Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визначити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер його двоюрідний брат [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] між ними з позивачем існували близькі родинні зв`язки, хоч разом вони не проживали, але мешкали неподалік один від одного та часто спілкувались, вітали один одного зі святами та днями народження, сім`ями їздили на відпочинок. В сім`ї [PERSON] дітей не було, а тому він зі своєю дружиною [PERSON] часто приходили в гості до позивача та запрошували останнього з сім`єю до себе. Проте згодом спадкодавець почав зловживати спиртними напоями та заборгував значну суму грошей співвласнику його квартири - [PERSON] , яка була стягнута з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2015. В зв`язку з чим зі слів [PERSON] позивач дізнався, що за борги [PERSON] саме [PERSON] буде спадкоємцем всієї квартири. Лише через чотири роки після смерті [PERSON] , у вересні 2019 року до позивача звернувся [PERSON] та повідомив, що він не зміг оформити право на спадщину та позивач є спадкоємцем. Тому позивач одразу звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвої Н.П. з метою оформлення спадщини після смерті свого двоюрідного брата. Нотаріусом йому було роз`яснено неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив шестимісячний строк звернення з заявою про прийняття спадщини, про що 03.10.2019 була видана відповідна постанова. За такого, позивач вважає, що причини пропуску ним строку прийняття спадщини є поважними, тому він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, причини його неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєва Н.П. надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Вислухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач є двоюрідним братом [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №5150, [INFO] [PERSON] помер. Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з метою оформлення спадщини за законом після смерті [PERSON] . Проте, постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвої Н.П. від 03.10.2019 позивачу було відмовлено у заведенні спадкової справи, в зв`язку з пропущеним шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів про постійне проживання із спадкодавцем на момент смерті спадкодавця згідно статті 1268 ЦК України. Також, зі змісту вказано постанови слідує, що позивачем не було надано доказів родинних відносин зі спадкодавцем згідно статті 1265 ЦК України. Згідно відомостей наданих на запит суду приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилась. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] був хрещеним батьком їх спільної з позивачем дитини, вони раніше добре спілкувалися, але після смерті дружини [PERSON] спілкування з ним припинилось, у зв`язку з чим позивач не знав, що може претендувати на отримання спадщини після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що за життя [PERSON] вони з позивачем спілкувалися, проте спілкування припинилося після смерті дружини [PERSON] , причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини їй не відомо. Відповідно до частини першої статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Згідно частини другої статті 1270 ЦК України якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. У постанові від 26.06.2019 у справі №565/1145/17 Верховним Судом було сформовано наступну правову позицію: поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень статей 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з положеннями статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначав про те, що встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, зокрема вказував про те, що вважав спадкоємцем [PERSON] [PERSON] , оскільки спадкодавець заборгував останньому значну суму грошей. На підтвердження вказаних обставин, позивач надав копію рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.05.2015 по цивільній справі №489/2687/16, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 15.01.2015 №б/н у розмірі 750000,00 грн., та постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 23.06.2015 про відкриття виконавчого провадження. У постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №351/2403/17 зроблено висновок, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] та приймаючи до уваги відсутність доказів про наявність суттєвих обставин неможливості звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. За такого, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed