Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 грудня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у нього /позивача/ грошові кошти в розмірі 39 000 грн., які згідно складеної розписки зобовязався повернути до 28 березня 2014 року. Також 23 липня 2014 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 3\~700 доларів США, які зобовязався повернути до 23 вересня 2014 року, а 1 жовтня 2014 року ще 25\~000 доларів США, що еквівалентно 350\~000 грн., які зобовязався повернути до 1 листопада 2014 року. До цього часу відповідач борг не повернув. Також 1 жовтня 2014 року відповідач склав та підписав розписку про купівлю-продаж його (відповідача) автомобіля GEELY EMGRAND, державний номер [NUMBER], а позивач оплатив за автомобіль 50\~000 грн., однак, до цього часу відповідач вказаний автомобіль позивачу не передав, отримані кошти повертати відмовляється. Тому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за вищезазначеними розписками з врахуванням нарахованої пені, інфляційних втрат та 3 % річних в загальному розмірі 635\~118,81 грн., зобовязати [PERSON] передати йому (позивачу) вищезазначений автомобіль GEELY EMGRAND, а в разі, якщо автомобіль знаходиться у власності банківської установи до моменту виплати кредиту, зобовязати відповідача укласти з ним (позивачем) договір про заміну старого боржника на нового боржника за кредитним договором із банківською установою, та визнати за [PERSON] право власності на даний автомобіль в разі закриття та погашення боргу за кредитним договором перед банківською установою. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON] позов підтримали та викладене підтвердили. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 27 грудня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 39 000 грн., які зобовязався повернути до 28 березня 2014 року, що підтверджується копією відповідної розписки (а.с.10). 23 липня 2014 року відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 3\~700 доларів США, які зобовязався повернути до 23 вересня 2014 року, про що також була складена відповідна розписка (а.с.50). 1 жовтня 2014 року [PERSON] позичив у [PERSON] ще 25\~000 доларів США, що еквівалентно 350\~000 грн., які складеною в той же день розпискою зобовязався повернути до 1 листопада 2014 року (а.с.11). Як стверджує позивач і доказів протилежного суду не надано, до цього часу сума боргу за вищезазначеними розписками відповідачем не повернута. Також 1 жовтня 2014 року [PERSON] склав розписку про те, що він продав [PERSON] автомобіль GEELY EMGRAND, державний номер [NUMBER], за 50\~000 грн. (а.с.51). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Оскільки відповідач в добровільному порядку ухиляється від сплати боргу, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позов, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за борговими розписками від 27 грудня 2013 року, 1 жовтня 2014 року та 23 липня 2014 року у розмірі 475\~998,19 грн. (39\~000 грн. + 86\~998,19 грн. ( 3 700 дол. США х 23,513024 грн. за курсом згідно позовних вимог станом на 27 березня 2015 року) + 350\~000 грн.), пеню за прострочення повернення коштів в розмірі 72\~041,39 грн., збитки від інфляції в розмірі 80\~485,52 грн. та три проценти річних за користування грошовими коштами в розмірі 6\~593,71 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с.7-9,49). Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. З аналізу положень ст. 207 ЦК України вбачається, що в письмовій формі правочин вважається вчиненим, якщо в одному чи декількох письмових документах зафіксовано волю сторін на його укладення. При цьому, оскільки в даному випадку мова йде про двосторонній правочин, він вважається вчиненим лише після підписання обома сторонами. Як вбачається з наданої суду розписки відповідача від 1 жовтня 2014 року, підпис позивача як покупця автомобіля на цій розписці відсутній. Більш того, у відповідності до положень чинного законодавства правочин щодо купівлі-продажу транспортного засобу підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно вимог ст. 210 ЦК України правочин, що підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. В той же час такої реєстрації сторони не здійснювали. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження належності відповідачу спірного автомобіля, до того ж, складена ним розписка не може розцінюватись як належним чином укладений договір купівлі-продажу, то в іншій частині в позові суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 3 654 грн. та на відшкодування витрат на правову допомогу 1525,60 грн. ( 40% від 1378 грн. = 551,20 грн. + 40% від 1218 грн. = 487,20 х 2 год.)

Outcome: partial