Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

В апеляційній скарзі Прокурор Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2014 року, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального прав. Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.\~ Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 31.07.2013 року належить квартиру № 3, що знаходиться в будинку № 20 по вул. Калиновій в м. Дніпропетровську, яка була ним переобладнана в нежитлове приміщення. Висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 24.02.2014 року, встановлено, що згідно з обємно-планувальними, конструктивними і архітектурними вирішеннями, вимогами до забудови земельної ділянки, безпеки експлуатації будівлі, санітарно-гігієчними вимогами та інженерного обладнання будівлі, пожежної безпеки, вимог до енергозбереження здійснене самочинне перепланування житлової квартири в нежитлове приміщення, відповідає існуючим та чинним державним будівельним нормам та правилам. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з доведеності належності позивачеві на праві приватної власності спірної квартири, яку він самочинно переобладнав у нежитлове приміщення, без порушення будівельних норм та правил, а тому вважав можливим визнати за позивачем право власності на вказане майно.\~\~\~\~\~ Однак, з таким висновком та рішенням суду погодитись неможливо. [PERSON], маючи у приватній власності квартиру [ADDRESS] самовільно, тобто без отримання відповідного дозволу на проведення реконструкції, без виключення житлового приміщення з житлового фонду та отримання після закінчення реконструкції декларації про готовність обєкта до експлуатації, здійснив її переобладнання у нежитлове приміщення, чим порушив вимоги Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, Закону України Про основи містобудування, п. 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової територій, затверджених Наказом Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій від 17.05.2005 року № 76. Згідно положень ч. 1 ст. 4 ЖК України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях утворюють житловий фонд. За вимогами ч. 1 ст. 8 ЖК України, переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення їх у нежилі може здійснюватися за рішенням виконавчого комітету обласної, міської ради народних депутатів. Положення ст. 152 ЖК України закріплює, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Частинами 1, 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. В матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо звернення позивача до компетентних державних органів з приводу предмету спору. На підставі статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу, та\~ який\~ необґрунтовано\~ відмовив\~ у вимогах. На підставі викладеного, у суду першої інстанції, не було жодних законних підстав для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки ним неповно зясовано обставини справи щодо дійсних прав та обовязків сторін, не досліджено питання щодо звернення позивача до відповідних органів із заявою про зміну правового режиму відповідного обєкта нерухомого майна та отримання ним відповіді. Компетентні державні органи\~ учасниками процесу\~ не\~ залучені. Вказані порушення призвели до помилкових,\~ невірних висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Задовольняючи позовні вимоги,\~ суд\~ грубо порушив норми матеріального та процесуального закону. Рішення на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПКУ\~ підлягає\~ скасуванню з ухваленням рішення про відмову у позові.

Outcome: dismissed