Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 17 221,49 грн. боргу за кредитним договором від 17.03.2008. Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного 17.03.2008 договору АТ КБ «Приватбанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 2 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] свої зобовязання за договором порушила, внаслідок чого її борг станом на 30.04.2018 дорівнює 17 221,49 грн. [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав. 17.03.2008 [PERSON] заповнила бланк анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які разом з памяткою клієнта, тарифами АТ КБ «Приватбанк», складають договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. АТ КБ «Приватбанк» зазначило в розрахунку заборгованості за договором, що [PERSON] має заборгованість станом на 30.04.2018 в розмірі 17 221,49 грн., з них: 825,63 грн. кредит; 12\~437,69 грн. проценти за користування кредитом; 2\~900,00 грн. пеня; 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 808,17 грн. штраф (процентна складова). Обґрунтованість та правильність розрахунку, окрім визначення розміру заборгованості з процентів та штрафу, підтверджується наданими доказами: бланком анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», випискою з особового рахунку. Щодо зазначеного позивачем розміру заборгованості з процентів, то в довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», підписаній [PERSON] 17.03.2008, зазначено, що процентна ставка дорівнює 3,0 % в місяць. Водночас розрахунок заборгованості за процентами позивач здійснив, застосовуючи з 01.04.2015 до 30.04.2018 процентну ставку в розмірі 43,2 % річних. Згідно з ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Відповідно до постанови ВСУ від 30.11.2016 у справі 308/22362/13-ц боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Позивач не надав жодних доказів щодо письмового повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому визначений позивачем розмір боргу з процентів за період з 01.04.2015 до 30.04.2018, зважаючи на подані докази, підлягає такому перерахунку: 825,63 грн. х 36,0 % / 360 дні х 1126 дні = 934,58 грн. Загальний розмір процентів за користування кредитом за період з 17.03.2008 до 30.04.2018 дорівнює: 909,38 грн. (проценти за період з 17.03.2008 до 31.03.2015) + 934,58 грн. (проценти за період з 01.04.2015 до 30.04.2018) = 1843,96 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу, то в постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15 Верховний Суд України зробив висновок, що відповідно до статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення пені, вимога про стягнення штрафу не підлягає задоволенню, оскільки це суперечитиме забороні подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищезазначені обставини, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 5 569,59 грн. боргу за кредитним договором, з них: 825,63 грн. кредит, 1843,96 грн. проценти за користування кредитом, 2\~900,00 грн. пеня. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом N 3674-VI). 5 569,59 грн. х 100 / 17 221,49 грн. = 32,34 % (частина задоволених позовних вимог); 1\~762,00 грн. х 32,34 % = 569,83 грн. (розмір судового збору витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача).

Outcome: partial