Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

В березні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1949 року і від цього шлюбу мали трьох дітей синів [PERSON], [PERSON] (треті особи по справі) та його (позивача [PERSON]І.). В період шлюбу батьки позивача побудували житловий будинок № 64 по вул.Лісній в смт.Пісківка Бородянського району Київської області, свідоцтво про право власності на яке 30 червня 1975 року було видане на імя батька [PERSON], та 17 листопада 1997 року на імя батька приватизували присадибну земельну ділянку біля цього будинку площею 0,138 га. 28 квітня 2009 року померла мати позивача [PERSON] На час смерті матері та після цього вони з батьком проживали у вказаному будинку та вели спільне господарство. 23 лютого 2017 року помер батько позивача [PERSON] і відразу після його поховання відповідачка [PERSON] разом зі своєю матірю примусили його (позивача) переселитися із житлового будинку у переобладнане приміщення літньої кухні, посилаючись на те, що все майно його батьків перейшло у її (відповідачки) власність. Після цього відповідачка всілякими способами намагалась виселити його (позивача) з території будинковолодіння, а у вересні 2017 року він отримав копію позовної заяви [PERSON] з доданими матеріалами про його виселення, з яких дізнався, що на підставі договору довічного утримання, укладеного відповідачкою з його батьком [PERSON] 29 травня 2009 року, вона (відповідачка) є власницею всього будинковолодіння та присадибної земельної ділянки. Вважав, що даний договір було укладено неправомірно, оскільки батько розпорядився його ? частиною будинковолодіння та земельної ділянки, які він (позивач) успадкував після смерті своєї матері [PERSON], так як проживав разом з нею на час відкриття спадщини і вона мала право на ? частину спільного майна подружжя. На даний час відповідачка не допускає його до будинку та інших надвірних будівель, ключі від них йому не надає. Тому просив\~визнати недійсним\~договір довічного\~утримання, укладений 29 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,1389 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: вул. Лісна,64, смт. Пісківка Бородянського району Київської області, визнати за ним /позивачем/ в порядку спадкування за законом право власності на ? частину вказаних будинковолодіння та земельної ділянки, зобов»язати [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні зазначеним будинковолодінням та земельною ділянкою, передати ключі від житлового будинку, господарських будівель і споруд. В судове засідання позивач не з»явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на правомірність оспорюваного договору та безпідставність вимог позивача, суду, зокрема, пояснили, що відповідачка не чинить позивачу перешкод в користуванні будинковолодінням, він сам переселився в літню кухню та віддав їй ключ від будинку, доступ до інших приміщень він має. Бородянська райдержнотконтора свого представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без його участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов вважав таким, що підлягає задоволенню. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, просив справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, третьої особи [PERSON], покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що батьки позивача та третіх осіб [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1949 року і в період шлюбу ними було збудовано житловий будинок № 64 по вул.Лісній в смт.Пісківка Бородянського району Київської області, свідоцтво про право власності на яке 30 червня 1975 року було видане на імя [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с.19-23,30-31), показами свідків [PERSON] і [PERSON] та визнається сторонами. Також 17 листопада 1997 року на імя [PERSON] було видано державний акт на право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,138 га, надану для обслуговування вказаного будинку, що розташована за тією ж адресою (а.с.77). 28 квітня 2009 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.25). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.10-11,15-18) та що визнається сторонами, на час смерті [PERSON] разом з нею за адресою: вул.Лісна, 64 в смт.Пісківка Бородянського району Київської області проживали та вважаються такими, що прийняли спадщину її чоловік [PERSON] та син позивач по справі [PERSON], який проживає там до цього часу. 29 травня 2009 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за яким [PERSON] передав [PERSON] у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт.Пісківка Бородянського району Київської області по вул.Лісній, № 64 та приватизовану земельну ділянку площею 0,138 га, на якій розміщений цей будинок (а.с.30-31). На підставі даного договору 18 липня 2009 року за відповідачкою [PERSON] було зареєстроване право власності на вказаний будинок, а 13 квітня 2017 року на земельну ділянку (а.с.32,36). 23 лютого 2017 року [PERSON] помер (а.с.26). В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір було укладено без врахування його частки у майні, отриманої в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка мала право на ? частину вищезазначеного будинковолодіння як частку у спільному майні подружжя. Відповідно до ст.22 КпШС України, який діяв на час видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на будинок (30 червня 1975 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Як встановлено судом, спірний будинок було збудовано [PERSON] та [PERSON] в період їх шлюбу, їх спільними зусиллями, а тому дане майно було їх спільною сумісною власністю і частки кожного з них у цьому майні складали по ? його частині. Таким чином, суд вважає, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй ? частину вказаного будинку та земельної ділянки для його обслуговування. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так як позивач та його батько [PERSON] постійно проживали разом з спадкодавицею [PERSON] на час її смерті, то вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на отримання у спадщину після смерті матері ? частини вказаного будинку та земельної ділянки для його обслуговування (1/2 частина від ? частини). Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки, як встановлено судом, позивач мав право на отримання у спадщину після смерті матері ? частини спірного будинку і земельної ділянки та прийняв дану спадщину, то [PERSON] неправомірно передав відповідачці за договором довічного утримання все будинковолодіння та земельну ділянку для його обслуговування, без врахування частки позивача. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд визнає за необхідне, задовольняючи в цій частині позов, визнати договір довічного утримання, укладений 29 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Бородянської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 2-1466, в частині передачі [PERSON] у власність [PERSON] ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в смт.Пісківка Бородянського району Київської області по вул.Лісній, № 64, та ? частини земельної ділянки площею 0,138 га, на якій розміщений цей будинок, недійсним, скасувати державну реєстрацію її права власності на вказану частку даного майна та визнати за позивачем право власності на ? частину зазначеного житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Так як підстав для визнання оспорюваного договору довічного утримання недійсним в повному обсязі та скасування реєстрації права власності відповідачки на весь будинок та земельну ділянку, як того просить позивач, не вбачається, то в цій частині вимог в позові необхідно відмовити. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с.39) та що підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], позивач не має доступу до спірного житлового будинку, так як ключі від нього знаходяться у відповідачки, то суд визнає за необхідне, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, зобовязати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні вказаним житловим будинком та передати йому ключі від даного будинку. В частині вимог щодо усунення перешкод в користуванні позивачем іншими надвірними будівлями будинковолодіння та земельною ділянкою суд вважає за необхідне відмовити, оскільки створення відповідачкою таких перешкод судом не встановлено, як показав в судовому засіданні свідок [PERSON], позивач має вільний доступ як до приміщень літніх кухонь, так і до гаража. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат на правничу допомогу 5000 грн. (а.с.43-44) та в дохід бюджету судовий збір в розмірі 2221,18 грн. (190\~365,18 грн. (вартість земельної ділянки) + 134\~267 грн. (вартість будинку) = 324\~632,18 грн. : 4 = 81\~158,04 грн. х 1% = 811,58 грн. + 1409,60 грн. (704,80 грн. х 2).

Outcome: partial