Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2021 року справу за позовом АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Вінницькому міському суду Вінницької області. Позов мотивовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 21.06.2006 року уклали кредитний договір № VIH0AE00000697. Відповідно до договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 31117,36 доларів США на термін до 19.06.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язання за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної встрок заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпра від 31.10.2012 року було задоволено стягнути з відповідача 14079,83 доларів США. Прострочена сума заборгованості становить 4657,06 доларів США. Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпра від 31.10.2012 року, тобто за період з 21.06.2006 року по 20.07.2012 року, то за період після подання позовної заяви від 20.09.2012 року, з 21.09.2012 року по 16.02.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 1174,62 долари США, яка складається з наступного : 1174,62 долари США - 3% річних від простроченої суми. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2012 року у справі № 2/0417/7543/2012, яке набрало законної сили 12.11.2012 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент - Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № V1H0AE00000697 від 21.06.2006 року в сумі 102540,08 грн., судовий збір у розмірі 1125,40 грн., а всього 1036645,48 грн. Стягнуто з [PERSON] , ПАТ «Акцент - Банк» солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10000,00 грн. Так, зі змісту вказаного рішення вбачається, що відповідно до кредитного договору № V1H0AE00000697 від 21.06.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 31117,36 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним. Зобов`язання позичальника, зо випливали із згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент - Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України, на яку посилається позивач визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано суду належних доказів щодо наявності у відповідача простроченої суми заборгованості за кредитним договором № V1H0AE00000697 від 21.06.2006 року в розмірі 4657,06 доларів США, на яку в подальшому здійснено нарахування 3% річних, що виключає можливість встановлення судом цього факту та виникнення у позивача права на стягнення 3% річних від простроченої суми. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Позивачем у справі відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Таким чином, позивачем не доведено обставину щодо наявності у відповідача простроченої суми заборгованості. Крім того, позивачем на надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо періоду виникнення заборгованості, а саме з 21.09.2012 року по 16.02.2021 року, на який банк посилається в позовній заяві. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed