Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», відповідно до якої просить визнати за собою право користування квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є інвалідом другої групи першої категорії через захворювання, пов'язане з роботою на ЧАЕС та ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. В 1988 році позивачу було надану квартиру в гуртожитку на час обстеження та лікування, в якій він проживає по цей час, оскільки йому, як інваліду другої групи першої категорії постійно необхідне лікування та медичне обстеження. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Позивач в квартирі [ADDRESS] проживає понад 18 років, заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг не має. Звертався до відповідача із заявою про приватизацію вказаної квартири, проте останньому було відмовлено. У зв'язку з вище викладеним, звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої справу просив розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив. Третя особа про час і місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилась, про поважність причин неявки суду не повідомила. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має у зв'язку з цим інвалідність 2-ї групи 1 категорії. Внаслідок робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач також отримав захворювання: токсична енцефалопатія з помірно вираженим правостороннім геміпарезом і інтелектуальномнестичним зниженням, хронічний пієлонефрит (безперервно рецедивуючий перебіг), хронічний гепатит (стадія ремісії) (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою про надання спірної квартири, заявою про її приватизацію, разом з тим останньому фактично було відмовлено як в наданні, так і в приватизації спірної квартири з тих мотивів, що позивач не має будь-яких правових підстав для проживання в ній (а.с. 6,7,8). З вказаної переписки між сторонами також вбачається, що позивач тимчасово отримав квартиру [ADDRESS] в порядку відселення із зони відчуження після аварії на Чорнобильській АЕС. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2016 задоволено адміністративний позов [PERSON] до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії, зобов'язано відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити реєстрацію місця проживання позивача за адресою: [ADDRESS]. Постановою суду, зокрема, встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває у сфері управління Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1112 від 10.12.2010 «Про питання організації управління районами в місті Києві». Встановлено, що зазначена квартира була надана позивачу в 1998 році Науково-виробничим об'єднанням «Прип'ять» з метою проходження обстеження і лікування через захворювання, отримане позивачем у зв'язку із ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Вказаною постановою суду також встановлено, що позивач проживає у спірній квартирі протягом 18 років, сплачує всі передбачені чинним законодавством платежі на утримання квартири. Наявність прав проживання, користування зазначеною квартирою інших осіб судом не встановлено. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, відповідно до виписки з історії хвороби № 7054/7547, наданої Київською обласною лікарнею № (стаціонар) (м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 49), позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з 16.11.15 по 27.11.15, проходив обстеження. Заключний клінічний діагноз: цукровий діабет 2 типу, середньої важності, ст. мед. Декомпенсації, діабетичні анігопатії та сенсорні дистальні полінейропататії кінцівок. Діабетичний гепатоз. Діабетична нефропатія ІІІст ХНН0ст. З вказаної виписки вбачається, що позивачу рекомендовано контроль глікемії, АТ, нагляд ендокринолога та надано відповідні рекомендації із зазначенням препаратів, способу та часу їх прийму для продовження лікування. З врахуванням специфіки зазначених хвороб, позивачу необхідно періодично проходити медичне обстеження та нагляд лікаря. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Конституції України). Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах: пріоритету життя та здоров'я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці;комплексного розв'язання завдань охорони здоров'я, соціальної політики і використання забруднених територій на основі державних цільових програм з цих питань та урахування інших напрямів економічної та соціальної політики, досягнень в галузі науки та охорони навколишнього середовища; соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). Відповідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З врахуванням тієї обставини, що позивач з 1988 року проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги, зареєстрований в ній, є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим отримав інвалідність та хронічні захворювання, потребує постійного лікарського нагляду, а також з врахуванням тієї обставини, що відповідач фактично не визнає право користування позивача спірною квартирою, а також того, що держава взяла на себе обов'язок щодо захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved