Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 44011,07 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 09.02.2015 відповідач отримала кредит у розмірі 14495,36 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань, станом на 07.11.2019 заборгованість перед позивачем становить 44011 грн. 07 коп., яка складається з: 13806,61 грн. заборгованості за кредитом; 10825,36 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 19379,10 грн. заборгованості за пенею та комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 24.12.2019 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України з викликом сторін. За вх. № 2392 від 04.02.2020 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що пред?явлені до неї позовні вимоги вона визнає частково, а саме визнає суму заборгованості перед позивачем в розмірі 13806,61 грн., тобто борг по тілу кредиту. Відповідач не визнає заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 10825,36 грн. та заборгованість за пенею і комісією в сумі 19379,10 грн., оскільки відповідно до положень п.п.1.4.1 п. 1.4 укладеної Генеральної угоди, строк повернення кредиту в повному обсязі настав 27.02.2015, тим більше, що після 30.03.2015 нею кошти не вносилися на погашення заборгованості до 25.04.2015, 25.05.2015 та 25.06.2015. Тобто, строк дії кредитування закінчився 27.02.2015, тому вважає, що нарахування відсотків за користування кредитними коштами після 27.02.2015 є протиправним. За вх. № 3982 від 24.02.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, з якої вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 09.02.2015 уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за наступними кредитними договорами: № SAMDNWFC00002026743від 27.02.2014 та № SAMDN50000039799114 від 05.01.2011. Тобто, 09.02.2015 відповідач, маючи невиконані кредитні зобов?язання, за якими нею неодноразово були порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернулася до Банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов?язань по вищевказаному кредитному договору. Банком було погоджено підписання Генеральної угоди, якою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 09.02.2015 по 28.02.2017, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі загальної суми заборгованості. Підписуючи угоду відповідач підтвердила своє розуміння та ознайомлення з умовами підписаного нею документу, і протягом 4 років вона не пред?являла будь-яких претензій з приводу нарахування пені чи штрафів, тому пред?явлені до неї позовні вимоги представник позивача просить задовольнити повністю. За вх. № 4300 від 26.02.2020 від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь АТ КБ «ПриватБанк», з якого вбачається, що вона після вивчення поданої Банком виписки по її рахунках змінила свою точку зору і тепер не визнає пред?явлені до неї позовні вимоги в повному обсязі, оскільки у наданій відповіді вона виявила безліч помилок, які протирічать самій позиції Банку. Зазначає, що 09.02.2015 між нею та Банком було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до п. 2.1 якої Банк надав їй кредит в розмірі 14495,36 грн. строком на 24 місяці шляхом встановлення ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ними в розмірі 1,5% на місяць. Строк повернення грошових коштів встановлено із 1-го по 25-те число кожного календарного місяця в розмірі 725,35 грн. Після підписання Генеральної угоди їй була надана банківська картка, однак з дати підписання і по даний час вона жодного разу не використовувала встановлений кредитний ліміт, гроші з рахунку не знімала, оплату товарів не проводила, а лише сплачувала грошові кошти на погашення заборгованості. Банком надано виписку по її рахункам, у верхній частині якої зазначено, що кредитний ліміт 14495,36 грн. Також, у цій виписці вказано, що за період часу із 30.03.2015 по 25.07.2018 [PERSON] постійно вносилися грошові кошти на погашення заборгованості і всього було внесено 14495,36 грн. Тобто, зазначене свідчить про повне погашення заборгованості, тому і пеня і відсотки також не повинні були нараховуватися. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. За вх. № 9724 від 04.05.2020 від представника позивача надійшло пояснення, в якому він наполягає на задоволенні позову, оскільки і заборгованість за кредитом, і заборгованість по відсоткам за користування кредитом, і заборгованість за пенею і комісією [PERSON] були нараховані правомірно, боржником вони не погашені, а тому підлягають до стягнення. Враховуючи заяву представника позивача від 28.11.2019 про розгляд справи у відсутність представника позивача та відсутність технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції, суд вважає за можливе врахувавши та прийнявши до уваги подані представником позивача пояснення та документи, розглядати справу в судовому засіданні без представника позивача, за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися , подавши до початку судового засідання заяву, в якій вони заперечують проти задоволення позовних вимог повністю, просять відмовити у задоволенні позову та справу розглядати у їх відсутність. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.02.2015, АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження своїх вимог надало анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 28.01.2013, в якій зазначено особисту інформацію відповідача: а саме: ім`я по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання. Із вказаної анкети - заяви не зрозуміло яку вона бажала отримати кредитну картку. У Анкеті-заяві підписаній [PERSON] зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н (Генеральною угодою) від 09.02.2015 становить 44011 грн. 07 коп., яка складається з: 13806,61 грн. заборгованості за кредитом; 10825,36 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 19379,10 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 14495,36 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач, окрім заборгованості за кредитом просить стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом. На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09.02.2015, позивач надав суду Генеральну угоду та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, слід зазначити, що вказані умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (09.02.2015) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти (підтверджується анкетою-заявою та Розрахунком заборгованості за договором б/н від 09.02.2015) в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до наданого банком розрахунку сума заборгованості [PERSON] по заборгованості по кредиту становить 13806,61 грн., а тому наявні правові підстави для її стягнення в примусовому порядку з боржника, що також узгоджується із висновком викладеним у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором, в розмірі 13806,61 грн. В задоволенні решти позовних вимог, необхідно відмовити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог, в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial