Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

В вересні 2014 року ПАТ «Альфа - банк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] 05.11.2007 року укладено договір № 490051175, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 12188,91 дол. США на придбання транспортного засобу, а [PERSON] у свою чергу зобов'язувався погасити кредит до 05.11.2014 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 13,0% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Крім того, в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 490051175-П від 05.11.2007 року. Відповідно до зазначеного договору поруки [PERSON] поручилась перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 490051175 від 05.11.2007 року у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] , поручителем якого є [PERSON] умов кредитного договору від 05.11.2007 року, а саме: через порушення строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та [PERSON] 05.11.2007 року укладено договір № 490051175, згідно умов якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 12188,91 дол. США на придбання транспортного засобу, а [PERSON] у свою чергу зобов'язувався погасити кредит до 05.11.2014 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 13,0% річних. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 12188,91 дол. США . ПАТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «Альфа-Банк». Відповідно до Статуту ПАТ «Альфа-Банк» затвердженого Загальними зборами акціонерів від 24.12.2012 року (Протокол №3/2012) ЗАТ «Альфа-Банк» перейменовано на ПАТ «Альфа-Банк». Також судом встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору № 490051175 від 05.11.2007 року належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу станом на 29.07.2014 року кошти у сумі 30932 грн. 93 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 23111 грн. 67 коп., несплачених відсотків у сумі 598 грн. 19 коп., несплаченої пені за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 7223 грн. 07 коп.. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.22-23), який перевірений судом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] в рамках згаданого кредитного договору від 05.11.2007 року було укладено договір поруки № 490051175-П від 05.11.2007 року (а.с.19). Пунктом 3.1 статті 3 договору поруки від 05.11.2007 року обумовлено, що боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, перелічених у статті 2 цього договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. У відповідності до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно із ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На вимогу позивача від 14.08.2014 року про погашення суми заборгованості за вказаним договором у досудовому порядку [PERSON] та [PERSON] не вчинили жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість (а.с.24). У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved