Рефінансування» з послугою страхування) шляхом приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, строком на 36 місяців, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 22 704,09 грн. Факт отримання позивачем грошових коштів у сумі 22 704,09 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи копією меморіального ордеру №TR.13661535.10180.11300 від 31.12.2015р. та відомостями із виписки по рахунку [PERSON] Ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається із наявного у матеріалах справи кредитного договору, сторони погодили повернення кредитних коштів відповідно до графіку погашення платежів із визначенням за кожний місяць відповідної суми на погашення кредиту та суми відсотків за користування кредитними коштами, а також комісії. Платіжні періоди встановлено з 31.12.2015р. по 31.12.2018р. із датою платежу до 31 числа кожного календарного місяця. Водночас, як вбачається із наданої позивачем виписку по рахунку, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на наявність виконавчого напису, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною № 7085 від 18.03.2019р. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №100624093901 від 30.12.2015р. в розмірі 34428,22 грн. та 500,00 грн. за вчинення виконавчого напису. Як слідує із матеріалів справи, зокрема, розрахунку заявленої до стягнення суми боргу, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №100624093901 від 30.12.2015р., яка станом на 17.01.2019р. становить 140 133,00 грн., з яких 20 472,45 грн. - заборгованість за кредитом, 2645,06 грн. - заборгованість за процентами, 9444,38 грн. - заборгованість за комісією, 107 571,11 грн. - штрафні санкції. У той же час матеріалами справи підтверджується, що відповідно до виконавчого напису винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною № 7085 від 18.03.2019р. стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №100624093901 від 30.12.2015р. станом на 12.03.2019р. в сумі 33 928,22 грн., з яких 21388,18 грн. - заборгованість за кредитом, 2799,90 грн. - заборгованість за процентами, 9740,14 грн. - заборгованість за комісією. Також матеріалами справи підтверджується, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» пред`явив виконавчий напис № 7085 від 18.03.2019р. для виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, на підставі якого приватний виконавець 16.04.2019р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 58885969. Отже, як встановлено у судовому засіданні та підтверджується наданими сторонами доказами, заявлена до стягнення позивачем сума боргу за кредитом у розмірі 20 472,45 грн., заборгованість за процентами у розмірі 2645,06 грн. та 9444,38 грн. заборгованості за комісією у повному обсязі стягнені за виконавчим написом № 7085 від 18.03.2019р., винесеним приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною № 7085 від 18.03.2019р. Відомостей на підтвердження визнання виконавчого напису № 7085 від 18.03.2019р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни таким, що не підлягає виконанню, на час розгляду даної цивільної справи та постановлення рішення, до суду сторонами не надано. Таким чином, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №100624093901 від 30.12.2015р. заявлених у позовній заяві сум призведе до подвійного стягнення з [PERSON] заборгованості на підставі одного і того ж договору, а тому в позовних вимогах в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 20 472,45 грн.; заборгованості по процентам в сумі 2645,06 грн.; заборгованості за комісією в сумі 9444,38 грн. слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю останніх. При цьому суд враховує, що відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в сумі 107 571,11 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ст..549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, відповідно до п.5.17 Кредитного договору за повне або часткове прострочення споживчого кредиту та/або сплати процентів та/або комісії за обслуговування кредитної заборгованості у терміни, що передбачені графіком платежів та/або іншим чином визначені відповідно до частини 5 розділу ІІ договору, якщо сума заборгованості клієнта дорівнює або перевищує суму 20 грн. 00 коп., банк має право вимагати, а клієнт на вимогу банку зобов`язаний з 7 календарного дня виникнення заборгованості (включно) сплатити банку штраф у розмірі 10 відсотків від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахований за останній день місячного строку. Застосування штрафів, передбачених цих пунктом, здійснюється починаючи з 7 календарного дня від дати прострочення, передбаченої графіком платежів. Згідно наданого позивачем розрахунку останній просить стягнути із відповідача 107 571,11 грн. неустойки (штрафні санкції) за порушення зобов`язань по кредитному договору, нараховані за період з 31.01.2016р. по 17.01.2019р. Як вбачається із наданої позивачем виписки по рахунку, відповідачем допущено порушення строків сплати кредиту, процентів та комісії, які встановлені графіком платежів, на суму, що перевищує 20 грн., а відтак заявлені до стягнення суми штрафних санкцій є обґрунтованими та такі, які не спростовані належними та допустимими доказами у встановленому законом порядку відповідачем. Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач заявив про закінчення строків позовної давності для звернення позивача із відповідними вимогами до суду. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так, згідно штемпелю на поштовому конверті, позивач звернувся до суду із позовною заявою 02.01.2020р. Жодних заяв чи клопотань про поновлення пропущеного із поважних причин строку позовної давності, позивачем суду не заявлено. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають суми штрафних санкцій в межах позовної давності (за період з 02.01.2019р. по 02.01.2020р.), а саме: неустойка за прострочення основної заборгованості в сумі 4134,29 грн., неустойка за прострочення процентів в сумі 558,50 грн. та неустойка за прострочення комісії в сумі 1888,96 грн., що становить 6581,75 грн. Водночас, у задоволенні стягнення штрафу за відправку повідомлень на уточнення реквізитів в сумі 40,00 грн. слід відмовити, оскільки таке стягнення не передбачено ні договором, ні законом. При вирішенні спору суд враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд,

Outcome: partial