Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 10 листопада 2018 року, відповідно до якої отримав кредит в розмірі 30000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка «Monobank». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із Умовами з обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що надіслані йому у мобільний додаток, складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього станом на 30 вересня 2020 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 75100 гривень, яка згідно з додатковими поясненнями у справі від 8 квітня 2021 року зменшилась до 73500 гривень у зв`язку з частковою оплатою боргу за період з 12 жовтня 2020 року по 3 березня 2021 року (а. с. 40), позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що на підставі анкети-заяви від 10 листопада 2018 року він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 30000 гривень, а Банк безпідставно, без його розпорядження систематично здійснював договірне списання коштів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту. При цьому, Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, що наданий позивачем та містить умови про порядок нарахування відсотків та їх розміри, права та обов`язки позичальника, відповідальність за порушення строків платежів тощо, він не підписував, тому такий не є частиною кредитного договору (а. с. 58-61). У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просив справу розглядати без його участі (а. с. 6 на звороті). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений шляхом надіслання йому копії ухвали суду про оголошення перерви в судовому засіданні відповідно до положень частини шостої статті 128 ЦПК України на електронну адресу, зазначену у відзиві (а. с. 94, 95), а також поштового повідомлення, яке відповідачу не вручене в зв`язку з його відсутністю за зареєстрованим місцем проживання (а. с. 104), що в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України є належним повідомленням. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 10 листопада 2018 року, в якій просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт (а. с. 10). За змістом пунктів 2, 3 анкети-заяви відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідач підтвердив, що ознайомився із вказаними документами та отримав їхні примірники у мобільному додатку та зобов`язався виконувати їхні умови. Також відповідач погодився з тим, що Банк має право на власний розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір кредитного ліміту, повідомивши його про це шляхом надіслання повідомлення у мобільний додаток. Усі зазначені документи підписані відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису. На виконання умов Договору 10 листопада 2018 року відповідачу було відкрито рахунок та видано картку № [NUMBER] (а. с. 76), на яку того ж дня встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000 гривень (а. с. 43). Термін дії картки встановлено до серпня 2024 року (а. с. 49). 10 січня 2019 року для купівлі товарів у розстрочку через мобільний додаток «Monobank» шляхом укладення електронних договорів з використанням електронного цифрового підпису відповідач замовив додаткову послугу - ліміт «Розстрочка», який того ж дня був встановлений у розмірі 10000 гривень. 7 квітня 2019 року відповідачу було збільшено ліміт «Розстрочка» до 16000 гривень, 12 травня 2019 року кредитний ліміт - до 30000 гривень, 13 травня 2019 року ліміт «Розстрочка» - до 25000 гривень (а. с. 77). Банк, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за Договором виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та здійснення покупок товарів у розстрочку підтверджується випискою по картковому рахунку (а. с. 44-48). З наданого Банком розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором (без номеру) від 10 листопада 2018 року станом на 30 вересня 2020 року становить 75100 гривень та є заборгованістю за тілом кредиту (а. с. 11-12), яка станом на 8 квітня 2021 року зменшилась до 73500 гривень у зв`язку з частковою оплатою боргу (а. с. 44). Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Твердження відповідача про недотримання письмової форми укладення кредитного договору у цій справі є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідач в анкеті-заяві від 10 листопада 2018 року зазначив, що просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Також [PERSON] визнав, що його електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису, його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях; підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису (пункт 6). Усе листування щодо цього договору відповідно до його умов (пункт 11) відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали. У свою чергу Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та, у розумінні статей 641, 644 ЦК України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики з визначенням порядку і умов кредитування, прав і обов`язків сторін, іншої інформації, необхідної для укладення договору. Такі отримані відповідачем у мобільному додатку Умови і правила надання банківських послуг, що скріплено його підписом, знову ж таки, у анкеті-заяві від 10 листопада 2018 року, разом із Тарифами, Паспортом споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту складають дійсний правочин між сторонами у справі. Крім того, з Тарифів та Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, наданих позивачем, видно, що вони підписані сторонами договору шляхом накладення електронного цифрового підпису, що законом не забороняється. Така форма укладення договору добровільно обрана його сторонами та свідчить про акцепт відповідачем запропонованих йому умов кредитування. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 7 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). У заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті відповідача. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Алгоритм укладення кредитного договору в електронній формі є таким, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на день укладення договору, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Враховуючи вищевикладене, не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, що наданий позивачем та містить умови про порядок нарахування відсотків та їх розміри, права та обов`язки позичальника, відповідальність за порушення строків платежів тощо, не містить його підпису, у зв`язку з чим не є частиною кредитного договору. Покликання відповідача на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), про неналежність як доказу роздруківки із сайту позивача (Банку) про умови та правила кредитування, є безпідставними, оскільки такі висновки зроблені у справі з іншими фактичними обставинами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з Тарифами банку, що підписані сторонами договору шляхом накладення електронного цифрового підпису, пільговий період за карткою встановлюється до 62 днів (діє з моменту виникнення заборгованості до кінця календарного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі); пільгова відсоткова ставка становить 0,00001% річних; розмір обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами - 5% від заборгованості (не менше 100 гривень, але не більше залишку заборгованості); базова відсоткова ставка у 3,2% на місяць нараховується на максимальну заборгованість на день за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожен день з моменту виникнення заборгованості; збільшена відсоткова ставка на місяць за карткою на суму загальної заборгованості у 6,4% на місяць нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості. Встановлено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 10 листопада 2018 року за тілом кредиту становить 73500 гривень. З наданого Банком розрахунку видно, що він проведений з дотриманням узгоджених сторонами вищевказаних істотних умов Договору. Заперечення відповідача про те, що така заборгованість утворилася через те, що Банк безпідставно, на його думку, без його розпорядження систематично здійснював договірне списання коштів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту, не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідно до пункту 10 анкети-заяви від 10 листопада 2018 року відповідач надав право та доручив Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у Банку, без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед Банком, що випливають з умов Договору. Крім того, сторони узгодили право Банку в односторонньому порядку збільшувати кредитний ліміт. З огляду на вказане, суд вважає, що списання коштів з рахунку відповідача та включення таких платежів до тіла кредиту відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами Договору. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпцію правомірності укладеного з позивачем кредитного договору та правильності розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту є підставними і підлягають до задоволення. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 гривень. На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 612, 625, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: approved