Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), яке є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить стягнути з відповідачів борг за кредитним договором на загальну суму 9012,45 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] 28 квітня 2010 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав, а [PERSON] отримала кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник, [PERSON] , померла. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , [PERSON] , відповідачі по справі, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Позивачем 28 січня 2019 року була направлена претензія кредитора до Арцизької районної державної нотаріальної контори. 12 березня 2019 року позивачем було отримано відповідь Арцизької районної державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 03 жовтня 2019 року до відповідачів було направлено листи-претензії, згідно яких позивачем було пред`явлено свої вимоги до спадкоємців померлої [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] ,але ними ніяких дій на погашення кредитної заборгованості спадкодавця вчинено не було. Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року постановлено про проведення заочного розгляду цивільної справи за позовною заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, клопотання про розгляд справи у їх відсутність, відзив на позовну заяву не подавали, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає позовну заяву позивача не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із спадкового права, пов`язані з погашенням боргу спадкодавця спадкоємцями перед кредитором, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 44, 46, 47, 48-48, 66, 67) та [PERSON] (а.с. 31) відповідно до АНКЕТИ-ЗАЯВИ про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку 01 28 квітня 2010 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач передав кредит [PERSON] у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник, [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 35, 65). Виходячи з вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] (а.с. 32), [PERSON] (а.с. 33-34) мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 30 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року. На думку позивача, спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] . Вказану обставину позивач підтверджує копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначено: [ADDRESS] (а.с. 31, 32, 33-34). На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем 28 січня 2019 року була направлена претензія кредитора до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с. 36, 37) та отримана відповідь, згідно з якою спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК», спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується листом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області № 228/02-14 від 20 лютого 2019 року (а.с. 38). 03 жовтня 2019 року позивачем до відповідачів направлено листи-претензії, згідно яких пред`явлено свої вимоги до спадкоємців померлої [PERSON] - є [PERSON] , [PERSON] (а.с. 39, 40, 41-43), але ними ніяких дій на погашення кредитної заборгованості спадкодавця вчинено не було. Як зазначив позивач у позовній заяві, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 02 грудня 2019 року заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 28 квітня 2010 року становить 9012,45 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. ч. 2-4 ст. 1273 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Згідно вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредиторами інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Відповідно до п. 32 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Ухвалою суду від 19 травня 2020 року за клопотанням представника позивача було витребувано від Арцизької міської ради довідку про склад сім`ї [PERSON] , яка померла [INFO] , що проживала за адресою: [ADDRESS] , та реєстрацію осіб за вказаною адресою станом на день смерті [PERSON] ; від Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області належним чином завірену копію спадкової справи № 193/2017, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На виконання вищевказаної ухвали суду Арцизькою міською радою листом № 560 від 01 червня 2020 року було надано інформацію щодо реєстрації осіб за зазначеною вище адресою, де станом на 30 жовтня 2016 року були зареєстровані позичальниця [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] (а.с. 73). Також, як вбачається з копії спадкової справи № 193/2017 щодо майна померлої [PERSON] , спадкова справа заведена 11 травня 2017 року на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», інші спадкоємці щодо заведення спадкової справи не зверталися, в матеріалах спадкової справи відсутні відомості щодо наявності у померлої [PERSON] будь-якого майно (а.с. 63-72). Однак, позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів і в матеріалах справи відсутні відомості про коло осіб, які мають право спадкування за законом після померлої [PERSON] та яке майно належало на праві власності на час смерті спадкодавцю [PERSON] , яке б могло бути об`єктом спадкування між спадкоємцями після смерті [PERSON] , і яка вартість майна, яке могло бути одержане спадкоємцями у спадщину, і в межах якого могли бути задоволені вимоги кредитора за зобов`язаннями, що виникали з умов вказаного договору № б/н від 28 квітня 2010 року. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту стягнення боргу кредиторами спадкодавця, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. За вимогами ст. ст. 76-78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді першої інстанції, не скористався, оскільки його представник в судові засідання не з`являвся та подав заяву про розгляд справи за його відсутності. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язане було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, оскільки в позовній заяві, окрім зазначених вище підстав, з яких позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором зі спадкоємців позичальника, інших підстав не наведено, жодних доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог в судовому засіданні встановлено не було, а передбачені діючим законодавством підстави для покладення відповідальності на спадкоємців за кредитними зобов`язаннями спадкодавця відсутні, тому суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 9012,45 грн. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог позивача не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі ст. ст. 1216, 1218, 1268, 1281, 1282 ЦК України,

Outcome: dismissed