Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Борзнянська районна державна адміністрація Чернігівської області, як орган опіки та піклування, звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на утримання сина щомісячно аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на користь закладу або особи, де буде виховуватися дитина. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, який протягом останніх п`яти років проживає у сім`ї своїх дідуся та бабусі по лінії батька [PERSON] та [PERSON] , його життям та здоров`ям не цікавиться, матеріально не забезпечує, бажання спілкуватися з дитиною не виявляє, місце свого проживання не повідомляє. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що [PERSON] у 2015 році виїхав до м. Києва і з того часу не піклується про сина, не виконує передбачених законом батьківських обов`язків, не повідомляє свого місця проживання. Дитина протягом останніх п`яти років проживає в сім`ї своїх дідуся і бабусі по лінії батька. Відповідач жодного разу не відвідував сина, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, розвитком, не надає матеріальної допомоги. Вважають, що позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи як за місцем реєстраційного обліку (ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України), так і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч. 11 ст. 128 ЦПК України), але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, і тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. В п.п.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] (відповідач по справі), який зареєстрований в [ADDRESS] , проживає в м. Києві; мати дитини [PERSON] померла [INFO] . У зв`язку із залишенням п`ять років тому відповідачем свого сина [PERSON] у родині своїх батьків його малолітній син [PERSON] проживає та виховується в сім`ї своїх дідуся та бабусі [PERSON] та [PERSON] . За час перебування [PERSON] в сім`ї своїх дідуся та бабусі відповідач жодного разу його не відвідував, не цікавився його здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, вихованням, не надавав йому матеріальної допомоги, самоусунувся від його виховання. Згідно довідки Центру надання соціальних послуг Борзнянської міської ради № 01-20/67 від 16.06.2020р., [PERSON] у листопаді 2018 року звернулася з проханням про допомогу у влаштуванні її онука, [PERSON] , до КЗ «Борзнянський ліцей». Згідно рішення координаційної ради з питань взаємодії суб`єктів соціальної роботи із сім`ями та особами, які опинилися у складних життєвих обставинах, від 30.11.2018 року сім`я [PERSON] була взята на облік сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах, та під соціальний супровід. Зі слів бабусі, батьки дитини мешкали в м. Київ, не виконували батьківські обов`язки, зловживали спиртними напоями, вели аморальний спосіб життя та ніде не працювали. Батьки не спілкувалися з [PERSON] , не забезпечували його матеріально, не цікавилися його життям та здоров`ям. Бабуся є особою з ІІ групою інвалідності, дитина перебуває на утриманні та вихованні сім`ї пенсіонерів. Згідно довідки КНП «Борзнянська ЦРЛ» № 531 від 01.06.2020 р., [PERSON] перебуває на обліку в наркологічному кабінеті з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання опіатів. Відповідно до ст.19 СК України орган опіки та піклування повинен надати суду письмовий висновок щодо можливості позбавлення одного з батьків батьківських прав. Так, комісією з питань захисту прав дитини Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області 08 липня 2020 року було встановлено, що до 6 років хлопчик проживав у м. Києві з батьками, але до бабусі постійно дзвонили сусіди зі скаргами, що син з невісткою зловживають алкоголем, [PERSON] брудний, занедбаний, голодний, часто знаходився сам вдома. На даний час хлопчик проживає у бабусі та дідуся, які забезпечують його всім необхідним, навчається в КЗ «Борзнянський ліцей», а тому, враховуючи інші обставини та факти, надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] . Дане рішення органу опіки та піклування, на думку суду, прийняте з урахуванням усіх обставин, є обґрунтованим і не суперечить інтересам дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] навчається в КЗ «Борзнянський ліцей», має непогані здібності до навчання, активний в громадській роботі; вихованням дитини займаються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , батьки хлопця до школи не з`являлись жодного разу, життям, навчанням, вихованням дитини не цікавляться, на вихідні дні та канікули не забирають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] , як батько малолітнього сина [PERSON] , характеризується з негативної сторони, у 2015 році залишив сина та поїхав, вже довгий час [PERSON] живе з нею та дідусем. Лише вони про нього дбають, а батько навіть не виходить на зв`язок. Жодним чином не допомагає. Де він зараз є, ніхто не знає, не повідомляє свого місця проживання та роботи. На виконання положень ч.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самої дитини [PERSON] , який пояснив, що він проживає в сім`ї своїх дідуся і бабусі [PERSON] та [PERSON] , де почуває себе добре, йому тут подобається, навчається в КЗ «Борзнянський ліцей». Батько до нього не приїздив, не телефонував, подарунків не передавав. Зазначив, що з днем народження батько його не поздоровляє та взагалі його дуже давно не бачив. Отже, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина [PERSON] , його виховання, не відвідує його, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Вищезазначені обставини вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Визначаючи найкращі інтереси дитини щодо збереження її зв`язків із сім`єю, та чи є ця сім`я придатною та благополучною, суд враховує, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким є перебування [PERSON] саме в сім`ї дідуся та бабусі; залишення дитини з батьком не є благонадійним, оскільки він зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, веде асоціальний спосіб життя, негативно впливає на психоемоційний стан дитини. Підтвердженням цьому є, в тому числі, й процесуальна поведінка відповідача, що свідчить про байдуже ставлення батька до долі своєї дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому, має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, за змістом вимог ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Зважаючи, що [PERSON] є батьком сина [PERSON] й не звільнений від обов`язку по його матеріальному забезпеченню, якого дитина потребує, то суд вважає за необхідне задовольнити й позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Тому, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, але не працює, коштів на утримання дитини не виділяє, виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на утримання сина [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку шляхом їх перерахування на особистий рахунок дитини у АТ «Державний ощадний банк України». На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину стягуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved