Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

В березні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою, в якій просила позбавити відповідача права користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 28.06.1980 державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори, реєстр №687. Відповідач - син позивача [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку, проте з 09.09.2011 за адресою реєстрації не проживає. Позивач зазначає, що у зв`язку з реєстрацією відповідача, вона позбавлена права на отримання субсидії на оплату комунальних послуг, чим порушується її право власності. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.05.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 18.06.2021. Ухвалою суду від 18.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.07.2021. 13.07.2021 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позові просила розглянути справу без її участі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Новопсковської селищної ради Луганської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника селищної ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач, який є її сином, зареєстрований у вказаному будинку, але не проживає в ньому понад один рік. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.06.1981 спадкоємцем будинку по [ADDRESS] є [PERSON] . Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 квітня 2021 року №252964216 вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Згідно з випискою з погосподарської книги Новопсковської селищної ради за 2007-2021 роки, відомості про власника житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , відсутні. [PERSON] є головою вказаного домогосподарства. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Всупереч вказаним вимогам позивач не надала доказів, що вона є власником спірного нерухомого майна, а тому вправі вимагати усунення перешкод у праві розпоряджатися, користуватися та володіти цим майном. Суд відхиляє твердження позивача щодо неможливості призначення субсидії на оплату комунальних послуг у зв`язку з реєстрацією відповідача за спірною адресою, оскільки відповідно до ч. 2 п. 25 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року № 807), за рішенням комісії доходи членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), але фактично за даною адресою не проживають, в сукупний дохід домогосподарства не враховуються. На підставі викладеного суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави вимагати позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору у зв`язку з відмовою в позові залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed