Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 30 серпня 2016 року між Банком та [PERSON] було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за умовами якої остання отримала кредит у розмірі 9384.62 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1.083 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 31 серпня 2017 року. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 17 вересня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 48867.31 грн, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак разом із позовом подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, просив справу розглядати без його участі. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилася,\~про про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи була\~належним чином\~повідомлена (а.с.\~101-102).\~Про причини\~неявки суд\~не повідомляла,\~заяву про\~розгляд справи\~без її\~участі та\~відзив на\~позов не\~подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 30 серпня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі Генеральна угода), за\~\~умовами якої сторонами погоджено зменшити заборгованість за\~кредитним договором від 7 грудня 2011 року та визначено, що заборгованість за цим договором становить 10250.62 грн (а.с. 57). Згідно з пунктом 2.1 Генеральної угоди Банк надав [PERSON] \~кредит у розмірі 9384.62 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1.083 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення кредиту\~\~до 31 серпня 2017 року. Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлений обов`язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 7058.01 грн у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах надання банківських послуг більше ніж на 31 день. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 17 вересня 2019 року\~утворилася заборгованість у загальному розмірі 48867.31 грн, яка згідно з наданим Банком розрахунком складається із заборгованості за кредитом у розмірі\~6290.35\~грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 2326.42 грн, пені та комісії 7799.91 грн, штрафу відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 32450.63 грн (а.с. 55). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У ході розгляду справи встановлено, що у пункті 2.1. Генеральної угоди сторони узгодили суму (тіло) кредиту в розмірі 9384.62 грн, розмір процентів за користування кредитними коштами (1.083 % у місяць), а в пункті 2.2 Генеральної угоди передбачили розмір штрафу 7058.01 грн за порушення умов угоди. Враховуючи, що [PERSON] умови договору виконувала не належним чином, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6290.35 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом 2326.42 грн, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку вказаних сум заборгованості. Звертаючись до суду з цим позовом, Банк просив стягнути з відповідача штраф у розмірі 32450.63 грн, однак, враховуючи, що сторони в Генеральній угоді обумовили розмір штрафу за порушення її умов, то суд вважає, що вказана вимога Банку підлягає до часткового задоволення і з відповідача в користь Банку слід стягнути штраф у розмірі 7058.01 грн, а в частині стягнення штрафу в розмірі 25392.62 грн (32450.63 грн 7058.01 грн = 25392.62) відмовити. Що стосується позовних вимог Банку про стягнення з відповідача пені та комісії у розмірі 7799.91 грн, то вони до задоволення не підлягають з таких підстав. У разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до пункту третього частини першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). У\~статті 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом положень статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, штраф і пеня\~є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України,\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, не можуть бути задоволені заявлені Банком вимоги щодо одночасного стягнення пені та штрафу з відповідача, оскільки такі є незаконними та необґрунтованими. Крім того, розмір пені в укладеній 30 серпня 2016 року між сторонами Генеральній угоді не передбачено, а визначено розмір штрафу за невиконання відповідачем зобов`язань. У пункті 2.8 Генеральної угоди визначено, що при порушенні позичальником обов`язків по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення. При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про ознайомлення та погодження відповідача саме з доданими до позову Умовами та правилами надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені у зазначеному в цьому документі розмірі і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України,\~за змістом якої\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період\~з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин наданий Банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Матеріали справи не містять доказів про те, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який знаходиться в матеріалах справи, визнавався відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, вказаний документ не підписаний відповідачем, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 серпня 2016 року. Відповідно до\~статті 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління\~Національного банку\~України від\~10\~травня 2007\~року №\~168 (в редакції, чинній на день укладення між сторонами Генеральної угоди),\~банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь\~(ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. У Генеральній угоді, укладеній між сторонами, не передбачено сплату комісії за обслуговування кредиту, не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. З огляду на вказане, позовні вимоги Банку в частині стягнення пені та комісії у розмірі 7799.91 грн є безпідставними, не ґрунтуються на умовах договору і закону та до задоволення не підлягають. У відповідності до вимог частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (32.08 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 616.26 грн (1921 грн * 32.08 % / 100% = 616.26 грн). На підставі викладеного, статтей\~526,\~530,\~549, 551, 610,\~611, 629,\~634,\~1054 ЦК України\~та

Outcome: partial