Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

В березні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №08-669/13-303 (далі Договір). На виконання вимоги ч.5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на ПАТ «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником. Відповідно до умов кредитного договору та додаткової угоди №1 до кредитного договору, банк надав відповідачу у кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 91087 дол. США, зі сплатою позичальником 13,5 процентів річних, а з 21.10.2008 року 14,5 % процентів річних, та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17.02.2015 року. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідачка платежі належним чином не здійснювала. В результаті порушень умов кредитного договору, згідно розрахунку заборгованості по кредиту заборгованість складає 169617,01 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.02.2018 року еквівалентно 4577630,48 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також судовий збір у розмірі 68644,46 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Представник відповідачки надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності в якій зазначила що позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. 16.08.2018 року представник відповідачки надала суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності (а.с.114-121), в яких вказує, що оскільки у кредитному договорі від 18.02.2018 року та у додатковій угоді №1 від 18.02.2018 року зазначено, що кінцевий термін повернення заборгованості до 17.02.2015 року, то позивач повинен був звернутися до суду не пізніше 17.02.2018 року, натомість фактично звернувся 14.03.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку загальної позовної давності. Підстав для поновлення строку позовної давності у позивача не має. Також зазначила, що відповідно до умов п.1.1. Договору кредиту відповідачка була зобовязана здійснювати погашення кредиту щомісячно. Згідно розрахунку вимог банку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором станом на 22.02.2018 року відповідач не здійснювала платежі за вищевказаним договором починаючи з 17.05.2010 року. Отже, позивачем пропущений строк позовної давності не тільки відносно погашення заборгованості в цілому, який сплив 17.02.2018 року, а й відносно кожного окремого щомісячного платежу, починаючи з 17.05.2010 року. 15.11.2018 року представник позивача надав суду заяву про відмову у застосуванні строку позовної давності, оскільки позивач у січні 2014 року звертався до Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості та рішенням третейського суду від 28.02.2014 року у справі №67/14 задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 1\~032\~703,98 грн. Дане рішення оскаржувалось та було скасовано. Саме існування судового процесу з перегляду Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 28.02.2014 року у справі №67/14 є доказом переривання строків позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509\~ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 18.02.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту №08-66913-303 (далі Договір). Відповідно до умов кредитного договору, банк надав відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 91087 дол. США, зі сплатою позичальником 13,50 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 05 числа кожного місяця, починаючи з березня 2008 року, та кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 17.02.2015 року (а.с.6-13). Кредит наданий для купівлі транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу №14/02/02 від 14.02.2008 року, укладеного з ПП «Мерітайм Трансшипмент Центр». (пункт 1.2 договору кредиту) Згідно з п.2.1. Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку №22037669740712 в Ізмаїльському відділенні Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок позичальника №26205669740711 в Ізмаїльському відділенні Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» на підставі письмової заяви позичальника. Пунктом 2.4 Договору кредиту передбачено, що сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого кредиту щомісячно не пізніше 05 числа місяця, наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Крім того, 18.02.2018 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до договору кредиту №08-66-/13-303 від 18.02.2018 року, відповідно до якої п.1.1. договору кредиту викладений у новій редакції, згідно якої банк надав відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 91087 дол. США, зі сплатою позичальником 13,5 процентів річних, а з 21.10.2008 року 14,5 % процентів річних, з порядком погашення заборгованості за кредитом рівними частинами в сумі 1084,37 дол. США не пізніше 5 числа кожного місяця починаючи з березня 2008 року та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17.02.2018 року (а.с.14). Зобовязання, згідно ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З розрахунку кредитної заборгованості, яка надана позивачем до позову вбачається, що сума заборгованості за договором кредиту становить 169617,01 дол. США, що за курсом НБУ станом на 22.02.2018 року еквівалентно 4577630,48 грн., з яких: -сума заборгованості за кредитом 79588,81 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2147945,91 грн.; -сума заборгованості за відсотками 90028,20 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2429684,57 грн.; Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідачка зобовязання за вказаним договором не виконала. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч.ч 1.5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка йог порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності. (а.с.118) Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Укладаючи кредитний договір та додаткову угоду до нього, сторони визначили обовязок [PERSON] повернути банку кредит частинами до 17.02.2015 року. Відповідно до матеріалів справи та норм ст. ст. 257, 260, 261 ЦК України строк позовної давності за вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам та штрафам становить три роки. Останній платіж за кредитом був сплачений відповідачкою згідно розрахунку заборгованості за договором (а.с. 20-23) 17.05.2010 року в сумі 0,54 грн. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в березні 2018 року, тобто більше ніж через три роки як після закінчення строку користування кредитом так і більше ніж три роки з моменту останнього платежу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для вимог ПАТ «Укрсоцбанк» сплив. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача щодо переривання строку позовної давності у звязку з наступним. Згідно з ч. 2\~ст. 264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Предявлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією повязується початок процесу у справі. Згідно з частиною першою\~статті 187 ЦПК України\~ за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом пяти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому ст. 185 цього Кодексу. Усі справи що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті з дотриманням правил підсудності, визначених статтями 26-30 ЦПК. Позовна заява оформлюється з додержанням вимог, викладених у статті 175 цього Кодексу, за її подання сплачується судовий збір. За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Відповідно до ст.2\~Закону №1701-ІV третейський суд недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Із ч.2 ст.1\~Закону №1701-ІV слідує, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008\~у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності\~Конституції України(конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті\~2, статті\~3, пункту 9 статті\~4\~та розділу\~VІІІ «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди»\~(справа про завдання третейського суду) розяснено, що третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (стаття 125 Конституції України). Третейські суди не здійснюють правосуддя, їх рішення не є актами правосуддя, а самі вони не входять до системи судів загальної юрисдикції. Стаття 6 Закону №1701-ІV\~визначає підвідомчість справ третейським судам. Відповідно до п. 14 ч. 1\~ст. 6 Закону №1701-ІV\~(доповнено\~Законом України від 3 лютого 2011 року №2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 11 березня 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З матеріалів справи вбачається, що укладений ПАТ «Укрсоцбанк» і [PERSON] кредитний договір містить третейське застереження. Так, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовилися про те, що спір між ними підлягає розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (п. 6.2 Договору). ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до вказаного третейського суду за вирішенням спору. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28 лютого 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь банку 1032703,98 грн. заборгованості за кредитним договором і 10727,04 грн. третейського збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року назване рішення третейського суду скасовано. Установивши, що [PERSON] є споживачем послуг банку і спір виник щодо заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку, що така справа не підвідомча третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1\~ст. 6 Закону №1701-ІV. Третейські суди не входять до системи судів загальної юрисдикції та не є органом правосуддя, предявлення позову до якого, в розумінні ч. 2\~ст. 264 ЦК України, перериває перебіг позовної давності. До того ж, спір, який виник між сторонами, не підвідомчий третейському суду. Дана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року залишена без змін Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року. Постановою Верховного суду від 11 січня 2018 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишено без задоволення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності сплив, а тому позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом і процентами не підлягає задоволенню. Посилання банку на те, що ним не пропущено строк звернення до суду з позовом, суперечить нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Укрсоцбанк» при зверненні до суду сплатив судовий збір, та в зв`язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог, суд не має підстав для стягнення судових витрат з [PERSON]

Outcome: dismissed