Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, оскільки відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 30.12.2015 року [PERSON] , отримала кредит у розмірі 4841,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число місяця, позичальником надаються банку грошові кошти щомісячно для погашення заборгованості за кредитом. Взятих на себе зобов`язань [PERSON] , не виконала і станом на 13.05.2019 року має заборгованість в розмірі 12883 грн. 19 коп. , яка складається з 4355,16 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 2039,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5647,00 - заборгованість за пенею та комісією; 841,81 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відзив на позов від відповідача суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Перевіривши матеріали справи та додані до неї докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Судом встановлено, що 30.12.2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 4841,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт в яких зазначено, що вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг і позичальник з цими Умовами, Правилами і Тарифами повністю погоджується. [PERSON] , взяті на себе зобов`язання не виконала, кредитні кошти своєчасно не повернула, внаслідок чого станом на 13.05.2019 року має заборгованість у розмірі 12883,19 грн., яка складається з 4355,16 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 2039,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5647,00 - заборгованість за пенею та комісією; 841,81 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Суд бере до уваги наступне. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт в яких указано, що вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами Договір про надання банківських послуг. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Таким чином сума заборгованості яка підлягає до стягненню станом на 13.05.2019 року становить: заборгованість за кредитом - 4355,16 грн. також суд бере до уваги, що на час звернення позивача до суду відповідач має заборгованість по процентам за користування кредитом, то із відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом які становлять в розмірі 2039,22 грн. Відповідно до ч.1. ст.549 ЦК України , неустойкою/ штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Таким чином пеня та штраф не є окремими видами штрафних санкцій, а є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а тому банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного і того ж виду, за одне й те саме порушення договірного зобов`язання / прострочене виконання грошового зобов`язання/, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення , а зобов`язання має ґрунтуватись на засадах зрозумілості та справедливості. Отже, в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій необхідно відмовити. Відповідно до ст. 551 ч.3 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, судом встановлено, що Умови які знаходяться у матеріалах справи, не містять підпису відповідача. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. До такого правового висновку дійшов і Верховний Суд України при ухваленні постанови за наслідками розгляду цивільної справи № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року. В зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що правових підстав для стягнення нарахованої пені і штрафів за порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором немає. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням суду рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати пропорційно до задоволених вимог враховуючи, що позивач сплатив судовий збір в сумі 1921 грн. що підтверджується платіжним дорученням, яке знаходяться в матеріалах справи. Таким чином підлягають пропорційному стягненню з відповідача судові витрати в розмірі 953,46 грн. ((суму задоволених вимог) х (суму судових витрат) : (ціну позову) = (сума судового збору)).

Outcome: partial