Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

В березні 2014 року до суду подана позовна заява, у якій позивач просив стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь борг в сумі 106,04 гривень, з відповідача [PERSON] на його користь борг в сумі 5792,07 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач згідно договору поруки № 272/9-п від 16.07.2009 року поручився перед Кредитною спілкою «Партнер» за виконання зобов'язань [PERSON] по укладеному ним кредитному договору № 272/9 від 16.07.2009 року, відповідно до якого [PERSON] отримав у кредитодавця кредит в сумі 10000 гривень. Однак, [INFO] [PERSON] помер, в зв'язку з чим зобов'язання по кредитному договору не були виконані і борг становив 7801 грн. 86 коп. На підставі судового наказу від 3 вересня 2010 року з позивача, як поручителя, на користь Кредитної спілки «Партнер» було стягнуто борг за вказаним кредитним договором. Стягнення даної суми було завершено 27 січня 2012 року. Вважаючи стягнення незаконним, [PERSON] було подано позовну заяву до суду про визнання укладеного договору поруки № 279/9-п від 16.07.2009 року припиненим з моменту смерті боржника [PERSON]. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2012 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] про визнання договору поруки припиненим з 15.03.2010 року відмовлено. Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2012 року скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено та визнано договір поруки припиненим з моменту смерті боржника [PERSON]. Однак, ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2013 року рішення Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2013 року скасовано, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2012 року залишено без змін. Таким чином, у такий спосіб позивача визнано належним кредитором спадкоємців померлого [PERSON]. Тому позивач, до якого перейшли всі права кредитора, вважає, що він має право пред'явити вимоги згідно ст. 1281, 1282 ЦК України до спадкоємців [PERSON], а саме до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Відповідач [PERSON] подав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивач пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги, передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що після сплати боргу позивачем після смерті боржника між ним та відповідачами, які є спадкоємцями боржника, виникли правовідносини поруки. В зв'язку з чим позивач на підставі ст. 556 ЦК України має право зворотної вимоги до відповідачів про повернення йому сплаченого боргу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги, передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України, і вважає, що цей шестимісячний строк повинен відраховуватися з 27 січня 2012 року, коли позивач набув права кредитора після плати всієї суми боргу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надала, причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши справу № 2-60/11, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 липня 2009 року було укладено кредитний договір № 272/9 між Кредитною спілкою «Партнер» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником), відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит у сумі 10000 гривень на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості(а.с.6 ). 16 липня 2009 року між Кредитною спілкою «Партнер» (Кредитодавцем) та [PERSON] (Поручителем) було укладено договір поруки № 272/9-п, відповідно до якого Поручитель поручився перед Кредитодавцем за виконання зобов'язань [PERSON] (Боржником) за договором, що був укладений між Кредитодавцем та Боржником(а.с. 7). 15 березня 2010 року помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, копія якого знаходиться в спадковій справі (а.с. 52 ). Як вбачається із спадкової справи [PERSON] № 48/2010, копія якої долучена до матеріалів справи, 10 вересня 2010 року із заявою про прийняття спадщини до Славутицької міської державної нотаріальної контори звернувся син [PERSON] [PERSON], відповідач у справі (а.с. 51). 14 вересня 2010 року до Славутицької міської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини звернулася дочка спадкодавця [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 51). 20 жовтня 2010 року від [PERSON], дружини спадкодавця, надійшла заява до Славутицької міської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на 1/2 частину автомобіля марки «CHEVROLET EVANDA» 2006 року випуску, який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого 18.04.2006 року РЕП ДАІ ГУ МВС України в Київській області, набутого за час шлюбу, як дружині, що пережила свого чоловіка(а.с. 51). Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося три спадкоємці першої черги: дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на користь свого брата [PERSON], відповідача у справі. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 26 січня 2011 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2011 року, визнано за [PERSON] право на спадщину: на 1/3 частку автомобіля «CHEVROLET EVANDA» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та на 1/3 частку житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS](а.с. 55-57). Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-60/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], про визнання права на частку спадкового майна, до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], входило: 1/2 частка житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], та 1/2 частка автомобіля «CHEVROLET EVANDA» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Враховуючи, що кожен із трьох спадкоємців мав право на 1/3 частку спадкового майна, тобто на 1/6 частку житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], та 1/6 частку автомобіля «CHEVROLET EVANDA» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], але дочка спадкодавця [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь спадкодавця [PERSON], то за [PERSON] фактично визнано право власності на 2/3 частки спадкового майна, яке складається з 1/3 частки автомобіля «CHEVROLET EVANDA» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та 1/3 частки житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Доказом прийняття спадщини [PERSON] є її заява про видачу свідоцтва про право на спадщину(а.с. 51 ). Відповідно [PERSON], відповідачка, має право на 1/3 частку спадкового майна, яке залишилося після смерті спадкодавця [PERSON], що складається із 1/6 частки автомобіля «CHEVROLET EVANDA» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та 1/6 частки житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 3 вересня 2010 року суддею Славутицького міського суду Київської області було видано судовий наказ, який набрав чинності 18.09.2010 року, відповідно до якого за заявою Кредитної спілки «Партнер» про видачу судового наказу стягнуто з [PERSON] (Поручителя) на користь Кредитної спілки «Партнер» борг за кредитним договором в сумі 7801, 86 гривень та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 39 гривень 01 копійку та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення( а.с.8 ). Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.01.2012 року, винесеної заступником начальника відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції Київської області від 27 січня 2012 року, судовий наказ № 2-н-134/10, виданий Славутицьким міським судом Київської області, про стягнення боргу виконано в повному обсязі. Таким чином, на підставі вказаного судового наказу з [PERSON] стягнуто суму боргу в сумі 7870, 87 гривень, судові витрати в сумі 69,01 гривень, виконавчий збір в сумі 787,08 гривень, всього 8688,11 гривень(а.с. 9, 88). [PERSON], вважаючи судовий наказ від 03.09.2010 року незаконним, звернувся до суду з позовними вимогами до Кредитної спілки «Партнер» про визнання договору поруки № 272/9-п від 16 липня 2009 року припиненим з дня смерті боржника, тобто з 15.03.2010 року. Кредитною пілкою «Партнер» було подано зустрічну позовну заяву про визнання спірного договору поруки припиненим з 27 січня 2012 року, тобто з часу виконання в повному обсязі судового наказу. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2012 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] про визнання договору поруки припиненим з 15.03.2010 року відмовлено, а зустрічну позовну заяву Кредитної спілки «Партнер» про визнання договору поруки припиненим з 27.01.2012 року задоволено(а.с. 11-13). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2013 року рішення Славутицького міського суду Київської області скасовано, первісні позовні вимоги задоволено, а в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено(а.с. 14-18). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18 вересня 2013 року рішення Апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2013 року скасовано, а рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2012 року залишено без змін(19-23). Зазначеними рішеннями судів першої та касаційної інстанцій, які набрали законної сили, було встановлено, що [PERSON], виплативши борг після смерті боржника [PERSON], фактично поручився перед новими боржниками [PERSON] та [PERSON], відповідачами у справі, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Таким чином, поручитель набуває права вимагати від боржника виконання зобов'язання в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора, тобто повністю або частково з урахуванням сплачених відсотків, неустойки, відшкодування збитків та судових витрат кредитора. Згідно ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Виходячи з того, що частка [PERSON] становить 2/3 частки спадщини, а [PERSON] -1/3 частка спадщини, то розмір стягнення боргу на користь позивача повинен бути з [PERSON] в розмірі 1/3 частини від загальної суми боргу, а з [PERSON] в розмірі 2/3 від загальної суми боргу. Як встановлено в судовому засіданні загальна сума боргу становить 8688,11 гривень. Таким чином, 1/3 частина від суми боргу 8688,11 гривень, що повинна бути стягнута з відповідачки [PERSON], становить 2896,04 гривні ( 8688,11 гривень : 3=2896,04 гривні) Оскільки в судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідачка [PERSON] добровільно відшкодувала позивачу частину боргу в розмірі 2790 гривень, то з неї підлягає стягненню 106, 04 гривень ( 2896,04 гривень -2790 гривень). З [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 2/3 частини від суми боргу в розмірі 5792,07 гривень( 8688,11 гривень - 2896,04 гривень). Відповідно до Звіту про оцінку майна, затвердженого директором ТОВ «Влата ріелтер від 22.08.2012 року, ринкова вартість автомобіля марки «CHEVROLET EVANDA» 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] станом на 20.08.2012 року становить 56933 гривні, 1/3 частина від вартості автомобіля становить 18977,67 гривень, 2/3 частини - 37955,33 гривень, що свідчить про достатність вартості майна, в межах якого необхідно стягнути борг з відповідачів (а.с. 27-29). Доводи представника відповідача [PERSON] про пропущення позивачем шестимісячного строку пред'явлення вимоги, передбаченого ч.2 ст. 1281 ЦК України, до спадкоємців, які прийняли спадщину, що є підставою для відмови у задоволенні позову, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. Положення ст. 1281 ЦК, на яку посилається позивач в позовній заяві та відповідач [PERSON] у запереченнях, не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки між позивачем та відповідачами виникли правовідносини поруки після того, як рішенням Славутицького міського суду Київської області від 18 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 13 вересня 2013 року, було визнано, що позивач, виконавши зобов'язання [PERSON] за кредитним договором, поручився перед новими боржниками - спадкоємцями позичальника - [PERSON] та [PERSON], тому застосуванню до даних правовідносин підлягає ст. 556 ЦК України. Судом встановлено, що первісний кредитор Кредитна спілка «Партнер» після смерті [PERSON], боржника за кредитним договором, не скористалася своїм правом пред'явити в судовому порядку на підставі ст. 1281 ЦК України позовні вимоги до нових боржників - спадкоємців [PERSON] та [PERSON], а скористалася правом пред'явити вимоги до поручителя, передбаченим ст. 554 ЦК України, подавши заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього боргу за кредитним договором. Виходячи з цього, після виконання поручителем вимог первісного кредитора, в нього виникло право на пред'явлення позову до нових боржників на підставі ст. 556 ЦК України. Строк позовної давності за цими вимогами є загальний та становить три роки згідно ст. 257 ЦК України і обчислюється з 27.01.2012 року, коли позивач повністю сплатив суму боргу за кредитним договором. Позивач звернувся до суду 6 березня 2014 року, тобто в межах строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. За правилом ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави, від сплати якого звільнений позивач, пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved