Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~АТ «Мегабанк» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. В обґрунтування позову зазначено, що 17.03.2016 року між позивачем та відповідачам укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач як позичальник отримав грошові кошти в сумі 25\~000,00 грн. із зобов`язанням повернення до 15.03.2019 року включно та сплатою 10 % річних за користування кредитом. \~ \~ \~ \~Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих коштів. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути суму заборгованості, розмір якої станом на 25.06.2018 року становить 37\~418,34 грн., з них: 19\~433,88 грн. заборгованість за кредитом, 609,46 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 01.01.2017 року по 31.05.2018 року, 3625,00 грн. сума комісійної винагороди за період з 01.01.2017 року по 31.05.2018 року, 13\~750,00 грн. - штраф. Відповідачем надано відзив на позовну заяву. Так, на думку особи є безпідставними вимоги про стягнення двох видів штрафу за одне і те саме допущене порушення зобов`язання, що виявляє подвійну відповідальність, застосування якої заборонено згідно положень ст. 61 Конституції України, а розмір нарахованого штрафу в 45 % від суми кредиту суперечить встановленим Законом України «Про захист прав споживачів» принципам розумності. Відповідач звертає увагу на необґрунтованості вимог щодо стягнення комісійної винагороди та посилається на положення ст.ст. 202, 203 ЦК України як на визначення правочину і його суб`єктивний склад, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачами умови, які є несправедливими. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Крім того, відповідач ставить під сумнів достовірність виконаного позивачем розрахунку заборгованості зі сплати відсотків. Відповідач вказує на практику Верховного Суду та вважає безпідставними вимоги про стягнення відсотків, нарахування яких відбувалось після направлення на ім`я позичальника вимоги про дострокове погашення кредиту. Особа додає, що на виконання вимог кредитного договору ним було укладено договір старування життя і здоров`я на випадок втрати працездатності. Під час дії кредитного договору стався страховий випадок, внаслідок чого відповідач позбавився можливості виконувати взяті зобов`язання належним чином. З огляду на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 07.09.2018 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. Згідно ухвали суду від 11.12.2018 року до участі у справі залучено Акціонерне товариство «Мегабанк» як правонаступника Публічного акціонерне товариство «Мегабанк». За ухвалою суду від 20.03.2019 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, 22.10.2019 року у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяву, подану представником особи, про можливість проведення підготовчого засідання та розгляд клопотання про витребування доказів у його відсутності, суд приймає як підтвердження обізнаності про час проведення засідання. Оскільки справа слухається в порядку спрощеного позовного провадження зауваження про можливість проведення саме підготовчого засідання не заслуговують на увагу. Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. Оскільки відповідачем або його представником не вказано на поважності причин неявки у судове засідання, суд вважає необхідним ухвалити рішення у відсутності учасників, що відповідає положенню ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, основані на договорі. Так, 17.03.2016 року між позивачем та відповідачам укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач як позичальник отримав грошові кошти в сумі 25\~000,00 грн. із зобов`язанням повернення до 15.03.2019 року та сплатою 10,0 % річних за користування кредитом. Сторони погодили розмір щомісячного ануїтетного платежу в сумі 1534,99 грн. Згідно з п. 4.10 договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, відсоткова ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 4.8 договору (0,1 % річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3 договору. У відповідності до п. 6.3 договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 відсотків від суми кредиту. Відповідно до п.6.2 Договору за невиконання прийнятих на себе обов`язків згідно п.3.2.4 договору позичальник зообов`язаний сплатити штраф у розмірі 10 % від суми отриманого кредиту. Пунктом 4.4 Договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,9 % від суми кредиту, яка сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Внаслідок прострочення виконання взятих на себе зобов`язань вимогою кредитодавця від 01.02.2017 року № 66 позичальника повідомлено про наявну прострочену заборгованість на суму 1464,097 грн. та запропоновано відновити порушені права банку та сплатити заборгованість за кредитом в сумі 642,11 грн. та/або сплатити банку суму несплачених процентів за користування коштами, отриманими за кредитним договором на загальну суму 96,96 грн., сплатити банку суму несплаченої комісійної винагороди в розмірі 725,00 грн., штраф у розмірі 10 %, що становить 146,41 грн. Повідомленням кредитодавця від 12.04.2017 року № 134 за аналогічного формулювання суті вимог змінено їх розмір: запропоновано відновити порушені права банку та сплатити заборгованість за кредитом в сумі 1959,83 грн. та/або сплатити банку суму несплачених процентів за користування коштами, отриманими за кредитним договором на загальну суму 415,46 грн., сплатити банку суму несплаченої комісійної винагороди в розмірі 2175,00 грн., штраф у розмірі 10 %, що становить 455,04 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. \~У відповідності\~до ч.2\~ст.\~1056-1\~ЦК України\~(в\~чинній на\~час укладення\~договору редакції)\~розмір процентів,\~тип процентної\~ставки (фіксована\~або змінювана)\~та порядок\~їх сплати\~за кредитним\~договором визначаються\~в договорі\~залежно від\~кредитного ризику,\~наданого забезпечення,\~попиту і\~пропозицій,\~які склалися\~на кредитному\~ринку,\~строку користування\~кредитом,\~розміру облікової\~ставки та\~інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. \~ \~ \~ \~Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зауважувалось вище, сторони погодили розмір ануїтетних щомісячних платежів та порядок їх сплати, визначили застосовану відсоткову ставку, умови її застосування. Оскільки позичальником допущено прострочення виконання зобов`зань з повернення щомісячних платежів на строк, що на день звернення до суду перевищує 90 днів, позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 19\~433,88 грн. та 609,46 грн. як заборгованості по відсотках, обрахунок якої здійснено в дотримання положень укладеного договору, зокрема в частині зміни відсоткової ставки до рівня 0,1 % річних з періоду 90 денного прострочення. Математична вірність наданого розрахунку відсотків за період з 01.01.2017 року по 31.05.2018 року не спростована. Суд відхиляє твердження відповідача про відсутність правових підстав для нарахування відсотків після фактичного направлення вимог про виконання зобов`язань. Відповідно до ч.2 ст. 1048 ЦК України якщо договором\~встановлений обов`язок\~позичальника повернути\~позику частинами\~(з\~розстроченням),\~то в\~разі прострочення\~повернення чергової\~частини позикодавець\~має право\~вимагати дострокового\~повернення частини\~позики,\~що залишилася,\~та сплати\~процентів,\~належних йому\~відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. З дослідженого змісту направлених позичальнику вимог слідує, що кредитодавець просив сплатити заборгованість, що є простроченою, тобто не є частиною позики, яка залишилася. Умови для застосування положень ч.2 ст. 1048 ЦК України та встановлення судом обставин щодо зміни кредитодавцем строку виконання зобов`язань відсутні. Є обгрунтованими зауваження позивача в частині можливості нарахування штрафу на підставі п.6.3 договору кредиту. Згідно з\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~продавець (виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати у\~договори із\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За положеннями ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу\~сторони є\~вільними в\~укладенні договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості. При оцінці балансу інтересів сторін укладеного договору кредиту суд виходить з критеріїв добровільності, очікування результатів, розуміння та передбачення учасниками наслідків взятих на себе зобов`язань, бажання їх настання поряд з набутими правами.

Outcome: partial