Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

В березні 2012 року позивачка [PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, в якій просила визнати за нею та донькою право проживання та користування жилим приміщенням (квартирою), що розташована за адресою [ADDRESS]. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року в якості співвідповідача залучено Виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона з травня 2005 року постійно проживає за адресою [ADDRESS] разом з неповнолітньою донькою [PERSON], та батьком [PERSON]. Позивачка та донька переїхали в дану квартиру для того, щоб доглядати за хворим батьком [PERSON], який є наймачем даного житлового приміщення. У червні 2005 року [PERSON] видав довіреність на ім'я позивачки, яка надавала їй усі права представника для проведення приватизації квартири, що розташована за адресою [ADDRESS]. Дана довіреність, на думку позивачки, підтверджує той факт, що [PERSON] мав намір приватизувати квартиру, щоб вона перейшла у спадок дочці, тобто позивачці, проте приватизація не була закінчена у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем батька. Доглядаючи за хворим батьком позивачка фактично сама вела господарство та сплачувала усі необхідні платежі від імені батька. [INFO] року [PERSON] помер. В січні 2012 року позивачка неодноразово зверталася з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] до КЖЕП № 49, в усній формі їй було відмовлено в видачі зразка заяви, тоді позивачка написала дану заяву в довільній формі, проте їй знову відмовили в її прийнятті. Позивачка надіслала поштою заяву про реєстрацію місця проживання до КЖЕП № 49. На момент подання позовної заяви позивачка ніде не була зареєстрована та не має постійного місця проживання, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання за нею та донькою право проживання та користування жилим приміщенням (квартирою), що розташована за адресою [ADDRESS] В червні 2012 року Виконавчим комітетом Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради подано зустрічну позовну заявку про виселення без надання іншого житлового приміщення, яка під час розгляду справи була уточнена. В обґрунтування зустрічних позовних вимог Виконавчий комітет зазначав наступне. Квартира [ADDRESS] належить до комунальної форми власності, тобто є власністю територіальної громади міста в особі Дніпропетровської міської рада. Згідно ордеру № ЗО серія 02 квартира була надана у користування [PERSON] складом сім'ї на 2 особи, на підставі списків редакції газети «Зоря», затверджених рішенням Індустріального виконкому від 18.03.94 № 129. 28.02.2012 року на адресу Індустріальної районної у м. Дніпропетровської ради надійшов лист КВЖРЕП Індустріального району від 23.04.2012 року № 49, в якому була надана інформація про наявність вільного житла станом на 23.04.2012 року. Згідно списків, наданих КЖЕП № 49, у зв'язку зі смертю наймача, а саме громадянина [PERSON] звільнилася квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Посадовими особами Виконкому з метою здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду та його огляду було здійснено вихід за вказаною адресою. Проте обстежити та опечатати жиле приміщення не виявилося можливим у зв'язку з тим, що ним користуються невідомі особи. Також, 13.04.2012 року на адресу Виконкому надійшло звернення від КВЖРЕП Індустріального району з проханням допомогти у вирішенні питання щодо примусового виселення мешканців [ADDRESS], які самовільно знаходяться у вищезазначеної квартирі. Крім того, протягом всього часу наймач [PERSON], спочатку з дружиною, а потім одноосібно був зареєстрований та мешкав за адресою [ADDRESS]. [PERSON] меншала окремо у Жовтневому районі м. Дніпропетровська у квартирі [ADDRESS]. Після смерті її батька у грудні 2011 року, позивачка 16.01.2012 року знялася з реєстрації за місцем свого постійного проживання. Позивачка не втрачала право на користування зазначеним жилим приміщенням та її право ніхто не оскаржував. Особистий рахунок і до теперішнього часу оформлений на її ім'я. Також у вказаному жилому приміщенні з 08.07.2005 року залишається зареєстрованої її старша донька [PERSON]. Отже позивач за зустрічним позовом вважає, що на момент подачі позову [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] забезпечені житлом і мають право на користування квартирою [ADDRESS] за ними не може бути визнано право користування спірним приміщенням. Просили суд: виселити [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з квартири [ADDRESS] м. Дніпропетровськ, без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду від 12 липня 2012 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні позивача за основним позовом Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради та прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року в задоволені позовних вимог [PERSON] в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини [PERSON] - відмовлено. Зустрічну позовну заяву Виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради - задоволено. Виселено [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Не погодившись з вищевказаним рішенням, позивач [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, відповідно до ордеру № 30 серія 02 від 25.03.1994 року, виданого на підставі рішення Індустріального районного виконкому № 129 від 18.03.1994 року, [PERSON] на підставі списків редакції газети «Зоря» була надана двокімнатна квартира [ADDRESS]» в м. Дніпропетровську, житловою площею 27,8 кв.м., на склад з двох осіб: [PERSON] - основний квартиронаймач, дружина [PERSON] ( ах. 49,30-31). Відповідно до повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого 14 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками [PERSON] є: батько [PERSON], матір'ю [PERSON] ( а.с.7) [PERSON] 20 лютого 1988 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище після одруження на « [PERSON]» (а.с. 8). [PERSON], [INFO] року є донькою [PERSON] (а.с.6). [INFO] року [PERSON] помер ( а.с.10). Згідно довідки КЖЕП № 49 від 25.05.2012 року № 1890, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: основний квартиронаймач - [PERSON] (а.с. 53.) Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] в своїх інтересах і в інтересах малолітньої дитини [PERSON] та задовольняючи зустрічні позовні вимоги про про її виселення з квартири [ADDRESS], суд першої інстанції послався на те, що за позивачкою та її донькою зберігалося постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні, а тому відсутні законні підстави для визнання за нею та її донькою права на користування жилим у вказаній квартирі . Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, бо вони не відповідають фактичним обставинам справи, а також зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, що згідно із п.3, 4 ч.1\~ст. 309 ЦПК України\~є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки КЖЕП №9 від 25.05.2012 року за №403 [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 21.04.1998 року по 16.01.2012 року, виписана за адресою [ADDRESS]. В карточці [PERSON] була вписана донька [PERSON] [INFO] року, яка також виписана за вказаною адресою. Квартира приватизована згідно рішення на приватизацію №3239 від 22.10.1998 року на ім'я [PERSON] (а.с. 51). Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 1999 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 11800 грн., що є еквівалентом 3000 доларів США (а.с.106-108) Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2001 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про визнання права власності і звільнення майна з під арешту, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до довідки КП ДМБТІ від 15.08.2012 року за №12910 згідно до даних Реєстру прав власності на нерухоме майно (введеного в дію 01.02.2003) відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за гр. [PERSON], [PERSON] по м. Дніпропетровську (зона обслуговування КП ДМБТІ) відсутні ( а.с.83 -89). Як вбачається з витягу Реєстра прав власності на нерухоме майно- право власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване в цілому за [PERSON] на підставі цивільно правових угод, у тому числі на квартиру №3 у вказаному будинку на підставі договору дарування, укладеному з [PERSON] 05.04.2004 року (а.с.84-89) Як пояснила [PERSON] в суді апеляційної інстанції і сторони цієї обставини не заперечували квартира [ADDRESS], знаходиться в занедбаному стані, з відрізаними від неї комунікаціями, оскільки в квартири тривалий час нікто не проживає. Факт проживання позивачки разом з малолітньою дитиною [PERSON] з травня 2005 року за адресою [ADDRESS], разом з батьком [PERSON] підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, а саме як вбачається з довідки КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 148) від 11.01.2012 року неповнолітня дитина [PERSON] відвідувала заклад з 2005 по 2008 роки, місцем помешкання якої значилось [ADDRESS] (а.с.21) Згідно довідки КЗ «Середня загальноосвітня школа №14» від 12.01.2012 року учениця 3А класу [PERSON] навчається в школі з 2го класу, місце прожівання дитини, згідно заяви про зарахування дитини до школи, зазначенно [ADDRESS](а.с.22). Згідно довідки КЗ «Центра первинної медіко-санітарної допомоги №9» від 16.01.2012 року від 16.01.2012 року дитина [PERSON] [INFO] року обслуговується в амбулаторії №9 та значиться мешкаючей за адресою [ADDRESS], дитина взята на облік у квітні 2006 року (а.с.23) Згідно довідки КЗ «Неповна середня загальноосвітня шкода-інтенрнат №2» Дніпропетровської міської ради від 24.01.2012 року [PERSON], яка навчалась у 1 класі вказаного освітнього закладу, місце проживання дитини, згідно заяви матері про зарахування до 1 класу вказано [ADDRESS] (а.с.25) Згідно довідки КЗ «Дніпропетрвоської міської дитячої стоматологічної полікліники №2» Дніпропетровської обласної ради дитина [PERSON],[INFO] звернулась до стоматологічної поліклінники 19.07.2006 року, в останній раз 29.01.2011 року, месце проживання в амбулаторній картці значиться [ADDRESS] (а.с.24) Позивачка та донька переїхали у вказану квартиру зі згоди свого рідного батька, основного квартиронаймача, з метою його догляду, та який не заперечував проти їх вселення у квартиру. У червні 2005 року [PERSON] видав довіреність на ім'я позивачки, яка надавала їй усі права представника для проведення приватизації квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], але закінчити приватизацію квартири вона не встигла у звязку зі скрутним матеріальним становищем (а.с.11). Крім батька в спірній квартирі ніхто не проживав та не був зареєстрований. Допитані в суді свідки вказані обставини, а саме факт проживання [PERSON], з малолітньої дитиною [PERSON], разом з батьком [PERSON] у квартирі [ADDRESS] в місті Дніпропетровську, підтвердили. Відповідно до\~ст. 64 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщення. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.07.1985 року №2, зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім'ї наймача ( власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому. Виконавчий комітет Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, покладені на нього обовязки, відповідно до ст.ст.15,30 Житлового кодексу України, щодо управління та контроля за використанням, схоронністю, житлового фонду не виконали, та не довели суду належними та допустими доказами, факт самоправного зайняття [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] жилового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] в місці Дніпропетровську, звернулись до суду з позовом про їх виселення тільки після подання позову про визнання права користування кварирою, а тому підстав для виселення позивачів зі спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення немає. Та обставина, що старша донька позивачки [PERSON] [INFO] з 08.07.2005 року зареєстрована за адресою [ADDRESS], також не може бути підставою для відмови у задоволені позову про визнання за позивачкою та її донькою права на проживання у спірній квартирі ( а.с.121). За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved