Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 28.11.2012 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 8800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею заява від 14.03.2008 разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує і станом на 09.09.2019 року заборгованість по кредиту складає 122587.94 грн., з яких: 9220.00 грн. - заборгованість за кредитом; 399712.01 грн. - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом; 4800,00 - заборгованість за пенею та комісією. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість а кредитним договором № б/н від 28.11.2012 року у розмірі 122587.94 грн. та судові витрати в розмірі 1921.00 грн. судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, та подав відзив на позов, згідно він вказує, що позивачем на підтвердження своїх вимог не подано до суду жодних доказів надання відповідачу вказаних коштів. На обґрунтування своїх вимог позивач додав до своєї позовної заяви лише розрахунок заборгованості, який підписаний представником позивача, однак не вказав на основі чого він складений та чим підтверджуються суми зазначені в ньому. Також, згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У його заяві від 28.11.2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Більше того, позивач пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить крім заборгованості по кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом в розмірі 113 367 грн. за період 28.11.20212 по 01.04.2018 року. Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за заявою від 28.11.2012 року, посилався на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що є невід`ємні частини спірного договору. Звернув увагу суду, що позивач не надав доказів того, що саме з даним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов він був ознайомлений та погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. Також, з розрахунку наданого позивачем вбачається, що крайній платіж по кредиту проводився в 2014 році, та у разі наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі, просить суд застосувати до вказаних позовних вимог строк позовної давності. Враховуючи викладене вказує, що частково визнає позов в частині стягнення 9 220 грн. заборгованості за кредитом, а тому просить частково задоволити позов. 09.06.2020 року через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив у якому представник позивача вказує, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, зазначені у позові Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Також зазначає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, та відповідачем такі не спростовані. Більше того, відповідач не звертався до банку із повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, проте користувався картою, що свідчить про прийняття діючих умов банківського обслуговування. Враховуючи викладене, просить задоволити позов у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2012 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 8800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] станом на 09.09.2019 року має заборгованість по кредиту у розміру 122587.94 грн., з яких: 9220.00 грн. - заборгованість за кредитом; 399712.01 грн. - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом; 4800,00 - заборгованість за пенею та комісією Разом із тим, із таким розрахунком суд не може погодитися у повній мірі з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Із розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення заборгованості. Останнє погашення заборгованості було здійснене відповідачем 22.09.2015 на суму 1000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вважає, що тіло кредиту у сумі 9220.00 грн. у зв`язку із несвоєчасним його погашенням підлягає до стягнення із відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та комісією, суд зазначає наступне. Як на підставу виникнення договірних відносин позивач посилався на ст. 634 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, із огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, із якими ознайомлений під підпис у день укладення договору. Проценти за користування кредитом та неустойка поділяються на ті, що встановлені законом та ті, що встановлені договором. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В анкеті-заяві позичальника від 28.11.2012, яку підписав відповідач, процентна ставка визначена на рівні 27,6 % річних, будь-яких підписаних інших умов між сторонами про збільшення процентів за кредитом, позивачем суду не представлено. Отже, суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача щодо збільшеного розміру процентної ставки за кредитом після 01.09.2014 року. Так, як вбачається із розрахунку суми заборгованості за позовом, позивач із 01.09.2014 р. збільшив процентну ставку на рівні 32,4%, а із 01.04.2015 - на рівні 42%, що суд вважає безпідставним, а отже, починаючи із 01.09.2014 р. підлягала нарахуванню відповідачу процентна ставка у розмірі 27,6 %, як то погоджено сторонами у договорі. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua./terms/, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Однак, позивачем не надано підтверджень, що саме ці Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Правила користування платіжною карткою, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналізуючи викладене у суду відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили відповідальність за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили в письмовому вигляді розмір неустойки, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Тому, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заборгованості по відсотках за користуванням кредитом у розмірі 399712.01 грн. та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 4800,00 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 7,5%). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial