Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

В березні 2018 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати пункт 4 наказу ДП «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та застосування до нього заходів матеріального впливу у вигляді позбавлення 100 % премії за лютий 2018 року; стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь 956,50 грн. незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2018 року та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. 16 квітня 2018 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 року №68». Крім того, 16 квітня 2018 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 28 березня 2018 року № 1974-К «Про застосування дисциплінарного стягнення» щодо оголошення йому догани; стягнути з відповідача 3000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 17.04.2018 року вказані позови були обєднані в одне провадження. 27 квітня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» від 14 лютого 2018 року №68/1 «Про покриття шкоди, заподіяної працівниками» в частині стягнення за рахунок середнього місячного заробітку начальника дільниці тяги та депо ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] (таб. №15290) 9334 грн 50 коп в рахунок відшкодування шкоди підприємству; стягнути з відповідача на його користь 3258,50 грн. незаконно утриманої на підставі цього наказу заробітної плати за лютий і березень 2018 року; стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 27.04.2018 року вказані позови були обєднані в одне провадження. Крім того, 27.04.2018 року позивач подав письмову заяву, в якій відмовився від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення з ДП «СхідГЗК» на його користь 956,50 грн. незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2018 року. 15.05.2018 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог в частині незаконно утриманої заробітної плати з 3258,50 грн. до 6461,50 грн. Ухвалою суду від 17.05.2018 року вказані позови були обєднані в одне провадження. Визначено та прийнято до розгляду обєднані позовні вимоги в наступному обємі: 1. Визнати незаконним та скасувати пункт 4 наказу ДП «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та застосування до нього заходів матеріального впливу у вигляді позбавлення 100 % премії за лютий 2018 року. 2. Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 року №68». 3. Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 28 березня 2018 року № 1974-К «Про застосування дисциплінарного стягнення» щодо оголошення [PERSON] догани. 4. Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СхідГЗК» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди заподіяної працівниками» в частині стягнення за рахунок середнього заробітку 9334,50 грн. в рахунок відшкодування шкоди підприємству. 4. Стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь позивача [PERSON] 6461,50 грн. незаконно утриманої заробітної плати за лютий, березень та квітень 2018 року. 5.Стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь позивача [PERSON] 13000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Пунктом 4 наказу ДУ «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та застосовані заходи матеріального впливу у вигляді позбавлення 100 % премії за лютий 2018 року. У спірному наказі робиться посилання на [PERSON] службового розслідування перевірки інформації про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів у залізничному цеху ДП «СхідГЗК» за 2017 рік від 31 січня 2018 року. З вищезазначеним актом його було ознайомлено раніше працівниками служби безпеки комбінату. У цьому акті робиться припущення про можливість розтрати паливно-мастильних матеріалів. До такого припущення комісія дійшла на підставі якихось зроблених нею математичних розрахунків. Ні у спірному наказі, ні у акті не вказано, яке відношення має особисто позивач до подібних фактів. Підписуючись під цим актом, позивач на кожній сторінці написав, що не згоден з ним та попросив надати копію акту для складання заперечень, однак, йому було відмовлено в наданні копії акту. На порушення вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України до винесення наказу від 13.02.2018 р. № 68 відповідач не зажадав від позивача жодних письмових пояснень, що випливає зі змісту пункту 1 спірного наказу, відповідно до якого пропонується ознайомити його та інших працівників залізничного цеху з актом розслідування та запропонувати в термін до 14.02.2018 року надати пояснення стосовно фактів і порушень, висвітлених в акті службового розслідування. Таким чином, будь-які дані, які свідчили б про порушення позивачем обовязків працівника, визначених ст. 139 КЗпП України, у відповідача відсутні, а застосування до нього стягнення у вигляді догани застосоване не на підставах та не у відповідності до вимог трудового законодавства. Також у спірному наказі не наведені жодні обставини, якими відповідач обґрунтовував би своє рішення щодо позбавлення позивача 100 % премії за лютий 2018 року, і підстави для прийняття такого рішення, через що наказ від 13.02.2018 р. № 68 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування заходів матеріального впливу підлягає скасуванню як незаконний. Крім того,\~відповідач своїм\~наказом від 28 березня 2018 року № 1974-К «Про застосування дисциплінарного стягнення» начальнику дільниці тяги та депо ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] було оголошено догану за неналежне виконання трудових обовязків, передбачених вимогами п. п. 2.2, 2.9 посадової інструкції, підпунктів а), є), и) п 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «СхідГЗК». Згідно зі змістом спірного наказу підставою для оголошення догани став [PERSON] службового розслідування перевірки інформації про можливі факти розтрати паливно- мастильних матеріалів від 31.01.2018 і [PERSON] про відмову щодо надання [PERSON] пояснень від 14.02.2018. Між тим описова і резолютивна частина наказу від 28.03.2018 р. № 1974-К не містять жодної інформації про дату і час вчинення з боку [PERSON] дисциплінарного проступку, а також в чому саме полягало порушення трудової дисципліни. У спірному наказі відповідач обмежився загальними формулюваннями щодо внесення до матеріальних звітів завищеної кількості відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами та неякісного проведення робіт, направлених на економне використання палива під час виконання маневрової роботи, з боку позивача. При цьому відповідачем не зазначено, про які матеріальні звіти йдеться, за які періоди, по яким тепловозам. Також, відповідач своїм наказом від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 № 68» вніс зміни до цього наказу, виклавши пункт 4 в наступній редакції: За наявності підстав, провести роботу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за окремими наказами у вигляді оголошення догани та застосувати заходи матеріального впливу у вигляді позбавлення 100 % премії за лютий 2018 року наступних осіб: начальника залізничного цеху [PERSON]; начальника дільниці тяги та депо [PERSON]; машиніста-інструктора [PERSON]; начальника дільниці шляху [PERSON]. Пункт 4 наказу ДУ «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» за своєю природою є ненормативним правовим актом індивідуальної дії, який містить конкретні приписи, звернені до окремих індивідів, застосовувався одноразово й після реалізації вичерпав свою дію. З урахуванням змісту частини 4 ст. 149 КЗпП України стягнення у вигляді догани було оголошене у вищезазначеному наказі, копію якого відповідачем було направлено до залізничного цеху, де повідомлено працівникам під розписку. Крім того, працівників, зазначених у пункті 4 цього наказу, у тому числі і позивача [PERSON], було позбавлено 100 % премії за лютий 2018 року. [PERSON] це у відповідача відсутні право і підстави для внесення змін до пункту 4 наказу від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування». На подібне звертає увагу Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 23 червня 1997 року № 2-зп/1997 (справа № 3/35-313) і від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009). Крім того, наказом ДП «СхідГЗК» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди, заподіяної працівниками» за рахунок середнього місячного заробітку начальника дільниці тяги та депо ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] (таб. № 15290), машиніста-інструктора ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] (таб. № 15464) стягнуто 9334 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування шкоди підприємству, заподіяної внаслідок внесення недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами та зайвого списання в обліку дизельного палива відповідно до ст. 128 КЗпП України. Оскільки даний наказ є похідним від попереднього наказу про притягнення до адміністративної відповідальності та прийнятий на виконання останнього, то позивач також вважає його незаконним та просить скасувати. Оскільки позивача незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та позбавлено премії, яка є частиною його єдиного джерела існування нарівні з невеликою заробітною платою та виплатами за професійне захворювання, і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та побоюваннях його незаконного звільнення з боку адміністрації підприємства, де він працює, що призводить до необхідності прикладання позивачем додаткових зусиль по організації життя, він вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі, який визначив в сумі 13 000,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, за підстав, що в ньому зазначені. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзивах на позовні вимоги. Пояснила, що відповідач не заперечує, що ним був виданий наказ від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування», однак, не вважає, що пунктом 4 цього наказу позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та позбавлення премії за лютий 2018 року у розмірі 100%, тому що вищезазначений наказ є розпорядчим документом, що стосується організаційних питань, тобто, основної діяльності, а не кадрових питань, і що вищезазначений наказ відноситься до організаційно-розпорядчих документів підприємства, в якому зафіксовано рішення адміністративних і організаційних питань, а також питання взаємодії, забезпечення і регулювання діяльності підприємства, його структурного підрозділу та посадових осіб. Відповідач стверджує, що наказ від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» лише містить рекомендації щодо притягнення посадових осіб до дисциплінарної відповідальності і що на момент звернення позивача до суду роботодавцем не готувався та не реєструвався наказ про застосування дисциплінарного стягнення до машиніста-інструктора ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON], а також не доводився до даного працівника під розписку, як це передбачено ч. 4 ст. 149 КЗпП України. Представник позивача зазначила, що наказом генерального директора від 07.05.2018 року № 2862-к наказ від 28.03.2018 року № 1974-к «Про застосування дисциплінарного стягнення» скасовано, а тому відповідна вимога позивача не підлягає задоволенню. Також ДП «СхідГЗК» заперечує проти позовної вимоги позивача щодо завдання йому моральної шкоди та її відшкодуванню, тому що дана вимога взагалі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та матеріалах справи. Позивач не надав жодного доказу який би підтверджував факти заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Позивач не втратив нормальних життєвих звязків що вимагали б від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а отже усі його доводи про завдання йому моральної шкоди є надуманими та не відповідають чинному законодавству України. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13 лютого 2018 року [PERSON] підприємством «СхідГЗК» за підписом генерального директора [PERSON] видано наказ № 68 про результати службового розслідування. Згідно з вступною частиною даного наказу проведено службове розслідування стосовно перевірки інформації про можливі факти розкрадання паливно-мастильних матеріалів у ЗЦ ДП «СхідГЗК». 31.01.2018 року комісією складений [PERSON] службового розслідування перевірки інформації про можливі факти розкрадання паливно-мастильних матеріалів у ЗЦ ДП «СхідГЗК» за 2017 рік. За висновками комісії, інформація про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів в ЗЦ ДП «СхідГЗК» за 2017 рік знайшла підтвердження. Резолютивною частиною наказано: 1) ознайомити працівників залізничного цеху, в тому числі [PERSON] з актом розслідування та запропонувати надати пояснення стосовно фактів і порушень, висвітлених в акті службового розслідування; 2) запропонувати працівникам залізничного цеху, в тому числі [PERSON], у добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду в порядку, визначеному чинним законодавством у межах середньомісячного заробітку; 2.1) у разі відмови добровільного відшкодування заподіяної шкоди зазначеними в п. 2 особами, вирішити питання відповідно до норм КЗпП Україною; 3) з урахуванням результатів виконання п.2 та 2.1 цього наказу голові комісії вирішити питання щодо направлення акта службового розслідування з повідомленням про можливе вчинення злочину до правоохоронних органів; 4) притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та застосувати заходи матеріального впливу у вигляді позбавлення 100% премії за лютий 2018 року начальника дільниці тяги та депо [PERSON] Крім [PERSON], у вказаному пункті притягнуто до відповідальності інших працівників, а саме начальника залізничного цеху [PERSON], машиніста-інструктора [PERSON], начальника дільниці шляху [PERSON] Також цим наказом доручено розробити інструкцію про порядок заповнення та зберігання «Маршрутів» і скоростемірних стрічок; посилити контроль за внесенням достовірних даних до первинних документів щодо роботи тепловозів; посилити контроль за правильністю ведення подорожньої документації машиністами тепловозів; переглянути норми витрат дизельного пального провівши комісійні заміри на кожному тепловозі окремо (а.с.10,11 т.1). 14 лютого 2018 року генеральним директором ДП «СхідГЗК» видано наказ № 68/1 про покриття шкоди, заподіяної працівниками. Згідно з вступною частиною даного наказу, службовим розслідуванням встановлено, що внаслідок внесення недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами зайво списано в обліку дизельне паливо загальною кількістю 8572 кг; на загальну суму 181 791,01 грн. без ПДВ, з ПДВ - 218 149,21 грн., що вказує на перевитрати дизельного пального та його розтрати, через безвідповідальне ставлення до виконання своїх обовязків чи зловживання керівника та працівників ЗЦ та, як наслідок, - спричинення збитків підприємству. Виявлена перевитрата дизельного пального безпосередньо повязана з неналежним виконанням відповідальними особами обовязків, передбачених їхніми посадовими та робочою інструкціями, а збитки, завдані підприємству, виникли внаслідок бездіяльності відповідальних осіб під час виконання ними трудових обовязків щодо економного використання всіх видів ресурсів. Комісією встановлено, що основними причинами та умовами, що сприяли завищенню обсягів виконаних робіт тепловозами і дрезиною, та розтрати дизельного палива і спричинення підприємству збитків є, поміж інших працівників, і умисні дії начальника дільниці тяги та депо [PERSON], через внесення до матеріальних звітів завищеної кількості відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами. Стягнуто з начальника дільниці тяги та депо ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди підприємству за рахунок середнього місячного заробітку у сумі 9334 грн. 50 коп. відповідно до ст. 128 КЗпП України (а.с.215-216 т.1). Наказом генерального директора ДП «СхідГЗК» № 221 від 30.03.2018 року внесено зміни до наказу № 68 від 13.02.2018 року, а пункт 4 останнього викладено в наступній редакції: « 4) За наявності підстав, провести роботу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за окремими наказами у вигляді оголошення догани та застосувати заходи матеріального впливу у вигляді позбавлення 100% премії за лютий 2018 року, в тому числі машиніста-інженера [PERSON] » (а.с.107, т.1). Наказом ДП «СхідГЗК» від 28 березня 2018 року № 1974-К «Про застосування дисциплінарного стягнення» начальнику дільниці тяги та депо ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] було оголошено догану за неналежне виконання трудових обовязків, передбачених вимогами п. п. 2.2, 2.9 посадової інструкції, підпунктів а), є), и) п 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «СхідГЗК». Зі змісту вищезазначеного наказу випливає, що підставою для його видання стали матеріали службового розслідування щодо перевірки інформації про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів у залізничному цеху ДП «СхідГЗК» за 2017 рік, проведеного на підставі наказу від 12.12.2017 № 477 «Про призначення службового розслідування та створення комісії». (т. 1, а.с.80,81) Наказом генерального директора ДП «СхідГЗК» від 07.05.2018 року № 2862-к наказ від 28.03.2018 року № 1974-к «Про застосування дисциплінарного стягнення» скасовано в повному обсязі. Підставою скасування акту зазначено невідповідність посади [PERSON] штатному розпису керівників, професіоналів, спеціалістів та технічних службовців Гідрометалургійного заводу, введеному з 01.03.2018 року, а також через недотримання вимог ст. 149 КЗпП України в частині не отримання від [PERSON] письмових пояснень щодо порушень, зазначених у [PERSON] службового розслідування від 31.01.2018 року (т.2 а.с.36). 31 січня 2018 року у складі комісії було складено «[PERSON] службового розслідування перевірки інформації про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів у залізничному цеху ДП «СхідГЗК» за 2017 рік» (а.с.217-226, т.1). Комісією проведено службове розслідування, яким встановлено, що видача пального здійснюється зі складу ЗЦ за лімітно-забірними картками. Щомісячно начальником дільниці тяги та депо [PERSON] складався «Матеріальний звіт про використання матеріалів у виробництві», в якому зазначалася інформація про кількість відпрацьованих локомотиво-годин кожним з тепловозів, кількість витраченого пального за нормою та фактична кількість. Звіти затверджені начальником ЗЦ [PERSON] Щомісячно здійснюється комісійне зняття залишків дизельного палива в баках тепловозів станом на 01 число. Комісія ЗЦ створена згідно з наказом від 27.12.2016 № 180/1 та від 29.12.2017 № 174 у наступному складі: голова комісії - начальник дільниці тяги та депо [PERSON], члени комісії машиніст - інструктор [PERSON], бухгалтер [PERSON] та завідувач складом [PERSON] За результатами роботи комісії складалися акти, в яких зазначалася інформація в розрізі кожного тепловоза про кількість заправленого та використаного палива, його залишки на 01 число та відпрацьовані локомотиво-години. Акти затверджені начальником ЗЦ [PERSON] Кількість використаного палива та відпрацьованих локомотиво-годин в актах відповідає матеріальним звітам. Досліджуючи журнали добового графіку маневрової роботи ЗЦ були встановлені непоодинокі факти, коли згідно журналів добового графіку маневрової роботи ЗЦ тепловоз не здійснював маневрової роботи протягом зміни, а дизельне пальне при цьому витрачалось. Наведено відповідні приклади. Крім того, в зазначеному акті від 31.01.2018 року, комісія відмічає, що не врегулювання такого важливого питання, як ведення та зберігання первинних документів, а саме «Маршрутів» та скоростемірних стрічок створило підґрунтя для можливого безпідставного списання та розтрати дизельного пального, як наслідок заподіяння підприємству збитків (а.с.221, т.1). На початку проведення службового розслідування у керівництва ЗЦ було витребувано документацію первинного обліку, у тому числі журнали технічного стану тепловозів, так званий бортовий журнал, у якому машиністи тепловозів записують данні про дату, час початку та закінчення зміни, склад локомотивної бригади, кількість пального по закінченню зміни, а також зауваження та несправності тепловозу. З двох тепловозів № 5037 та № 7363, які на той час були в наявності, отримано два журнали технічного стану. На тепловозі ТЕМ 2 № 7363 журнал ведеться з 30.11.2016 року і охоплює весь період перевірки, а на тепловозі ТЕМ 2 № 5037 журнал ведеться з 10.07.2017 року і охоплює лише половину періоду, що перевіряється. Таким чином, актом від 31.01.2018 року у ході службового розслідування комісією встановлені факти зайвого списання дизельного пального в загальній кількості 10 302 кг, на загальну суму 217,899,27 грн., з ПДВ 261 479,12 грн., чим підприємству заподіяна шкода на вказану суму. [PERSON] комісією вважається винним у завданні підприємству шкоди, оскільки, в порушення посадових обовязків, вносив до матеріальних звітів завищену кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами (а.с.222 зворот, т.1). Підсумовуючи результати службового розслідування у акті від 31.01.2018 року комісія прийшла до наступних висновків: - Інформація про можливі факти розтрати паливно-мастильних матеріалів в залізничному цеху ДП «СхідГЗК» за 2017 рік знайшла своє підтвердження. - У залізничному цеху в 2017 році мали місце факти завищення обсягів виконаних робіт тепловозами шляхом внесення начальником дільниці тяги та депо [PERSON] до матеріальних звітів недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин кожним тепловозом та приписок кількості використаного за місяць дизельного пального, як наслідок розтрату ДП. - Внаслідок внесення недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами зайво списано в обліку дизельне паливо в загальній кількості 8572 кг, на загальну суму 181 791,01 грн. без ПДВ, з ПДВ - 218 149,21 грн., що вказує на перевитрати дизельного пального та його розтрати внаслідок безвідповідального ставлення до виконання своїх обовязків чи зловживання керівника та працівників ЗЦ та, як наслідок спричинення збитків підприємству. - Комісія вважала, що основними причинами та умовами, що сприяли завищенню обсягів виконаних робіт тепловозами і завдання підприємству збитків є, в тому числі, умисні дії начальника дільниці тяги та депо [PERSON], які виразилися у внесенні до матеріальних звітів завищеної кількості відпрацьованих локомотиво-годин тепловозами (а.с.225 зворот, т.1). Також в зазначеному [PERSON] службового розслідування від 31.01.2018 року,за результатами службового розслідування, комісія робить наступні пропозиції: - \~ \~ \~ \~запропонувати працівникам добровільно відшкодувати завдану підприємству шкоду; - \~ \~ \~ \~у разі відмови добровільного відшкодування вирішити питання відповідно до ст.136 КЗпП України; - \~ \~ \~ \~з урахуванням результатів виконання попередніх пунктів, вирішити питання про направлення акту службового розслідування до правоохоронних органів; - \~ \~ \~ \~притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та застосування заходів матеріального впливу у вигляді позбавлення 100% премії за лютий винних працівників, в тому числі [PERSON]; - \~ \~ \~ \~розробити інструкцію про порядок заповнення та зберігання «Маршрутів» та скоростемірних стрічок; посилити контроль за внесенням достовірних даних щодо роботи тепловозів, за правильністю ведення подорожньої документації машиністами тепловозів, розробити і ввести в дію нормативні документи, на підставі яких можна чітко організувати роботу (т.1 а.с.225-226). Згідно з Посадовою інструкцією начальником дільниці тяги та депо ЗЦ [PERSON] основним завданням є забезпечення безперебійного обслуговування всіх перевезень справними локомотивами і вагонами по залізничним коліям ДП «СхідГЗК» згідно графіків і добових планів роботи ЗЦ і необхідних випадках по коліям «Укрзалізниці» (п.2.3). Вимагати від керівництва безперебійного забезпечення локомотивного і вагонного парку паливом, мастильними і іншими матеріалами. Здійснювати заходи по зниженню витрат палива і мастильних матеріалів (п.2.9). Згідно п. 4.4 інструкції начальник дільниці тяги і депо ЗЦ несе відповідальність за незабезпечення локомотивного і вагонного парку необхідними матеріалами, запасними частинами і інструкціями, невірне і нераціональне використання обладнання дільниці і збільшення простоїв в ремонті (т. 1, а.с.232-238). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] повідомив, що він працює на ДП «СхідГЗК» начальником дільниці тяги та депо. 14.02.2018 р. він приїхав на роботу, до нього підійшли працівники служби безпеки, просили підписати акт. Він написав, що ознайомлений, але не згоден. Наступного дня він пішов на лікарняний. Він писав службову записку, в якій надавав пояснення, якими документами керуються в роботі, які журнали ведуть. Про нестачу пального мови не було. Вважає, що не було дотримано порядку розслідування. Факту розкрадання не було. Пояснив, що під час службового розслідування його не опитували, не просили показати книгу ремонту тепловозів. Всі стрічки забрали члени комісії, після розслідування не повернули. В роботі працівники залізничного цеху керуються наказом «Укрзалізниці» щодо зберігання швидкостомірних стрічок. В наказі вказано, що швидкостомірні стрічки зберігаються 30 днів. Стрічки, які в них взяли зберігались три місяці, але в акті службового розслідування про це не згадувалось. Кількість відпрацьованих локомотивогодин підраховується по швидкостомірній стрічці, там зазначено скільки локомотив працював. Холостий ход не реєструється. В довідниках чітко зазначена середня кількість витрати палива, працівники беруть мінімальну кількість і за її межі не виходять. Стрічки - це основний документ, який підтверджує, що тепловоз працював. Був тепловоз, який працював без акумулятора, його глушити не можна було і він міг працювати цілий день. Працює 40 років на цьому підприємстві, наказ про притягнення до відповідальності його вразив. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що працює на ДП «СхідГЗК» начальником відділу внутрішньо-фінансового контролю. [PERSON] як член комісії, приймала участь в службовому розслідуванні щодо розтрати палива, в її обовязки входило проведення розрахунків та визначення загальної вартості списаної (розтраченої) продукції. Іншими членами комісії визначалась фактична кількість відпрацьованих тепловозами годин, на підставі цього вона робила розрахунки. Досліджувала тільки дані, які надали їй інші члени комісії. Розрахунки показали, що дійсно паливо було списано надлишково, фактично палива не було, куди воно ділося вона не знає. В обліку списаного палива було більше, ніж витрачено. Особи, які склали і підписали документ є відповідальними за відомості. [PERSON] не була особисто присутня, коли позивача знайомили з актом про відмову від підписання. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що працює на ДП «СхідГЗК» інженером групи оперативного реагування. Повідомив, що на гарячу лінію служби безпеки надходила інформація про те, що в залізничному цеху відбувається розкрадання палива. Були перевірені документи дільниці тяги та документи контролюючих людей, дані, занесені до цих документів, звіряли. За наказом 2013 р. були встановлені середні норми витрат палива. З його участю робились контрольні поїздки, заміри та перевірки. Під час службового розслідування також була проведена перевірка первинної документації, допитані диспетчери, машиністи. Вказана інформація була звірена з інформацією, яку надали диспетчери. У звязку з розбіжностями виник акт. Комісією обирався період 1 рік, на час перевірки маршрути були відсутні, виходили з тих документів, які були в наявності. На момент перевірки журнал не був наданий. Швидкостомір - це прибор для встановлення швидкості і часу роботи тепловоза. На початок перевірки їм були надані стрічки за 1 місяць, машиніст пояснив, що за наказом вони зберігаються 1 місяць. Робота в депо рахувалась як звичайна робота. Було здійснено 3 контрольні виїзди. Враховували підвищення витрат пального в звязку з зимнім періодом, під час дослідження в наявності було два тепловоза. На 90 % працює один тепловоз, інший знаходиться в депо і не завжди працює. За результатами службового розслідування підтверджено, що паливо кудись ділося, на викраденні нікого не піймали. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що працює на ДП «СхідГЗК» інженером групи оперативного реагування. Пояснив, що було проведено перевірку про перевитрату пального, за результатами було складено акт. Він приймав участь як інженер групи оперативного реагування, перевіряли документи. Не памятає яким чином порівнювали, в акті відображені всі дані. Куди поділися 10 тон палива не знає, з паливом нікого не піймав. Вважає, що списались вони безпідставно. Були відпрацьовані години, витрати були завищені. Тепловоз не працював, а по документам паливо витрачалось. Був факт відмови [PERSON] надати пояснення, був складений акт. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що працює в управлінні ДП «СхідГЗК» у відділі транспорту. Пояснив, що наказом генерального директора було створено комісію для перевірки факту списання палива. В цій комісії він приймав участь. Комісія провела роботу, за результатами було виявлено понаднормове списання палива, що не відповідало веденню документації. Цифри він не досліджував, його задача полягала в дослідженні нормативної документації. Залізничний цех має керуватись документацією для Укрзалізниці, коли він зробив запит в залізничний цех про те, якими документами вони керуються, виявилось, що деякі нормативні документи були відсутні - документи по веденню маршрутних листів та зберіганню швидкостомірних стрічках. [PERSON] повинні керуватись документами, що є в посадовій інструкції та нормативними документами, які є на «Укрзалізниці», оскільки вони виїжджають на колії загального користування. Завдання видає начальник дільниці. Робота локомотива відображається в журналі технічного стану локомотива, в якому повинні бути записані всі дії локомотивної бригади, технічна несправність. Технічно несправний локомотив заборонено використовувати. Диспетчер керує роботу локомотива на станції. Для перестановки з одного приміщення вагону в інший для технічних робіт його можна пересувати без дозволу диспетчера. Тільки диспетчер керує роботою локомотива і відображає всю роботу в журналі. Якщо локомотив прийнятий в роботу, то потрібно виконувати його прогрів. Документів про норми використання палива не було. На колії без відома диспетчера локомотиви виїжджати не можуть. Маршрутні листи здаються машиністу-інструктору, при його відсутності - іншим посадовим особам. Не було документу, яким затверджена форма маршрутного листа. Він починав роботу з перевірки документації, кількість палива особисто він не перевіряв. Не було виявлено факту розкрадання. Не міг сказати, куди поділись зайво списані 8500 тон палива. Працював помічником машиніста. Наявних локомотивів 3 одиниці. Один був несправний. В різний період часу працювали 1-2 тепловоза. Один тепловоз був без акумулятора. Були випадки перестановки акумулятора, це потрібно робити в депо. Якщо такий тепловоз виїхав його не можна заглушити. Швидкостомірна стрічка - це стрічка, що вставляється в швидкостомір, яка фіксує час, швидкість локоматива. При розшифруванні швидкостомірних стрічок члени комісії не мали повної кількості тих стрічок. Не знає, чому не врахували інформацію з журналу добової роботи. В журналі маневрової роботи, який веде диспетчер, відображається рух по колії станції. Локомотив може тягнути і один, і десять вагонів, вага впливає на використання палива. В журналі технічного стану ведуться всі дії локомотива, прогрів там не записується, прогрів має бути записаний в маршруті. Ці маршрути у машиніста були в наявності, але лише за певний період роботи. Перевитрату можна порахувати шляхом перерахунку даних швидкостомірних стрічок, добового журналу та журналу маневрової роботи. Не було можливості звірити всі ці документи, оскільки журнал не був повністю заповнений. Немає інструкції щодо заповнення добового журналу. Є колії, де локомотив може їздити без дозволу диспетчера по депо. Свідок [PERSON], працююча начальником станції залізничного цеху, в судовому засіданні пояснила, що під час службової перевірки був виявлений розхід пального з невідповідним обємом робіт. Локомотивна бригада отримує від диспетчера команду та маршрут. Без відома диспетчера локомотив не може виїхати на колію. Диспетчер роботу локомотива в депо не бачить, про прогрів локомотива йому також не доповідали. Про маневри локомотива в депо диспетчеру не відомо. Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Щодо позовних вимог про скасування наказів ДП «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» та від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 року №68» в частині притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності суд виходить з наступного. Стаття 147 КЗпП України регламентує, що догана, як вид дисциплінарного стягнення, може бути застосована за порушення трудової дисципліни. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Органами, правомочними застосовувати дисциплінарні стягнення, відповідно дост. 147-1 КЗпП України, зокрема є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. В силу ч. 1 та ч. 4ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України відповідач не відібрав пояснень від позивача [PERSON] перед притягненням його до дисциплінарної відповідальності, а пояснення надані ним під час службового розслідування в акті службового розслідування від 31.01.2018 року не спростовані належним чином. Також відповідачем при винесенні наказу про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не були взяті до уваги письмові пояснення останнього від 23.01.2018 року (а.с.88, 89, т.1). Тому, суд вважає, що відповідачем порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] з огляду на вищезазначене. Відповідно до положень ч. 2 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В порушення вищевказаних вимог КЗпП України відповідач ні в акті про службове розслідування від 31.01.2018 року, ні в наказі № 68 від 13.02.2018 року не визначає дати вчинення дисциплінарного проступку, що не дає змоги суду перевірити правильність дотримання строків, визначених ч. 2 ст. 148 КЗпП України. Доводи представника відповідача про закриття провадження у справі в цій частині через те, що наказ № 68 від 13.02.2018 року про результати службового розслідування є організаційно-розпорядчим документом, та містить лише рекомендації щодо притягнення посадових осіб до дисциплінарної відповідальності, не приймається судом до уваги, оскільки з тексту спірного наказу від 13 лютого 2018 року №68 вбачаються підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності, вид стягнення, який застосовується до працівника, тобто текст наказу має всі фактичні ознаки притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. З цих же підстав, суд критично оцінює спірний наказ № 221 від 30.03.2018 року про внесення змін до наказу № 68 від 13.02.2018 року, оскільки після внесення вказаним наказом змін, вбачається, що вид дисциплінарної відповідальності позивачу [PERSON] був визначений наперед і за наявності на те підстав. Однак аналіз наказу №68 від 13.02.2018 року вказує на те, що підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності вже були визначені в його фабулі. Після видання наказу №68, тобто після 13.02.2018 року ніяких заходів щодо розслідування здійснення [PERSON] дисциплінарного проступку відповідачем не здійснювались. З огляду на вказані вище обставини, суд прийшов до висновку, що спірні накази ДП «СхідГЗК» від 13 лютого 2018 року № 68 «Про результати службового розслідування» та від 30 березня 2018 року № 221 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2018 року №68» в частині притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є незаконними та підлягають скасуванню. Щодо позовних вимог про скасування наказу ДП «СхідГЗК» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди заподіяної працівниками» в частині стягнення за рахунок середнього заробітку 9334,50 грн. в рахунок відшкодування шкоди підприємству та стягнення з ДП «СхідГЗК» на користь позивача [PERSON] 6461,50 грн. незаконно утриманої заробітної плати за лютий, березень та квітень 2018 року суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП). Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст.138 КЗпП) Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП обовязковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов'язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. За приписами КЗпПУ матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). У трудовому праві діє презумпція відсутності вини працівника, а тому обовязок доведення вини працівника у спричинені підприємству шкоди, покладається саме на роботодавця, тобто у даному випадку на відповідача. Причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв'язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. З наведеного слід зазначити, що відсутність підстав чи однієї з обовязкових умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду. У відповідності до розяснень, викладених в абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що виходячи з вимог ст.15ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Також слід звернути особливу увагу на те, чи були забезпечені позивачем належні умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. В силу ч. 1 ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Разом з тим, позивачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, які саме винні, протиправні умисні дії вчинив позивач, що призвели до заподіяння шкоди та в якому розмірі ця шкода була спричинена саме [PERSON], як обов'язкові умови притягнення до дисциплінарної відповідальності. Досліджений вище [PERSON] про результати службової перевірки від 31.01.2018 року має лише загальну кількість, на думку комісії, зайво списаного дизельного палива в загальній кількості 8572 кг на суму 181791,01 грн. без ПДВ і 218149,21 грн. з ПДВ. При цьому яким чином був здійснений розрахунок вказаної кількості палива, і яка кількість палива зайво списана з вини саме позивача [PERSON] в [PERSON] не вказано та відповідачем не доведено. Крім того наказом ДП «СхідГЗК» від 15.05.2013 року № 144 «Про результати документальної перевірки фінансово-господарської діяльності залізничного цеху за період з 01.01.2011 року по 31.03.2013 року» рекомендовано ведення Журналу обліку роботи тепловозів (а.с.183-186, т.1). В даному Журналі зазначається кількість відпрацьованих годин локомотивом за кожну зміну, кожну добу, копія Журналу надана до матеріалів справи (а.с.140-182, т.1), але в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що при проведенні службової перевірки даний Журнал не досліджувався, його дані не були враховані. Як доказ недостачі палива на підприємстві представником відповідача надано «Довідки щодо зайвого списання дизельного палива внаслідок зазначення в матеріальних звітах завищеної кількості відпрацьованих локомотиво-годин» по тепловозу ТЕМ2-7363 та ТЕМ2-5037 та довідку «Інформація стосовно фактичної кількості відпрацьованого часу тепловозами» (а.с.94-95, т.2), які в свою чергу не можуть бути доказами на підтвердження недостачі на підприємстві, так як дані документи не є актом проведення інвентаризації. Інших доказів на підтвердження проведення інвентаризації на підприємстві в цілому, з метою виключення можливості того, що товарно-матеріальні цінності, недостача яких виявлена, могли бути переміщені в інший структурний підрозділ підприємства, цех, склад тощо матеріали справи не містять. Крім того, в [PERSON] службового розслідування від 31.01.2018 року комісією також встановлено, що не врегулювання такого важливого питання, як ведення та зберігання первинних документів, а саме «Маршрутів» та швидкостомірних стрічок створило підґрунтя для можливого безпідставного списання та розтрати дизельного пального, як наслідок заподіяння підприємству збитків. Такий висновок комісії суд розцінює як відсутність умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого майна працівникам, що є обовязком власника або уповноваженого ним органу, який випливає з ч. 1 ст. 131 КЗпП України. На виконання положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України та ст. 138 КЗпПУ, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мали місце неправомірні дії з боку позивача внаслідок чого виникла нестача або перевитрата чи розкрадання дизельного пального. Не доведена вина [PERSON] у спричинені підприємству своїми діями або бездіяльністю майнової шкоди, не доведено в якій конкретній обстановці було заподіяно шкоду, як і не доведено факту створення належних умов для збереження схоронності переданих матеріальних цінностей. Таким чином, з наявних у справі доказів, не можна дійти висновку, що винними протиправними діями [PERSON] підприємству заподіяно матеріальної шкоди і він має нести матеріальну відповідальність. Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження проведення ретельної перевірки встановленого факту перевитрати чи розтрати палива. В акті службового розслідування та в судовому засіданні не доведено умислу [PERSON] у внесенні до матеріальних звітів недостовірної інформації про кількість відпрацьованих локомотиво-годин кожним тепловозом та приписок використаного за місяць дизельного пального. Крім того, не доведено в чому саме полягала недостовірність наданої ним інформації та не доведено належними та допустимим доказами в чому полягає різниця в достовірній та не достовірній інформації. Доводи представника відповідача про те, що витрати палива повинні підтверджуватись відповідними записами у графіках маневрової роботи, які веде поїзний диспетчер, суд не приймає до уваги, оскільки останній дає розпорядження на маневри на станційних коліях на ділянках, що обладнані диспетчерською сигналізацією п. 16.2.1 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затверджена наказом Міністерства транспорту та звязку від 31.08.2005 року №507. В судовому засіданні встановлено, що прогрів локомотива або його робота в депо по ремонту вагонів диспетчером не записуються у графік маневрової роботи, тому дані такого графіку не відображають повну кількість витрат палива локомотивами. Такі висновки підтверджуються показами свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що диспетчеру не відомо про час прогріву локомотива, його рух по коліям в депо для ремонту вагонів. Враховуючи викладене, покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не можуть слугувати належними доказами законного притягнення позивача [PERSON] до матеріальної відповідальності. Таким чином, суд вважає, що відповідачем було притягнуто до матеріальної відповідальності начальника дільниці тяги та депо [PERSON] за невиконання тих обовязків, які його посадовою інструкцією не передбачені, що суперечить нормам дослідженого вище трудового законодавства. Отже, суд приходить до висновку, що наказ Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» від 14 лютого 2018 року № 68/1 «Про покриття шкоди заподіяної працівниками» в частині стягнення з начальника дільниці тяги та депо ЗЦ ДП «СхідГЗК» [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 9334,50 грн. є незаконним та підлягає скасуванню. Тому, стягнуті з позивача [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди підприємству за лютий, березень і квітень 2018 року в сумі 6461,50 грн., що підтверджені відповідними розрахунковими листами за лютий, березень і квітень 2018 року підлягають поверненню останньому, оскільки були стягнуті на підставі наказу №68/1, який визнається судом незаконним. Вирішуючи позовну вимогу щодо визнання незаконним та скасування наказу ДП «СхідГЗК» від 28 березня 2018 року № 1974-К «Про застосування дисциплінарного стягнення» щодо оголошення [PERSON] догани, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги, оскільки відповідач своїм наказом від 07.05.2018 року № 2862-к скасував у повному обсязі наказ від 28.03.2018 року № 1974-к «Про застосування дисциплінарного стягнення» (т.2 а.с.36). Тому підстави для повторного скасування спірного наказу у суду відсутні. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки останнього незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та матеріальної відповідальності, і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань та необхідності прикладання додаткових зусиль по організації свого життя. Позивачем доведено, що вищевказані обставини призвели до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків, які виразились у: завдані шкоди авторитету серед працівників та родичів; погіршенню трудової репутації; психоемоційному перевантаженні. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст. 23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в розмірі 1300 грн., що буде достатнім та справедливим для відновлення його становища. В іншій частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір, а саме по 704,8 грн. за три задоволені позовні вимоги та 10% від 704,8 грн. пропорційно до задоволеної вимоги про стягнення моральної шкоди, а всього 2184 грн. 88 коп. (т.1 а.с.2, 67, 100, 207). Щодо витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. До витрат повязаних із розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу ( стаття 133 ЦПК України). Частина 2 ст.137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено чотири окремі договори про надання правової допомоги від 23 березня 2018 року, 06 квітня 2018 року, 11 квітня 2018 року, 27 квітня 2018 року та додаткова угода №1 до договору за умовами яких [PERSON], як виконавець зобовязався надати замовнику [PERSON] юридичні послуги з аналізу, складання та супроводу цивільної справи, визначено розмір гонорару (а.с.28, т.1; а.с.18, т.2; а.с.43, 44 т.2; а.с.60, т.2). Як видно з акту приймання передачі наданих послуг за договором від 26.03.2018 р. виконавцем протягом двох годин робочого часу надано правову інформацію, консультації та розяснення клієнту з приводу справи, та протягом двадцяти годин робочого часу вивчено і зібрано необхідні докази та документи, складено позовну заяву, а позивачем оплачено послуги у розмірі 2500 грн., що підтверджується квитанцією карткового рахунку ( а.с.26,29, т.1). Відповідно до акту приймання передачі наданих послуг за договором від 11.04.2018 р. виконавцем протягом однієї години робочого часу надано правову інформацію, консультації та розяснення клієнту з приводу справи, та вивчено і зібрано необхідні докази та документи, складено позовну заяву, а позивачем оплачено послуги у розмірі 1500 грн., що підтверджується квитанцією карткового рахунку ( а.с.19,20, т.2). Згідно з актом приймання передачі наданих послуг за договором від 27.04.2018 р. виконавець приймав участь у двох судових засіданнях, а також склав відповідь на відзив відповідача, а позивачем оплачено послуги у розмірі 2000 грн., що підтверджується квитанцією карткового рахунку ( а.с.45,46, т.2). Відповідно до акту приймання передачі наданих послуг за договором від 27.04.2018 р. виконавець протягом двох годин робочого часу надавав клієнту консультації з приводу справи та протягом двадцяти годин вивчав і збирав необхідні докази та склав позовну заяву, а позивачем оплачено послуги у розмірі 2500 грн., що підтверджується квитанцією карткового рахунку ( а.с.60,61, т.2). Як видно з акту приймання передачі наданих послуг №2 від 27.06.2018 року за договором від 27.04.2018 р. виконавець склав заяву про відкриття провадження, заяву про виклик свідків, клопотання про приєднання доказів, склав відповідь на відзив, заяву про збільшення позовних вимог, вивчав відзив відповідача, та приймав участь у судовому засіданні, а позивачем оплачено послуги у розмірі 2600 грн., що підтверджується квитанцією карткового рахунку ( а.с.163,164, т.2). Відповідно до акту приймання передачі наданих послуг №3 від 23.07.2018 року за договором від 27.04.2018 р. виконавець та приймав участь у судовому засіданні, а позивачем оплачено послуги у розмірі 600 грн., що підтверджується квитанцією карткового рахунку (а.с.185,186, т.2). Згідно з ч 4.ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на розмір заявлених позовних вимог, виконаних робіт та наданих послуг зі складання позовної заяви та участі в судових засіданнях, суд вважає визначений розмір витрат на оплату адвоката є співмірним. Обовязок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (Частина 6 статті 137 ЦПК України). Отже, згідно ст. 137 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11700 грн. 00 коп. (2500грн. + 1500грн. + 2000грн. + 2500грн. + 2600грн. + 600грн.) витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджені актами приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги з обґрунтовано наведеним розрахунком, та сплачені позивачем відповідно до квитанцій про касові операції. На підставі викладеного,

Outcome: partial