Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

АТ комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю № 367-К-Н-О від 31.01.2019 року [PERSON] звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг по кредитному договору б/н від 12.10.2007 року в сумі 132 118,46 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON] 12.10.2007 року звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отриання банківських послуг та 13.11.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до 15 000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та позивачем договір, про що свідчить його підпис у заяві. У відповідності до пунктів 3.2 та 3.3 Договору, відповідач надав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміна встановлюється за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до договору, відповідач повинен був надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, пені та інших витратах згідно умов договору. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у встановлений договором строк обов`язкові платежі не вносив і станом на 22.03.2020 року його борг по кредитному договору б/н від 12.10.2007 року становить 196 828,15 грн., з них: 23 455,15 грн. - заборгованість за кредитом; 9 379,77 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 163 993,23 грн. - нарахована пеня. При цьому просили стягнути заборгованість по пені тільки за період з 12.10.2007 року по 31.03.2019 року в сумі 99 283,54 грн. Оскільки відповідач добровільно борг не повертає, то виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача за довіреністю № 367-К-Н-О від 31.01.2019 року [PERSON] не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу в його відсутності, позов задоволити повністю, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідач відзиву на позов не подавав, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення йому рекомендованих відправлень з датами вручення: 16.06.2020 року та 08.07.2020 року. За таких обставин суд 23.07.2020 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 1054 даного кодексу, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В судовому засіданні встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується підписаною [PERSON] від 13.11.2007 року (а.с. 17). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки долученої позивачем до матеріалів справи (а.с. 15), в період з 13.11.2007 року до 28.05.2016 року відбувалась зміна кредитного ліміту по даному договору з 250,00 грн. до 15 000,00 грн. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором б/н 12.10.2007 року (а.с. 4-11) вбачається, що станом на 22.03.2020 року борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 196 828,15 грн., з них: 23 455,15 грн. - заборгованість за кредитом; 9 379,77 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 163 993,23 грн. - нарахована пеня. При цьому позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованість по пені тільки за період з 12.10.2007 року по 31.03.2019 року в сумі 99 283,54 грн. Ці ж розрахунки підтверджують, що відповідач [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 12.10.2007 року, сплати на погашення заборгованості за кредитом здійснював нерегулярно та не в повному обсязі, останній платіж вніс 27.07.2019 року та станом на час подання позову позичені кошти не повернув. За таких обставин суд вважає позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 23 455,15 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 9 379,77 грн. обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості по пені, суд виходить з наступного: Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Верховний Суд України в постанові від 25.05.2016 року по справі № 6-1138цс15 вказав, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 12.10.2007 року, вбачається, що станом на 22.03.2020 року [PERSON] нараховано заборгованість за пенею в сумі 163 993,23 грн., однак позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованість по пені тільки за період з 12.10.2007 року по 31.03.2019 року в сумі 99 283,54 грн. Враховуючи вищевказані норми ЦК України та постанови ВС України від 25.05.2016 року, суд вважає, що в даній справі стягнення пені слід обмежити останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, тобто стягнути її за період з 28.04.2019 року по 28.04.2020 року, що становить суму 64 710,23 грн. (163 993,23 грн. - 99 283,00 грн.), оскільки АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з даним позовом 28.04.2020 року, тобто за період до 28.04.2019 року позивач без поважних причин пропустив встановлений законом строк позовної давності. За таких обставин, суд вважає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» слід задоволити частково та стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 12.10.2007 року в загальній сумі 97 545,15 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 23 455,15 грн., заборгованості по відсотках в сумі 9 379,77 грн. та заборгованості по пені в сумі 64 710,23 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (73,83%), то сума відшкодування сплаченого судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, становить 1551,90 грн. (73,83 % від 2102,00 грн.). На підставі викладеного, ст.ст. 256,258,261,264,267,526,549,625,626,1048-1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved