Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 33979,76 грн. І. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07.09.2009 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, його заборгованість за кредитом станом на 30.04.2018 становить 33979,76 грн. В судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача, Кіріченка В.М. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. ІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач подав до суду відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позову. Свої вимоги відповідач мотивував тим, що надані позивачем документи не підтверджують факт існування боргу. Він також не погоджується із сумами, визначеними в розрахунку заборгованості. Вважає, що оскільки він не підписував «Умови та правил надання банківських послуг» та «Тарифи банку» вони не є складовою частиною договору. Також вказав на те, що позивачем було пропущено строки звернення до суду із позовом. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН Судом встановлено, що 05 квітня 2011 року відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку з якої вбачається, що [PERSON] виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну кредитну картку. Також, анкета-заява містить інформація про те, що [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений і погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, та згоден, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Пунктами 6.5., 6.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що клієнт зобов'язаний: погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах договору; у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Згідно п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 квітня 2018 року заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2011 року становить 33979,76 грн та складається: - заборгованість за кредитом - 3589,16 грн; - заборгованість за відсотками - 24980,18 грн; - комісія - 3316,15 грн; - штраф - 2094,27 грн. IV. НОРМИ ПРАВА Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). В ч.1 ст.264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V.ОЦІНКА СУДУ Суд відхиляє посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові по справі №6-16цс15, з огляду на те, що вона стосувалась саме збільшення позовної давності, де положення частини першої статті 259 ЦК України вимагає письмової згоди. Щодо посилання відповідача на те, що він не погоджується із розрахунком заборгованості, суд відзначає наступне. Кредитні відносини, як і будь-які інші зобов'язальні відносини, передбачають наявність певних зобов'язань між сторонами, зокрема обов'язку кредитора надати кошти, а позичальника - повернути кошти та сплатити проценти. Свій обов'язок з повернення кредиту та сплати відсотків відповідач не виконав. Доказів, які б спростовували розмір заборгованості визначений позивачем, відповідачем надано не було. Також, суд відзначає, що відповідачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не було надано суду доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру. Щодо застосування позовної давності. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. З розрахунку заборгованості, наданої позивачем вбачається, що остання нарахована за період з 07.09.2009 по 30.04.2018. Із дійсним позов АТ КБ «ПриватБанк» звернулось 30.05.2018. Також, судом встановлено, що 08.09.2015 на рахунок відповідача було внесено 551,65 грн, що відповідно до ст.264 ЦК України, є обставино, яка свідчить про визнання боргу і відповідно перериває позовну давність. Отже, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, а також приймаючи до уваги, що вимоги позивача підтверджуються належними доказами, суд за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором за період з 08.09.2012 по 30.04.2018(дата визначена позивачем). періодКількість днів в періодівідсоткова ставкаСума заборгованості за кредитомСума заборгованості за відсотками 08.09.20122230%3589,1665,80 10.20123130%3589,1692,72 11.20123030%3589,1689,73 12.20123130%3589,1692,72 01.20133130%3589,1692,72 02.20132830%3589,1682,60 03.20133130%3589,1692,72 04.20133030%3589,1689,73 05.20133130%3589,1692,72 06.20133030%3589,1689,73 07.20133130%3589,1692,72 08.20133130%3589,1692,72 09.20133030%3589,1689,73 10.20133130%3589,1692,72 11.20133030%3589,1689,73 12.20133130%3589,1692,72 01.20143130%3589,1692,72 02.20142830%3589,1682,60 03.20143130%3589,1692,72 04.20143030%3589,1689,73 05.20143130%3589,1692,72 06.20143030%3589,1689,73 07.20143130%3589,1692,72 08.20143130%3589,1692,72 09.20143030%3589,1689,73 10.20143130%3589,1692,72 11.20143030%3589,1689,73 12.20143130%3589,1692,72 01.20153130%3589,1692,72 02.20152830%3589,1682,60 03.20153130%3589,1692,72 04.20153030%3589,1689,73 05.20153130%3589,1692,72 06.20153030%3589,1689,73 07.20153130%3589,1692,72 08.20153130%3589,1692,72 09.20153030%3589,1689,73 10.20153130%3589,1692,72 11.20153030%3589,1689,73 12.20153130%3589,1692,72 01.20163130%3589,1692,72 02.20162930%3589,1686,74 03.20163130%3589,1692,72 04.20163030%3589,1689,73 05.20163130%3589,1692,72 06.20163030%3589,1689,73 07.20163130%3589,1692,72 08.20163130%3589,1692,72 09.20163030%3589,1689,73 10.20163130%3589,1692,72 11.20163030%3589,1689,73 12.20163130%3589,1692,72 01.20173130%3589,1692,72 02.20172830%3589,1682,60 03.20173130%3589,1692,72 04.20173030%3589,1689,73 05.20173130%3589,1692,72 06.20173030%3589,1689,73 07.20173130%3589,1692,72 08.20173130%3589,1692,72 09.20173030%3589,1689,73 10.20173130%3589,1692,72 11.20173030%3589,1689,73 12.20173130%3589,1692,72 01.20183130%3589,1692,72 02.20182830%3589,1682,60 03.20183130%3589,1692,72 04.20183030%3589,1689,73 08.09.2012 - 04.2018206030%3589,166161,39 Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції, яка була чинною на час укладення договору) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З огляду на викладені обставини, суд вважає за можливе відмовити АТ КБ «Приватбанк» у стягненні з відповідача комісії. Отже, приймаючи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем, суд частково задовольняє вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2011 року в розмірі 11844,82 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 614,23 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial