Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» безпідставно списані з карткового рахунку грошові кошти в сумі 36 872 грн. 84 коп. та пеню в сумі 7 079 грн. 04 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 23 квітня 2014 року по 16 червня 2015 року він постійно перебував з зоні дії АТО. Після повернення із зони АТО він дізнався, що 15 вересня 2014 року [PERSON], без його відома та дозволу, була надана картка БПК та ПІН-код доступу до його пенсійного рахунку. Внаслідок незаконних дій працівників банківської установи з його рахунку було знято грошові кошти в сумі 36 872 грн. 84 коп. Він звертався до відповідача з приводу повернення грошових коштів, але йому було відмовлено з тих підстав, що нібито картка та ПІН-код були надані [PERSON] за його проханням, висловленим у телефонному режимі. З відповідача на його користь підлягає стягненню пеня в розмірі 0,1 відсотка за кожний день, починаючи з дати відмови у поверненні коштів, тобто з 11 вересня 2015 року, по день звернення до суду. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що в порушення приписів законодавства [PERSON], без його відома та дозволу, була надана картка БПК та ПІН-код доступу до його пенсійного рахунку внаслідок чого з його рахунку незаконно зняті грошові кошти. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що надані банком договори про надання послуги SMS-банкінгу датовані 07 грудня 2010 року та 05 грудня 2013 року і втратили свою чинність з моменту припинення дії картки, яку він отримував в червні 2013 року. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає , що в період з 23 квітня 2014 року по 16 червня 2015 року він не мав можливості перевірити стан свого рахунку, оскільки згідно довідки № 5534 від 10 серпня 2015 року він безперервно у вказаний час перебував в зоні АТО. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 07 червня 2013 року між сторонами був укладений договір про відкриття карткового рахунку. На виконання умов укладеного договору банківською установою на ім.»я позивача був відкритий поточний рахунок № 26251500051316, видано позивачу платіжну картку та пін-код. 23 квітня 2014 року позивач був призваний на військову службу; в період з 31 травня 2014 року по 02 листопада 2014 року та в період з 16 січня 2015 року по 16 червня 2015 року позивач брав участь в антитерористичній операції в зоні АТО. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що рахунок [PERSON] обслуговувався послугою SMS-банкінгу, що давало йому можливість дистанційно відслідковувати рух коштів на рахунку, позивач з власного волевиявлення надав своїй дружині [PERSON] платіжну картку, ПІН-код до неї, погодився на випуск нової картки. Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. За приписами ст.. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Як вбачається з п. 1.1.6 договору про відкриття карткового рахунку, укладеного між сторонами, випуск платіжної картки здійснюється на один рік, тобто по червень 2014 року. В матеріалах справи відсутні письмові докази про те, що позивач після червня 2014 року звертався до банківської установи з приводу видачі нової картки та пін-коду. В ході апеляційного розгляду учасники судового розгляду не заперечували, що 15 вересня 2014 року [PERSON], без письмового погодження з позивачем, була видана нова платіжна картка та новий пін-код, що надало можливість зняття грошових коштів з поточного рахунку позивача. З 15 вересня 2014 року змінився номер платіжної картки та номер пін-коду. Картковий рахунок, який був відкритий позивачу , після червня 2014 року не змінювався та не закривався. За період з 15 вересня 2014 року по 18 травня 2015 року з карткового рахунку позивача було знято кошти в сумі 33 265 грн. 75 коп. В ході апеляційного розгляду справи позивач пояснив, що грошові кошти в сумі 3 600 грн. в травні та червні 2014 року були зняті з карткового рахунку ним особисто. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в порушення приписів законодавства за відсутності письмової згоди позивача, відповідачем [PERSON] була видана нова платіжна картка та новий пін-код, що надало можливість зняття грошових коштів з карткового рахунку позивача, а тому сума грошових коштів у розмірі 33 265 грн. 75 коп., яка була списана з карткового рахунку позивача за період з 15 вересня 2014 року по 18 травня 2015 року, підлягає стягненню з відповідача, як особи, що в порушення приписів законодавства вчинила дії, що призвели до незаконного використання картки та пін-коду, яке дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до п. 7.1 договору про відкриття карткового рахунку від 07 червня 2013 року, укладеного між сторонами, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх обов»язків та закриття рахунку. За змістом ст.. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежним платником є особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Неналежним переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та / або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій форму. Відповідно до ст.. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунку неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов»язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів , а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0.1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. З урахуванням меж заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що 11 вересня 2015 року відповідач відмовив позивачу у повернення безпідставно списаних грошових коштів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 6 387грн. 84 коп. за період з 11 вересня 2015 року по 20 березня 2016 року( звернення до суду). Посилання представника відповідача на те, що на мобільний телефон позивача надходили повідомлення про зняття грошових коштів з його карткового рахунку, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки договір про надання послуг SMS-банкінгу був укладений між сторонами 05 березня 2013 року але щодо іншої платіжної картки, термін якої закінчився в листопаді 2013 року ( а.с. 37). Матеріали справи не містять належних доказів про те, що відповідний договір укладався між сторонами, починаючи з 15 вересня 2014 року. Крім того, в ході апеляційного розгляду справи, позивач пояснив, що починаючи з липня 2014 року будь-які повідомлення про зняття грошових коштів з його карткового рахунку на його номер мобільного телефону не надходили.

Outcome: partial