Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

В березні 2020 року до суду надійшла позовна заява, подана адвокатом Турутя Захаром Олеговичем в інтересах [PERSON] до Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] . За час життя [PERSON] у зв`язку з визнанням інвалідом третьої групи, набув право на отримання страхових виплат. З метою отримання страхових виплат [PERSON] став на облік у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красний Луч Луганської області. У 2014 році у зв`язку з бойовими діями та проведенням антитерористичної операції на території м. Красний луч Луганської області, а також з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, Позивач, не маючи інших джерел на існування крім пенсії та страхових виплат, був вимушений покинути м. Красний луч та стати на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. З метою отримання соціальних виплат у подальшому 01.04.2015 р. став на облік в Ізюмському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. Однак з 01.06.2016 р. здійснення страхових виплат [PERSON] було припинено. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Покровською Л.І. було заведено спадкову справу № 37/2019. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого. 26.07.2019 р. приватний нотаріус видала позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.07.2019 р., яке складається з недоотриманої пенсії за період з липня 2016 року по січень 2019 року в сумі 193755,37 грн. Листом № 21.01.- 30/40 від 17.01.2020 року відповідачем було повідомлено, що померлий [PERSON] перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з 01.04.2015 по 31.05.2016 рр. Розмір щомісячної страхової виплати [PERSON] складав 2239,13 грн., а також вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість по щомісячній страховій виплаті перед померлим [PERSON] . Крім того, приватним нотаріусом направлявся запит до відповідача з метою отримання інформації щодо розміру недоотриманої страхової виплати [PERSON] за час життя. Листом № 21.01.-30/153 відповідачем було підтверджено, що [PERSON] перебував на обліку у відділенні, проте заборгованість по щомісячній страховій виплаті відносно останнього відсутня. Однак, з липня 2016 по січень 2019 рр. померлий [PERSON] не отримував страхові виплати. Із листа випливає, що померлий [PERSON] не отримував щомісячну страхову виплату на протязі 32 місяців (з липня 2016 по січень 2019 включно) у розмірі 2239,13 грн. Відтак розмір недоотриманої страхової виплати померлому [PERSON] складає: 32 (місяці) х 2239,13 грн (розмір щомісячної страхової виплати) = 71652.16 грн. На підставі вищевикладеного, просив визнати за [PERSON] право на отримання суми грошей, які входять до складу спадщини у виді страхових виплат, на одержання яких за життя мав право [PERSON] , який помер [INFO] . Зобов`язати Ізюмське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити [PERSON] суму у розмірі 71652.16 грн. недоотриманої суми страхової виплати, за життя, його батьком [PERSON] за період, починаючи з моменту припинення виплати по день його смерті. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 30.03.2020 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими та просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відмовити в повному обсязі, а також клопотання про заміну неналежного відповідача - Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на належного - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. 21.04.2020 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, а також просив замінити неналежного відповідача. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22.04.2020 року замінено по справі № 623/825/20 первісного відповідача - Ізюмське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на належного - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області. 30.04.2020 року від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Сторони в судове засідання не зявились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] згідно виписки з акта огляду МСЕК від 24.06.1992 року мав третю групу інвалідності безстроково (а.с.20). [PERSON] перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красний Луч Луганської області, що підтверджується довідкою від 27.10.2014 № 04-159 (а.с.43). У 2014 році у зв`язку з бойовими діями та проведенням антитерористичної операції на території м. Красний луч Луганської області, а також з набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, Позивач, не маючи інших джерел на існування крім пенсії та страхових виплат, став на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 02.12.2014 № 6337027932 (зв.бік а.с.42). [PERSON] тимчасово перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа з 01.04.2015 року по 31.05.2016 року у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Ізюмське відділення, що підтверджується листом від 19.02.2020 № 21.01-30/153 (а.с.45), в якому також зазначено, що заборгованість по щомісячній страховій виплаті відсутня. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 17.07.2019 серії [NUMBER] , виданим Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (зв.бік а.с.43). Після його смерті приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Покровською Л.І. було заведено спадкову справу № 37/2019 та 26.07.2019 року видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з недоотриманої пенсії за період з липня 2016 року по січень 2019 року в сумі 193755,37 грн., що зареєстровано в реєстрі за № 606 (а.с.46). В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що він є спадкоємцем після смерті його батька [PERSON] та має право на не отримані ним за життя страхові виплати. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Проте, існують такі спадкові права, які можуть переходити у порядку спадкування, але їхній перехід може бути обмежений на підставі прямої вказівки закону. Так у відповідності до статті 1227 ЦК України, згідно з якою суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Системний аналіз положень статей 1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України, при застосуванні до встановлених у цій справі обставин, дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, каліцтвом як об`єкт цивільних прав), яке нерозривно пов`язане із особою і яке, відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). Отже, право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини. Право на нараховані за життя суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, а не отримані спадкодавцем входять до складу спадщини за умови, що на час відкриття спадщини відсутні члені сім`ї спадкодавця. При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц та у справі №431/6232/18-ц від 14.04.2020 року. Не підтвердження за життя [PERSON] місця фактичного проживання, не надання довідки внутрішньо переміщеної особи не є підставою для ненарахування чи невиплати страхових виплат. Проте припинення нарахування Фондом страхових виплат потерпілому [PERSON] здійснено з 01 червня 2016 року, тобто за життя, але він у встановленому законом порядку не оскаржив дії відповідача, тобто за життя не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, а отже, указані суми йому за життя не нараховувались, а тому вони не можуть входити до складу спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що відповідно до вимог цивільного законодавства до складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату, згідно із статтею 1219 ЦК України, до складу спадщини не входить. [PERSON] помер [INFO] , тобто майже через три роки від дати прийняття Фондом рішення про припинення виплати щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, а отже [PERSON] , як спадкоємець не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховано і спадкодавець дій відповідача із ненарахування вказаних страхових виплат не оскаржував. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому вимоги спадкоємця [PERSON] про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй страхові суми або стягнути на її користь належні його померлому батькові страхові виплати у порядку спадкування за законом є безпідставними. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed