Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 23.09.2016 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н згідно умов якого позивачем надано відповідачу кредит шляхом отримання кредитної картки, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язалася погасити заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, на умовах, визначених даним договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що містяться на банківському сайті. Проте відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, а тому позивач просить стягнути суму заборгованості разом з судовими витратами. Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце судового засідання. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, у день судового розгляду подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. У заяві вказала, що підписувала лише анкету-заяву від 23.09.2016 року, з іншим документами не ознайомлювалась і не підписувала, їх не отримувала. Їй не відомо про існування Умов та правил надання банківських послуг. Посилалась на погашення кредитних коштів , про що надала докази. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які в судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 23.09.2016 року між сторонами підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк та відповідно до якої відповідачу видано кредит в сумі 500 грн. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт змінювався: 31.01.2017 року - 500 грн., 26.05.2017 року - 5000 грн., 12.09.2017 року - 8 000 грн., 13.1.0.2017 року - 13 000 грн. 21.03.2019 року - зменшення кредитного ліміту до 0.00 грн. Відповідачу видавались кредитні картки 20 січня 2016 року термін дії 01/20 та 31.01.2017 року термін дії 10/20 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 15 червня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 12 437 грн. 78 коп., яка є заборгованістю за поточним тілом кредиту. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої ; якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 23 вересня 2016 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви відповідача, виписку по рахунку, довідки про видачу кредитних карток та зміну кредитного ліміту. Разом з тим, вказані документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Як вбачається з матеріалів справи, ні довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача. Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просивстягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту. Позивач зазначав, що підписання анкети-заяви відповідачем включає в себе і згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті:www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що саме з даним Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідач ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо користування кредитними коштами та щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суду не надано доказів, що відповідач була ознайомлена під підпис з Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умовами та Правилами надання банківських послуг. При розгляді справи, судом ураховані правові позиції Верховного Суду викладені в постановах від 04 вересня 2019 року справа № 550/109/18 та від 03 липня 2019р. у справі № 342/180/17. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15 червня 2020 року заборгованість за поточним тілом кредиту становить 0,00 гривень. За таких обставин позивачем належним чином не обґрунтована заборгованість за простроченим тілом кредиту, при тому, що заборгованість за тілом кредиту дорівнює 0,00 гривень. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач за період за період з 23.09.2016 року по 30.09.2019 року в рахунок погашення отриманих коштів сплачено 55 471 грн.25 коп., де погашено заборгованість за поточним тілом кредиту 50 630 грн. 75 коп.; за період з 01.10.2019 по 15.06.2020 року сплачено 5 657 грн. 38 коп. Також відповідачем надано докази щодо погашення кредитних коштів у період з 09.07.2020 року по 11.11. 2020 року в сумі 4 200 грн. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed