Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 вересня 2008 року між позивачем і [PERSON]. був укладений кредитний договір № 526М-08. Позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 60000,00 євро на термін до 25.03.2035 р., відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Однак, відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим 02.03.2012 позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012 позов банку було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 39437,43 євро, що еквівалентно 404487,39 гривень нараховану станом на 29.02.2012. Винесення судом даного рішення, відповідно до вимог ст. 599 ЦК України не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованості становить 19302,25 євро. Оскільки з відповідача за зазначеним рішенням суду було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 25.09.2008 по 29.02.2012, то за період після подання позовної заяви від 02.03.2012 року, з 03.03.2012 по 11.02.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі - 5180,15 євро, яка складається з трьох відсотків річних від простроченої суми. Відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2021 курс 1 євро становить 33,66 гривень, а тому 5180,15 євро становить 174363,85 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 526М-08 від 25.09.2008 року у виді трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 5180,15 євро, що відповідно до розпорядження НБУ від 11.02.2021 складає 174363,85 гривень. Представник позивача - Долгополий Д.Ю., що діє на підставі довіреності № 6397-К-О від 03 серпня 2021 року в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Лаптєв М.В., що діє на підставі ордеру серія ДН № 074859 від 27.09.2021 відзиву на позовну заяву та письмових пояснень суду не надав, в судовому засіданні зазначив, що вказана сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з [PERSON] є інфляційними витратами, які стягненню не підлягають, та необхідно застосувати позовну давність до заявлених вимог, однак письмову заяву про це суду також не надав. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав. 25 вересня 2008 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON]. був укладений кредитний договір № 526М-08, відповідно до якого позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 60000,00 євро на термін до 25.09.2013 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредиту. Однак, відповідач [PERSON] не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим 02.03.2012 позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] . Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012 позов банку було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 39437,43 євро, що еквівалентно 404487,39 гривень нараховану станом на 29.02.2012. Як було встановлено в судовому засіданні та не оспорювалося сторонами по справі, у зв`язку з невиконанням заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2012, між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON]. 26 березня 2015 року був укладений договір про внесення змін до кредитного договору № 526М-08 від 25 вересня 2008 року. Відповідно до договору про внесення змін до кредитного договору № 526М-08 від 25 вересня 2008 року слідує, що 26 березня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали цей договір про внесення змін та узгодили: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цього договору зменшити на 11582,64 євро, а саме - відсотки у розмірі 0,68 євро, прострочені відсотки у розмірі 11028,31 євро, пеня у розмірі 553,65 євро. Дата остаточного погашення заборгованості за договором становить 25.03.2035 р. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції, який є невід`ємною частиною кредитного договору № 526М-08 від 25 вересня 2008 року. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту рахується простроченою. Прострочена сума заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» становить 19302,25 євро. Позивач вказав, що також підтверджується відповідним розрахунком долученим до матеріалів справи, оскільки з відповідача за рішенням суду було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 25.09.2008 по 29.02.2012, то за період після подання позовної заяви від 02.03.2012 року, а саме з 03.03.2012 по 11.02.2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі - 5180,15 євро, яка складається з трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.02.2021 курс 1 євро становить 33,66 гривень, а тому 5180,15 євро становить 174363,85 гривень. При вирішенні позову в частині заборгованості за кредитним договором № 526М-08 від 25.09.2008 року у виді трьох процентів річних від простроченої суми суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що відповідач [PERSON] не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим позивач АТ КБ «ПриватБанк» 02.03.2012 звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] та заочним рішенням суду від 27.04.2012 позов банку було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 39437,43 євро, що еквівалентно 404487,39 гривень нараховану станом на 29.02.2012. Разом з тим, [PERSON] , про що і не заперечували учасники справи не виконав рішення суду, у зв`язку з чим між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем [PERSON]. 26 березня 2015 року був укладений договір про внесення змін до кредитного договору № 526М-08 від 25 вересня 2008 року, відповідно до якого позивачем було зменшено [PERSON] суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цього договору на 11582,64 євро. Таким чином, суд вважає, що позивачем виконано свої зобов`язання за даним кредитним договором у повному обсязі, а також здійснені дії передбачені на покращення умов стосовно погашення заборгованості [PERSON] , про що свідчить зазначений договір про внесення змін до кредитного договору № 526М-08 від 25 вересня 2008 року, укладений 26 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто формулювання статті 625 ЦК України щодо тісного зв`язку між нарахуванням процентів та застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, адже за змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наведене дає підстави для висновку, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, що у свою чергу узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах по справах № 6-49цс12 від 06 червня 2012 року, № 6-38цс11 від 24 жовтня 2011 року та № 6-42цс11 від 17 жовтня 2011 року і правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги розрахунок трьох процентів річних на прострочену суму заборгованості по кредитному договору слідує, що станом на 11.02.2021 три процентів річних, нараховані на прострочену суму заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України становить 5180,15 євро, що відповідно до розпорядження НБУ від 11.02.2021 складає 174363,85 гривень, а тому суд доходить висновку, що в цій частині вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 2270,00 гривень судового збору, сума якого підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved