Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому зазначав, що 02.08.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», яке 14.06.2018 реорганізовано в акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 6700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позичальник [PERSON] , яка померла [INFO] , умови кредитного договору виконувала не належним чином. Станом на дату смерті за нею рахувалась кредитна заборгованість у розмірі 5531 грн. 84 коп., яка складається з: 244 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5287 грн. 45 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту. 19.12.2017 р. банк направив на адресу Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори претензію кредитора. З відповіді нотаріальної контори банк повідомлено про те, що спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Проте, позивач вважає, що спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідачі не відмовилися від спадщини у шестимісячний термін від дня відкриття спадщини, а тому є таким, що прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із відповідача вказану заборгованість на свою користь заборгованість за кредитом у розмірі 5531 грн. 84 коп., яка складається з: 244 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5287 грн. 45 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25.06.2019 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. За клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи відкладений на 16:30 год. 07.08.2019 р. Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились , причини неявки не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені своєчасно належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки,подали відзив на позов. Заперечили проти задоволення позову, мотивуючи тим, що відповідачі не отримали спадщину, а тому претензія банку є необгрунтованою. На переконання відповідачів строк позовної давності для стягнення спірної суми боргу вже сплив, тому просять застосувати у данному спорі позовну давність. За відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст.. 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи суд встановив наступне. Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг 02.08.2010 року [PERSON] підписала заяву б/н за якою цього ж дня вона отримала кредит в банку у розмірі 6700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Позичальник [PERSON] отримані кредитні кошти банку не повернула у зв`язку з чим, станом на дату смерті її заборгованість перед банком за кредитним договором від 02.08.2010 становила 5531 грн. 84 коп., яка складається з: 244 грн. 39 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5287 грн. 45 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту. Позичальник померла [INFO] , що слідує з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.07.2017. Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст. 1218 ЦК України. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Частиною 1 статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. З претензії кредитора від 30.10.2017, направленої банком до Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальній контори, слідує, що про смерть позичальника (про відкриття спадщини) банк дізнався в жовтні 2017 року після чого й було направлено відповідне звернення до нотаріуса. 21.12.2017 року державним нотаріусом Леус С.М. направлено ПАТ КБ «Приватбанк» відповідь, в якій зазначено, що претензія кредитора отримана 21.12.2017 р., спадкоємці померлої [PERSON] до нотаріальної контори не звертались, у разі звернення спадкоємців, їм буде повідомлено про наявність заборгованості перед банком. Банк з претензією до спадкоємців не звертався. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Позивач стверджує, що спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, [PERSON] , [PERSON] (відповідачі в даній справі), прийняли спадщину після смерті [PERSON] згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України і мають нести відповідальність за зобов`язаннями позичальника, що виникли на підставі відповідного кредитного договору перед банком, що й обумовило звернення з цим позовом про погашення кредитної заборгованості до суду. При цьому, позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що саме відповідачі є спадкоємцями померлої [PERSON] , а також доказів щодо переліку та вартості спадкового майна. Оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущенні, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідачі прийняли спадщину після померлої [PERSON] , оскільки сам по собі факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлої спадщину. Не доводить це і відсутності інших осіб, які могли прийняти спадщину. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, за таких обставин у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed