Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому посилалось на те, що 24.04.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNDZG40000007155, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 297697 грн. 50 коп. на строк до 24.04.2026 року, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Згідно заяви позичальника кредитний договір було переведено з валюти гривня в валюту долар США та укладено додаткову угоду. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 63089,47 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.06.2019 року утворилась заборгованість в сумі 434682,96 долари США, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 39957,43 долари США, заборгованості по відсотках в сумі 80149,44 долари США, заборгованості по комісії в сумі 17672,75 долари США, пені в сумі 296903,34 долари США. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за тілом кредиту в сумі 39957,43 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 1046485 грн. 09 коп. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.09.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні. 30.04.2020 року банком було подано уточнену позовну заяву, пред`явлену до відповідача [PERSON] , в якій банк, посилаючись на укладення 24.04.2008 року з [PERSON] кредитного договору №DNDZG40000007155, також зазначив, що [INFO] позичальник [PERSON] померла. Правонаступником останньої є [PERSON] . В зв`язку з цим, у відповідності до ст.ст.1281,1282 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 24.04.2008 року, що утворилась станом на день смерті позичальника, в сумі 39957,43 долари США, що становить заборгованість за тілом кредиту. Ухвалою суду від 06.10.2020 року було роз`єднано та виділено в окреме провадження позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення договору поруки, визнання банку таким, що втратив право вимоги за договором про іпотечний кредит, а також повернуто зустрічний позов [PERSON] до банку про визнання таким, що втратив право вимоги за кредитним договором та договором про іпотечний кредит. 27.11.2020 року відповідачем [PERSON] було подано відзив, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову банку, посилаючись на пропуск останнім встановленого ст.1281 ЦК України строку для пред`явлення вимоги. В обгрунтування заперечень посилався на те, що банк знав про відкриття спадщини після померлого позичальника [PERSON] під час розгляду справи в Красногвардійському районному суді м.Дніпропетровська, оскільки позовна заява була подана [PERSON] до банку, як спадкоємцем померлої дружини [PERSON] . З тексту рішення вказаного суду вбачається, що під час розгляду справи суд досліджував спадкову справу після померлої [PERSON] , встановив факт прийняття спадщини після її смерті. Представник банку приймав участь у справі, надав відзив на позовну заяву від 21.05.2018 року. Банк тримав рішення 12.12.2018 року та оскаржував його в апеляційному порядку. Проте, протягом встановленого ст.1281 ЦК України шестимісячного строку вимоги до спадкоємців померлого позичальника не пред`явив. Ухвалою суду від 27.01.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнений позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] , остання отримала кредит в сумі 297687 грн. 50 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних, на строк до 24.04.2026 року, для придбання у власність квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором з [PERSON] було укладено договір іпотеки №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року, за яким в іпотеку було передано належну останній на праві власності квартиру [ADDRESS] . Також в забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007157 від 24.04.2008 року, в цей же день між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. 16.09.2008 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року, пунктом 8.1 якої було визначено про надання банком кредиту позичальнику в розмірі 63089,47 доларів США, що дорівнює 302198 грн. 58 коп. та складається із залишку заборгованості за зазначеним вище договором про іпотечний кредит станом на 17.09.2008 року. В зв`язку з порушенням зобов`язання, 17.11.2016 року нотаріусом на підставі ст.ст.33,36 Закону України «Про іпотеку» та п.4.2 іпотечного договору №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року в позасудовому порядку було здійснено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за банком. [INFO] позичальник [PERSON] померла та після її смерті спадщину прийняв її чоловік [PERSON] . Інші спадкоємці за законом першої черги [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON] . Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2018 року у справі №204/1589/18 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л., [PERSON] , [PERSON] , про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та розірвання договорів, вказаний позов було задоволено частково, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» на квартиру [ADDRESS] , який було здійснено на підставі іпотечного договору №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року. В задоволенні позовних вимог про розірвання договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року та додаткової угоди до нього від 16.09.2008 року - відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.05.2019 року рішення суду першої інстанції від 20.11.2018 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 23.09.2019 року залишено без змін судові рішення попередніх інстанцій. Таким чином, 28.05.2019 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропет-ровська від 20.11.2018 року у справі №204/1589/18 набрало законної сили. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (Спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України). Згідно ч.1 ст.609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Часом відкриття спадщини відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.ч.1,2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим необхідно враховувати, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включається до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми. Відповідно до ст.1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) було встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ч.1 ст.1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Положення зазначеної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. З матеріалів справи вбачається, що позичальник за договором про іпотечний кредит №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року [PERSON] померла [INFO] . Єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після її смерті, є відповідач у даній справі [PERSON] . Також матеріалами справи підтверджено, що про смерть [PERSON] та прийняття спадщини після її смерті [PERSON] банку стало відомо щонайменше 21.05.2018 року - дату подачі представником банку відзиву на позовну заяву в рамках цивільної справи №204/1589/18, що розглядалась Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська. Проте, претензія кредитора в порядку ст.1281 ЦК України банком була пред`явлена, шляхом її подачі до приватного нотаріуса Фаст Л.Д., якою було заведено спадкову справу після померлої [PERSON] , лише 31.03.2020 року, тобто з пропуском встановленого ст.1281 ЦК України шестимісячного строку. Під час розгляду справи представник банку посилався на те, що 17.11.2016 року нотаріусом на підставі ст.ст.33,36 Закону України «Про іпотеку» та п.4.2 іпотечного договору №DNDZG40000007155 від 24.04.2008 року в позасудовому порядку було здійснено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за банком. Таким чином, на момент смерті позичальника [PERSON] 03.01.2017 року, право власності на іпотечне майно - квартиру [ADDRESS] , належало останньому, було за ним зареєстровано та у банку, з огляду на приписи ч.5 ст.36 Закону України «Про іпотеку», були відсутні правові підстави для заявлення вимог до спадкоємців померлого позичальника. Право власності банку на іпотечне майно було скасовано рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2018 року у справі №204/1589/18, яке набрало законної сили 28.05.2019 року. Таким чином, саме з вказаної дати зобов`язання померлого позичальника [PERSON] фактично залишились невиконаними та відповідні права та обов`язки перейшли до спадкоємця [PERSON] , а банк набув право вимоги на задоволення своїх вимог. Перевіряючи вказані доводи, суд враховує, що відповідно до наведених вище положень ч.2 ст.1281 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин) було встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Тому, незалежно від настання строку вимоги, банк мав пред`явити свої вимоги до спадкоємця померлого позичальника протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, тобто за обставинами даної справи у строк до 21.11.2018 року. Встановлені ст.1281 ЦК України строки є преклюзивними та не підлягають поновленню незалежно від поважності причин їх пропуску. Крім того, навіть приймаючи до увагу позицію представника позивача, суд враховує, що рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2018 року у справі №204/1589/18, набрало законної сили 28.05.2019 року, а тому навіть з вказаної дати, банк повинен був пред`явити свої вимоги до спадкодавця померлого позичальника у шестимісячний термін, тобто в строк до 28.11.2019 року. Проте, відповідно претензію направив лише за вихідним від 31.03.2020 року. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що банком було пропущено встановлений ст.1281 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення кредиторських вимог до відповідача, як спадкоємця померлого позичальника та, таким чином, втрачено право пред`явлення вимоги до нього. В зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останнього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed