Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

В березні 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач-1), [PERSON] (надалі - відповідач-1), про стягнення заборгованості. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи (а.с. 47-48). Предметом позову є солідарне стягнення з [PERSON] (ПІН: [NUMBER] ), [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» (Код за ЄДРПОУ: 14305909) 3% річних за невиконання грошового зобов`язання заперіод з 13.02.2017 року по 13.02.2020 року за Кредитним договором № 014/9408/82/73960 від 27.06.2008 року у розмірі 6 804,73 доларів США. Підставою позову є порушення грошового зобов`язання за кредитним договором № 014/9408/82/73960, укладеним 27 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , забезпеченим договором поруки, укладеним 27 червня 2008 року між баком та [PERSON] . Внаслідок порушення грошового зобов`язання, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить суд стягнути три проценти річних від простроченої суми за останні три роки, які передують подачі позову. 31 серпня 2020 року від представника відповідачів на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено про безпідставність вимог до відповідача-2 як до майнового поручителя, оскільки 17.10.2010 між позичальником та банком було підписано додаткову угоду №2 до кредитного договору, на підставі якої сторони вирішили збільшити строк кредитування на 120 місяців до 27.06.2018, встановили новий порядок погашення заборгованості та погодили інші умови кредитування. При цьому, поручитель не підписувала вказаної угоди, тобто не поручалася за виконання позичальником умов додаткової угоди №2 до кредитного договору. Внаслідок збільшення розміру відповідальності поручителя, порука припинилася. Крім цього, банк вирішив достроково повернути кредит, змінивши як строк так і порядок кредитування. Зазначений факт підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2013 у справі №2610/24736/2012, яке набрало законної сили. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2013 у справі №2610/24736/2012 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №014/9408/82/73960 від 27 червня 2008 року, що станом на 14.06.2012 року складає 75 156 (сімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят шість) 49 доларів США, що дорівнює за офіційним курсом НБУ станом на 14.06.2012 року (1 дол. США = 7,9925 грн.) 600 688 (шістсот тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 25 копійок з яких: 69 631 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот тридцять один) 90 долар США, що дорівнює за офіційним курсом НБУ 556 532 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот тридцять дві) гривни 96 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 4 049 (чотири тисячі сорок дев`ять) 26 доларів США, що за курсом НБУ становить 32 363 (тридцять дві тисячі триста шістдесят три) гривни 71 копійка - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, 356 (триста п`ятдесят шість) 69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2 850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень 84 копійки - пеня за прострочення кредиту, 1 118 (одна тисяча сто вісімнадцять) 64 долари США, що за офіційним курсом НБУ становить 8 940 (вісім тисяч дев`ятсот сорок) гривень 73 копійки - пеня за прострочення відсотків, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 32,4 кв.м. в тому числі житловою площею 17,1 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1997 року шляхом продажу її на прилюдних торгах за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 3 219,00 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2014 виключено з резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2013 посилання на задоволення вимог відносно [PERSON] . Крім цього, відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності. 05 жовтня 2020 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення аналогічні тим, які викладені у змісті позовної заяви. 02 грудня 2020 року від позивача на адресу суду надійшли пояснення щодо застосування строку позовної давності та зазначено про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Позивач в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі. В судовому засіданні, яке відбулося 18 лютого 2021 року представник відповідачів заперечував проти задоволення вказаного позову, з підстав, наведених у заявах по суті справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2013 у справі №2610/24736/2012 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №014/9408/82/73960 від 27 червня 2008 року, що станом на 14.06.2012 року складає 75 156 (сімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят шість) 49 доларів США, що дорівнює за офіційним курсом НБУ станом на 14.06.2012 року (1 дол. США = 7,9925 грн.) 600 688 (шістсот тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 25 копійок з яких: 69 631 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот тридцять один) 90 долар США, що дорівнює за офіційним курсом НБУ 556 532 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот тридцять дві) гривни 96 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 4 049 (чотири тисячі сорок дев`ять) 26 доларів США, що за курсом НБУ становить 32 363 (тридцять дві тисячі триста шістдесят три) гривни 71 копійка - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, 356 (триста п`ятдесят шість) 69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2 850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень 84 копійки - пеня за прострочення кредиту, 1 118 (одна тисяча сто вісімнадцять) 64 долари США, що за офіційним курсом НБУ становить 8 940 (вісім тисяч дев`ятсот сорок) гривень 73 копійки - пеня за прострочення відсотків, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 32,4 кв.м. в тому числі житловою площею 17,1 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1997 року шляхом продажу її на прилюдних торгах за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 3 219,00 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2014 виключено з резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2013 посилання на задоволення вимог відносно [PERSON] . Отже, станом на момент розгляду справи в суді матеріали справи не містять наявності підстав для звернення вимоги до [PERSON] . Доказів виконання вказаного зобов`язання матеріали справи не містять. Однак, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. При цьому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності). Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту. Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №523/3082/14-ц, роніше у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, та у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 522/9232/14-ц (провадження № 61-1106св18), від 20 червня 2018 року у справі № 161/11866/15-ц (провадження № 61-6894св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 203/2907/16-ц (провадження 61-9260св18). За таких обставин суд, встановивши, що додаткова угода від 17.10.2010 (а.с. 18-19) укладена між позичальником та банком, поручителем не підписана, а тому дійшов висновку про припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, з огляду на те, що [PERSON] не надала згоду на збільшення обсягу її відповідальності. Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем, базою його нарахування вказано 69 631 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот тридцять один) 90 долар США, що узгоджується із сумою, вказаною у судовому рішенні, яке набрало законної сили. Також суд бере до уваги період нарахування трьох відсотків річних. Зокрема, позивачем проведено нарахування за період з 13 лютого 2017 року по 13 лютого 2020 рік. Крім цього, позивач просить стягнути суму коштів в іноземній валюті 6 804,73 долари США. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. На підставі вказаної норми закону позивачем зроблений розрахунок за період 13 лютого 2017 року по 13 лютого 2020 рік та заявлено до стягнення 6 804,73 долари США. Перевіривши розрахунок, суд встановив, що він є правильним, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17 (реєстраційний номер рішення 77787933). Крім цього, стягнення три проценти річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в іноземній валюті узгоджується із висновком по застосування норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (14-465цс18, реєстраційний номер рішення 79958186). Так, згідно висновками Верховного Суду три проценти річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що визначене у судовому рішенні грошове зобовязвння, яке виражене у іноземній валюті, не виконане, то позивача виникло право на захист з використанням механізму передбаченого у ч.2 ст. 625 ЦК України.

Outcome: partial