Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

\~АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 5\~043,81 дол. США, пені в розмірі 21\~768,95 дол. США, що еквівалентно 607\~287,48 грн. та судових витрат в сумі 11\~219,92 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 06.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/08-112/79211 згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 30000,00 дол. США строком до 06.06.2018 року, а Позичальник зобов`язувався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 9,26 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Позичальник зобов`язань за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим банк був змушений звернутися до суду з позов, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.05.2014 року по цивільній справі №2/487/896/14 позовні вимоги банку було задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 29242,81 дол. США, що еквівалентно 233737,78 грн. Вказане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Проте, враховуючи, що вказане рішення суду в частині повного погашення кредитної заборгованості виконано не було, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла по відсоткам за період з 06.04.2016 року по 08.11.2018 року в сумі: 5043,81 дол. США та заборгованість по пені за період з 06.08.2018 року по 08.11.2018 року в сумі 21768,95 дол. США, що еквівалентно 607287,48 грн. В судове засідання представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» не з`явився, суду надав справу про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що 06.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/08-112/79211 згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 30000,00 дол. США строком до 06.06.2018 року, а Позичальник зобов`язувався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 9,26 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. 06 серпня 2008 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди внести зміни та доповнення до умов кредитного договору. 05 січня 2009 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №2, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди з 16.01.2009 року встановити процентну ставку в розмірі 3,26 % річних, яка діятиме на протязі 12 місяців, у зв`язку з чим графік погашення кредиту було викладено у новій редакції. 09 липня 2009 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №3, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Також, згідно умов п.2 цієї Додаткової угоди сторони дійшли згоди тимчасово, на період з 06.08.2009 року по 06.02.2010 року зменшити розмір щомісячного платежу. 16 січня 2011 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №3/3, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди тимчасово, на строк з 16.01.2011 року по 15.01.2012 року встановити процентну ставку за користування кредитом до розміру 5% річних. Відповідно до умов п. 2.1. кредитного договору кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суми кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісій згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обов`язки, визначені умовами кредитного договору. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 6.1. кредитного договору, шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з подальшою можливістю видачи готівки через касу кредитора. Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Згідно п. 7.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Відповідно до умов п. 7.2. кредитного договору позичальник також зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами в валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, і визначену п. 1.3.3. кредитного договору. Якщо дата сплати, зазначена в п. 1.3.3. договору, не є банківським днем, платіж здійснюється не пізніше останнього банківського дня, що передує даті, визначеній п. 1.3.3. кредитного договору. Отже, з укладенням кредитного договору та укладених до нього додаткових угод у Позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Проте, всупереч вимогам п. 7.1., п. 7.2., п. 3.1. кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим банк був змушений звернутися до суду з позов, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.05.2014 року по цивільній справі №2/487/896/14 позовні вимоги банку було задоволено в повному обсязі, а саме: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/08- 112/79211 від 06.06.2008 року у сумі - 29242,81 дол. США, що еквівалентно - 233737,78 грн. було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Відповідним рішенням встановлено юридичні факти дійсності правочину та наявність зобов`язань за кредитним договором. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Крім того, з дати ухвалення вищезазначена рішення по сьогоднішній час заборгованість за кредитним договором погашено в повному обсязі не було, тому банк продовжував нараховувати позичальнику відсотки та пеню за порушення виконання умов кредитного договору. Згідно з п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п. 1.2.1 кредитного договору. Крім того, згідно п. 3.3. кредитного договору сторони встановили, що нарахування процентів по кредитному договору будуть нараховуватися щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяця та році (мето факт/факт), проценти підлягають сплаті позичальником у складі ануїтетних платежів у порядку, визначеному ст. 7 кредитного договору. Відповідно до умов п. 16.3. кредитного договору сторони погодили і те, що за порушення строків виконання будь-яких грошових зобов`язань за кредитним договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним і по день виконання позичальником простроченого зобов`язання включно. Сплата пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов`язання. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, враховуючи при цьому те, що рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.05.2014 року по цивільній справі №2/487/896/14 в частині повного погашення кредитної заборгованості виконано не було, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає стягненню заборгованість, яка виникла по відсоткам за період, починаючи з 06.04.2016 року по 08.11.2018 року у сумі: 5043,81 дол. США та заборгованості по пені за період, починаючи з 06.08.2018 року по 08.11.2018 року у сумі: 21768,95 дол. США, що еквівалентно 607287,48 грн. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків, заявлені обґрунтовано, так як це передбачено укладеним кредитним договором та діючим законодавством України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~ з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 11219,92 грн.

Outcome: approved