Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що 13.07.1998 [PERSON] придбала у власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] народився син позивача - [PERSON] , місце проживання якого було зареєстровано за вказаною адресою. У 2002 році відповідач переїхав на постійне місце проживання до США та за вищевказаною адресою не проживає. На сьогоднішній день позивач має намір розпорядитись своїм майном, проте реєстрація місця проживання відповідача за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу реалізувати своє право власності. Відтак, просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13.04.2021 позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Згідно із ухвалою суду від 21.10.2021 витребувано з Центру надання адміністративних послуг Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації інформацію про зареєстрованих осіб у квартирі за адресою: [ADDRESS] . В подальшому від [PERSON] надійшла заява про залучення до участі у справі у якості правонаступника позивача, як нового власника квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 01.09.2021. Ухвалою суду від 29.11.2021 у задоволенні заяви [PERSON] про залучення до участі у справі в якості правонаступника позивача відмовлено. 06.12.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою як третя особа з самостійними вимогами до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначає, що 01.09.2021 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , перейшло до [PERSON] , внаслідок укладення договору купівлі-продажу квартири. Відповідач не є членом сім`ї останньої і його реєстрація порушує її право, як нового власника квартири. Зважаючи на викладене, просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 08.12.2021 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, позовну заяву [PERSON] , як третьої особи з самостійними вимогами до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням прийнято до спільного сумісного розгляду із позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням, [PERSON] залучено до участі у справі як третю особу з самостійними вимогами щодо предмету позову. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з наведених у ньому підстав. В судовому засіданні представник відповідача вказував, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 2002 року. Зазначав, що відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа з самостійними вимогами в судовому засіданні просила позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами задовольнити з викладених у ній підстав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договору від 13.07.1998 [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила нерухоме майно, яким є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.09.2021 [PERSON] передає, а [PERSON] приймає у власність належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Згідно із витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 18.11.2021 зареєстрована [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності станом на 01.09.2021 квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власнику, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За вказаних обставин, суду не надано доказів того, що права позивача [PERSON] у даному випадку порушені та підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України, враховуючи ту обставину, що станом на теперішній час остання не власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому нею, на думку суду, не може ініціюватись питання про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. З огляду на дані обставини, у задоволення позову [PERSON] належить відмовити. В той же час, реєстрація у квартирі відповідача [PERSON] , на думку суду, істотно порушує права третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] . Оскільки відповідач [PERSON] з 2002 року не користується спірним житловим приміщенням, представник якого надав суду пояснення, в яких зазначає, що відповідач не має наміру користуватись спірною квартирою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов третьої особи з самостійними вимогами підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved