Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

АТ «Кредобанк» (правонаступник ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції») звернулось до Гайсинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 17.05.2018 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №CL-112056, згідно якого останній було надано кредит у розмірі 100 000 грн., однак, [PERSON] не виконує своїх зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12.09.2021 року загальна сума заборгованості становить 125104,20 грн., яка складається з наступного: 96574,26 грн. - сума заборгованості за кредитом; 25049,53грн. - сума заборгованості за відсотками; 3480,41 грн. - пеня. 02.08.2019 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості в сумі 115458,58грн., яка була нею отримана, однак залишена без реагування. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Кредитним договором №CL-112056 від 17.05.2018 року у розмірі 125104,20 грн., судовий збір у розмірі 1921,00 грн. та 21264 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 24.03.2021р. представник відповідача [PERSON] адвокат Човганюк А.М. надала суду письмові пояснення по суті позову в яких вказала, що сторона відповідача не заперечує, що 17.05.2018р. між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк» на даний час АТ «Кредобанк» укладено Кредитний договір CL-112056 відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати та надав [PERSON] , кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн на умовах зворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач, зобов`язалася використати кредит на цілі, вказані у цьому договорі зі строком повернення до 16.05.2023р. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами 49,99 % річних. Позивачем грошові кошти відповідачу були перераховані в безготівковій формі, що підтверджується меморіальним ордером № 26888939 від 17.05.2018р., меморіальним ордером № 26888925 від 17.05.2018р. 02 серпня 2019року банком підготовлено повідомлення-вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, адресовану відповідачу [PERSON] в якому повідомлено, що останньою своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконано, внаслідок чого станом на 02.08.2019р. розмір загальної суми заборгованості за Кредитним договором становить 115458.58 грн., а тому банк вимагає від [PERSON] протягом 30 календарних повернути кредитні кошти в сумі 115 458.58грн., однак звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості AT «Кредобанк» вказав, що станом на 12.09. 2019 року заборгованість [PERSON] вже складає 125 104,20грн., з чого незрозуміло, чому за 40 календарних днів сума заборгованості за відсотками збільшилася на 33,81%, а саме на 9654,62грн., таким чином, кредитні правовідносини між банком та відповідачем [PERSON] припинилися з моменту пред`явлення Повідомлення - вимоги, також як і припинилося право банку нараховувати проценти та пеню за кредитним договором. Після направлення відповідачу досудової вимоги про дострокове повернення усієї суми заборгованості, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припинилося, оскільки змінився строк виконання основного зобов`язання, а тому сторона відповідача вважає, що банк має право лише на стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі, яка була станом на час пред`явлення вимоги, на 02.08.2019р.-115 458,58 грн., а тому саме така сума заявлених позовних вимог, 115\~458,58 грн. визнається [PERSON] . В іншій частині вимоги позову є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Крім цього за вимогами позивача, відповідач [PERSON] має сплатити позивачу 16264,00грн. витрат на професійну правничу допомогу та 5000грн. витрат пов`язаних із явкою представника позивача до суду, однак судові витрати, а саме розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно матеріалів справи, позивачем, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу та витрат пов`язаних із явкою представника позивача підтверджуючих документів не надано. З урахуванням зазначеного сторона відповідача вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних із явкою представника позивача до суду не визнає та вважає їх необгрунтованими. У відповідь на письмові пояснення представника відповідача, представник позивача надіслав суду письмові пояснення від 05.05.2021р., в яких зазначив, що 31 березня 2021 року під час судового засідання представник відповідача заявив про визнання позовних вимог AT «Кредобанк» лише частково: в розмірі 115 458,58 (сто п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн. 58 коп) - сума, що зазначена у Повідомленні - вимозі від 02.08.2019 року з посиланням на практику Великої палати Верховного суду України від 29.03.2018 року по справа № 444/9519/12, в якій серед іншого зазначено: Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому Акціонерне товариство «Кредобанк» не погоджується з Відповідачем з цього приводу так як Повідомлення вимога від 02.08.2021 року не змінювала строк виконання основного зобов`язання в розумінні ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, а мала характер досудової вимоги і тільки повідомляла про порушення умов Кредитного договору №CL-112056 від 17.05.2018 року та про намір звернення Банком до суду, у випадку не виконання вимог повідомлення-вимоги, зокрема у вищезгаданому Повідомленні-вимозі від 02.08.2019 року зазначено: При здійсненні погашення боргу уточнювати суму заборгованості, що буде розрахована на дату оплати, разом з пенею, що говорить про інформативний характер повідомлення. Крім того, в повідомленні-вимозі не зазначено, що дана вимога замінює строк виконання Кредитного договору, і що слід вважати строк виконання Кредитного договору №CL-112056 від 17.05.2018 року таким, що настав. Тому така вимога, не може вважатись такою, що змінює строк виконання основного зобов`язання в розрізі ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України. І відповідно правова позиція Верховного суду України, на яку посилається представник Відповідача не стосується правовідносин, що виникли між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , аналогічна правова позиція була викладена у Постанові Верховний Суду України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року по справі № 335/8855/15-ц. Зокрема ВСУ України дійшов наступного висновку: Реалізація кредитором права на дострокову вимогу про повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку. Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги. Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією, а тому наполягав на повному задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача вимоги позову підтримала, просила їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнала частково, підтримала свої письмові пояснення від 24.03.2021р. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2018 року між ПАТ «Кредобанк», найменування якого було змінено на АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №CL-112056. Згідно п. 1 Договору банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти в розмірі та на умовах, обумовлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до вищевказаного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 100000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 26888939 та № 26888925 від 17.05.2018р Згідно п. 4.1 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки, за процентною ставкою 49,99 % річних. Відповідно до п. 4.3 Договору за надання послуг Позичальник сплачує Банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10 Кредитного договору. Згідно п. 6.2 Договору визначено, що Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4616 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання Кредитного договору. Перший і останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі 17.05.2018 по 16.05.2023 року погашаються в однаковому порядку. Відповідно 6.1 Договору Позичальник зобов`язаний повернути Позичальнику кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Згідно п. 7.1 Договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої Позичальнику не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 7.2 Договору за невиконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту Банк має право нараховувати Позичальнику штраф в розмірі 5 % від суми Кредиту, що становить 5 000 грн. Судом встановлено, що Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії належним чином не виконує. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 12.09.2019 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №CL-112056 від 17.05.2018 року становить 125104,20 грн., яка складається з наступного: 96574,26 грн. - сума заборгованості за кредитом; 25049,53грн. - сума заборгованості за відсотками; 3480,41 грн. - пеня. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Більше того, ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.09.2021 залучено до участі у цивільній справі № 128/2649/19 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, правонаступника позивача, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», оскільки між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було укладено договір факторингу, згідно якого первісним кредитором було відступлено право вимоги за кредитним договором №CL-112056 від 17.05.2018 до [PERSON] . Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року (справа № 6-122цс13), виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Разом з тим, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21.03.2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18). Таким чином, відбувся перехід прав та обов`язків від попереднього кредитора АТ «Кредобанк» новому ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», який за своїм правовим змістом є відступленням права вимоги, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити в цій частині і стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» заборгованість за Кредитним договором №CL-112056 від 17.05.2018 в сумі 125104,20 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» судові витрати в сумі 1921 гривень судового збору. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивач просить стягнути з відповідача 21264,00 грн. понесених витрат на правову допомогу. Проте, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, яка є надмірною та не відповідає категорії складності справи, тому така вимога не підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial