Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - АТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулось до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), в якому просить стягнути з відповідача - [PERSON] (дата народження [INFO] ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 24.03.2017 у розмірі 13 339,44 грн. станом на 15.07.2020; судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 102,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 24.03.2017, згідно з якою відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 8 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердила згоду на те, що підписана Заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на сайті банку, складає Договір про надання банківських послуг, укладений між нею та банком. Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, які діяли станом на момент підписання Заяви, що підтверджується підписом [PERSON] в Заяві. Отже, відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, чинній з 01.03.2019, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити Банку заборгованість по кредиту та проценти від неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін в розмірі 86,4% від простроченої суми заборгованості - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується підписом в заяві. Однак, [PERSON] умови кредитного договору не виконуються, у зв`язку з чим у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 15.07.2020 становить 13 339,44 грн., з яких: 10 191,40 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 10 191,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2 450,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 697,74 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно із ст. 625 ЦК України. Позивач вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». З огляду на викладене, АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 09 листопада 2020 року позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Засоби забезпечення позову не вживались. У судове засідання представник позивача не прибув, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить розписка [PERSON] про вручення судової повістки. У поданій до суду заяві просила розглядати справу за її відсутності. Зазначила, що з позовними вимогами згодна частково, оскільки періодично здійснює платежі на погашення кредитної заборгованості. Вказала, що після отримання даного позову, нею було сплачено на користь позивача 6000 гривень, на підтвердження чого надала копію квитанції від 24.11.2020. Відзив на позов не подала. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 24.03.2017 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Заяви (а.с. 15). Як зазначено в анкеті-заяві, відповідач погоджується з тим, що підписана нею заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, у анкеті-заяві вказано, що відповідач ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами. Зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил банківських послуг, а також самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку. У відповідності до умов договору від 24.03.2017 [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування. Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] , з 17.08.2017 старт карткового рахунку № [NUMBER] , з 27.10.2017 відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 500,00 грн., з 07.02.2018 кредитний ліміт відповідачу було збільшено до - 8 000,00 грн., з 19.12.2019 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 13). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, станом на 15.07.2020 за договором б/н від 24.03.2017 [PERSON] має заборгованість в розмірі 13 339,44 грн., а саме: 10 191,40 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 10 191,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 2 450,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 697,74 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно із ст. 625 ЦК України (а.с. 10). Наявність заборгованості у вказаному розмірі підтверджується також наданою позивачем випискою по рахунку відповідача (а.с. 11-12). Відповідно до довідки про надані кредитні картки [PERSON] було видано наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття якої 17.08.2017, зі строком дії до 08/2021; № [NUMBER] , дата відкриття якої 04.10.2019, зі строком дії до 09/2022 (а.с. 14). Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та [PERSON] 24.03.2017 укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 15.07.2020 склалась заборгованість, а саме: 10 191,40 грн. - заборгованість за тілом кредита та 2 450,30 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а всього у розмірі 12 641,70 грн. Крім того, суд зазначає, що відповідачем надано копію квитанції № R_F6UUQ50YSSPSPR16M30BR від 24 листопада 2020 року про сплату на користь позивача грошових коштів у розмірі 6000 грн. з призначенням платежу - надходження готівки за платіжними картками (а.с. 106). Таким чином, з наданих суду доказів вбачається, що відповідачем після пред`явлення позивачем позову до суду (позивач звернувся до суду 03.11.2020) сплачені на користь позивача грошові кошти у розмірі 6000 грн. (сплачено 24.11.2020), які підлягають вирахуванню із загальної суми кредитної заборгованості (12 641,70 грн. - 6 000,00 грн. = 6 641,70 грн.) Разом з тим, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконала не в повному обсязі та не виконує їх належним чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню- у розмірі 6 641,70 грн. Відносно пред`явлених банком до стягнення 86,4% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В обґрунтування вимог про стягнення вказаних сум АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві посилається на те, що банком в односторонньому порядку на підставі п. 1.1.6.1 договору внесено зміни з 01.03.2019 до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% для картки «Універсальна». Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як зазначено вище, Заява та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку складають кредитний договір. Вимоги до форми кредитного договору визначені у ст. 1055 ЦК України. Так, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на встановлену чинним законодавством обов`язковість письмової форми кредитного договору, внесення змін до кредитного договору повинно вчинятись також у письмовій формі. При цьому, письмова форма внесення змін до кредитного договору передбачає наявність підпису сторін кредитного договору під такими змінами. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, суд зауважує, що банком належними та допустимими доказами не доведено підписання позичальником змін до кредитного договору, зокрема, і в частині встановлення розміру річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому не доведено, що кредитним договором передбачений збільшений розмір відсотків річних. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що нарахування банком річних у розмірі 86,4% є безпідставним. Крім того, згідно з доданою позивачем до позовної заяви довідки, видана відповідачеві кредитна картка перевипускалась банком, востаннє [PERSON] видано картку 04.10.2019 терміном дії до 09/22. З огляду на викладене, суд також зазначає, що річні згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.02.2020 по 29.02.2020 нараховані банком до закінчення терміну кредитування та до пред`явлення вимоги про стягнення всієї заборгованості за тілом кредиту. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 697,74 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 046,58 грн.

Outcome: partial