Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою на користь заборгованість у сумі 38848,26 грн. за кредитним договором № б/н від 21.03.2011 року та судові витрати у сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.03.2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач, станом на 15.11.2020 року, має заборгованість в сумі 38848,26 грн., з яких: 31337,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. за нарахованими відсотками, 7510,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. - нарахована пеня. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.03.2011 року в сумі 38848,26 грн. Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05.07.2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 05.08.2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 05.07.2021 року. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26.08.2021 року скасовано заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 05.07.201 року по цивільні справі № 372/59/21 за вищевказаним позовом і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду поштовим відправленням про день та час розгляду справи. Подав до суду клопотання, в якому просив застосувати строк позовної давності та відмовити у позові повністю, розглядати справу без його участі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21.03.2011 року, згідно якої отримав кредитний ліміт у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що відповідно до довідки про зміну умов кредитування з 22.09.2017 року встановлений в сумі 11 000,00 грн. У подальшому з 29.05.2011 року кредитний ліміт банком неодноразово змінювався та станом на 25.03.2019 року встановлений в сумі 19670,00 грн. та з 19.12.2019 року зменшений до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. За умов наданих послуг (договору) відповідач повинен виконувати правила користування платіжною карткою для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту), за відсотками, комісією та інших витрат. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, згідно якої, договором приєднання - є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит на платіжну картку. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 21.03.2011 року б/н станом на 15.11.2020 року внаслідок порушення умов кредитного договору становить 38848,26 грн., з яких: 31337,98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. за нарахованими відсотками, 7510,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. - нарахована пеня. Обгрунтовуючи право на нарахування заборгованості, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.03.2011 року б/н, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки, копію анкети-заяви позичальника. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд перевіряє належне виконання зобов`язання відповідачем лише в частині повернення заборгованості за тілом кредиту 31337 грн. 98 коп. і приходить до наступного висновку. Відповідно до наданих позивачем письмових доказів, а саме розрахунків за договором б/н від 21.03.2021 року станом на 30.06.2019 року та станом на 15.11.2020 року із колонки № 3 під назвою «витрати клієнтом кредитних коштів» вбачається, що відповідачем було взято у користування на умовах договору позики у позивача грошові кошти в загальному розмірі 131 684 грн. 78 коп. Після цього, відповідачем, як вбачається із колонки № 21 під назвою «сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості» повернуто грошові кошти на загальну суму 146 825 грн. 67 коп. Окрім того, при погашенні заборгованості відповідачем не всі внесені ним грошові кошти направлялися банком на погашення тіла кредиту, а частина направлялась на погашення заборгованості по відсотках та пені, нарахування яких судом визнано незаконним та безпідставним з мотивів вищевикладених в даному судовому рішенні. Разом із тим, відповідач по справі в своїй заяві про скасування заочного рішення суду просив застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257-258 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до ст. 253 Цивільного кдексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позовні вимоги позивача залишені без задоволення. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: dismissed