Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

АТ КБ\~«Приватбанк» звернулося\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~договором про\~надання банківських\~послуг №\~б/н\~від 05.09.2014\~року у\~сумі 10501,20\~грн та\~судовий збір\~в сумі\~2270,00\~грн. Свої вимоги мотивує тим, що 05.09.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач кредит своєчасно не повернув внаслідок чого утворився борг, який станом на 30.11.2020 року становить 10501,20 грн, з яких: 7445,93 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 7425,93 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3055,27 грн заборгованість за простроченим відсотками. Оскільки відповідачем кредитні зобов`язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. Ухвалою судді від 22 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідача подав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволені позову, оскільки кредитного договору між банком та ним не існує, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Він користувався власними коштами, тому вважає, що підстав для задоволення позову не має. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 05.09.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку /а.с.23/. До кредитного договору банк додав /а.с.24,25-51/ Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з наданими позивачем розрахунками /а.с.12,13-16,17-18/, вбачається, що станом на 30.11.2020 року [PERSON] має перед АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.09.2014 року, яка становить 10501,20 грн,\~з яких: 7445,93 грн заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 7425,93 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3055,27 грн заборгованість за простроченим відсотками. З цих розрахунків вбачається, що [PERSON] отримав від АТ КБ «Приватбанк» у кредит кошти в загальній сумі 8348,48 грн, а повернув останній 5746,55 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна» та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У зазначеній заяві позичальника від 05.09.2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також у зазначеній заяві наміру або бажання оформити на своє ім`я кредитну картку або будь-яку іншу картку відповідач шляхом проставлення позначки чи в інший спосіб не виявив Згідно правового висновку Великої палати Верховного суду, викладеного в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), слідує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно\~правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,\~із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Факт користування кредитною карткою та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків тощо. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з кредитного договору б/н від 05.09.2014 року, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а має іншу правову природу. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України\~позивач не пред`явив. Однак, враховуючи, отримання відповідачем коштів в сумі 2601,93 грн (8348,48-5746,55) тіло кредиту, які фактично отримані та використані позичальником, в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 05.09.2014 року в сумі 2601,93 грн. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (2601,93 *2270/10501,20=562,45). На підставі викладеного,

Outcome: partial