Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача: Київського національного університету імені Тараса Шевченка (надалі по тексту -КНУ ім. Т.Шевченка), з послідуючими уточненнями та в кінцевій редакції якого, просив суд: стягнути з КНУ ім. Т.Шевченка на його користь недоплачену заробітну плату в розмірі 28, 98 грн. за 2 денні святкові години 08 березня 2014 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2009 році його було переведено на посаду чергового слюсаря 6 розряду сантехнічної служби та токаря 6 розряду (0,5 ставки) групи по обслуговуванню механічного обладнання корпусу Інституту міжнародних відносин КНУ ім. Т.Шевченка.19 січня 2015 року він був звільнений з займаної посади та з посади за сумісництвом на підставі наказу №08-10-04.Відповідно до графіка помісячної змінної роботи працівників сантехслужби ІМВ за березень 2014 року черговому слюсарю [PERSON] було заплановано відпрацювати 08 березня 8 годин. Згідно табелю виходу на роботу працівників сантехслужби ІМВ за березень 2014 року [PERSON] відпрацював 8 березня 2014 року 8 святкових годин (6 з яких нічний час, а 2 години денний).Всупереч законодавству, святкові години за березень 2014 року йому, як черговому слюсар. 6 розрядку не були оплачені у подвійному розмірі, про що свідчить розрахунковий лист. На думку позивача, має місце неповного розрахунку по заробітній платі за виконану ним роботу. В судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог з урахуванням уточнень ( останньої редакції, яка датована 23 липня 2019 року ) на задоволенні позову наполягали та просили її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог посилаючись на те, що твердження позивача про неповний з ним розрахунок по заробітній платі на момент звільнення не відповідає дійсності, оскільки,наказом №824-32 від 08 жовтня 2014 року [PERSON] , черговому слюсарю 6 розряду сантехнічної служби Інституту міжнародних відносин, оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме - невиконання своїх обов`язків під час робочого дня 23 вересня 2014 року з 14-15 год. до 16-25 год. Тобто, позивач вчинив прогул без поважної причини 23 вересня 2014 року з 14-15 год. до 16-25 год. З наказом №824-32 від 08 жовтня 2014 року про стягнення позивача було ознайомлено 13 жовтня 2014 року, проте, від підпису про ознайомлення він відмовився, про що було складено відповідний акт. Факт вчинення прогулу та наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивач не оскаржував. Вказаний час відсутності на роботі понад 2 години не підлягав оплаті, але, як вбачається із розрахунково-платіжної відомості за вересень 2014 року, був оплачений. 29 жовтня 2014 року відповідальний за ведення обліку робочого часу (табелювання) працівників сантехслужби ІМВ [PERSON] подав до бухгалтерії університету пояснювальну записку з проханням внести зміни до табелю за вересень 2014 року у зв`язку з відсутністю [PERSON] на робочому місці 23 вересня 2014 року. Під час перевірки порядку оплати праці позивача, на підставі поданої доповідної записки, було виявлено недоплату за 2 години 8 березня 2014 року, тому, зміни до табелю обліку робочого часу працівників сантехслужби ІМВ за вересень 2014 року щодо позивача не були внесені та, відповідно, відрахувань за час прогулу з оплати праці не було, що підтверджується розрахунковими відомостями за вересень-листопад 2014 року. Таким чином, оплата праці позивача за 2 робочих години 08 березня 2014 року була здійснена у вересні 2014 року. Отже, станом на день звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок з виплати заробітної плати. Жодної заборгованості по оплаті праці відповідач перед позивачем не має. Після дослідження судом обставин та матеріалів справи, 16.08.2019 року відбулися судові дебати сторін та суд видалився до нарадчої кімнати. Під час ухвалення рішення у суду виникла потреба з`ясувати, яким бухгалтерським документом підтверджено факт перезарахування коштів (частини заробітної плати позивача) з березня на вересень 2014 року. Користуючись своїм правом, згідно ч. 2 ст. 244 ЦПК України, суд поновив судовий розгляд. Як доказ здійснення виплати заробітної плати позивачу за його роботу у березні 2014 року відповідач надав суду бухгалтерську довідку до меморіального ордеру №5 за жовтень 2014 року,яка була складена з метою виправлення помилки в розрахунках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, заслухав пояснення позивача та його представника, представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника( ст. 117 КЗпП України ). Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року ? Про практику застосування судами законодавства про оплату праці ?, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що наказом № 08-70-05 від 24 травня 1996 року [PERSON] прийнято на посаду токаря VI розряду групи по обслуговуванню механічного обладнання Інституту Міжнародних відносин, КНУ ім. Т.Шевченка ( а.с.7). Наказом № 08-1993-04 від 09 грудня 2009 року, [PERSON] , чергового слюсаря 6 розряду сантехнічної служби з 12 листопада 2009 року переведено на посаду чергового слюсаря 6 розряду сантехнічної служби корпусу Інституту міжнародних відносин, з посадовим окладом 1 149, 00 грн. ( а.с.63 ). Відповідно до ст.139 КЗпП України, працівники зобов?язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил ( ст. 142 КЗпП України ). Згідно ст. 57 КЗпП України, час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством. При змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності. Тривалість перерви в роботі між змінами має бути не меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні (включаючи і час перерви на обід). Призначення працівника на роботу протягом двох змін підряд забороняється (ст.ст. 58,59 КЗпП України ). Відповідно до ст.73КЗпП України, 08 березня - Міжнародний жіночий день є святковим. Робота у святковий день оплачується у подвійному розмірі, зокрема, працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму( ст. 107 КЗпП України ). Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, [PERSON] стверджував, що відповідно до графіка помісячної змінної роботи працівників сантехслужби ІМВ за березень 2014 року йому було заплановано відпрацювати 08 березня 2014 року 8 годин, з яких 6 годин нічний час, а 2 години денний час. Відповідно до табелю виходу на роботу працівників сантехслужби ІМВ за березень 2014 року [PERSON] відпрацював 08 березня 2014 року 8 годин, з яких 6 годин нічний час, а 2 години денний святковий час. Як вбачається із розрахункового листа позивача за березень 2014 року, 2 святкові години були йому оплачені в одинарному, а не подвійному розмірі. Отже, має місце недоплата у розмірі одинарної годинної ставки зверх окладу за 2 години. З наданих відповідачем доказів вбачається, що 23 вересня 2014 року позивач вчинив прогул без поважної причини (був відсутній на робочому місці) з 14-15 год. до 16-25 год., за що, наказом №824-32 від 08 жовтня 2014 року йому було оголошено догану. З наказом про оголошення догани [PERSON] було ознайомлено13 жовтня 2014 року, проте, від підпису про ознайомлення він відмовився, про що було складено відповідний акт. Факт вчинення прогулу та наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивач не оскаржував. Час відсутності на роботі позивача 23 вересня 2014 року понад дві години не підлягав оплаті. 29 жовтня 2014 року відповідальний за ведення обліку робочого часу (табелювання) працівників сантехслужби ІМВ [PERSON] подав до бухгалтерії університету пояснювальну записку з проханням внести зміни до табелю за вересень 2014 року у зв`язку з відсутністю [PERSON] на робочому місці 23 вересня 2014 року. Під час перевірки порядку оплати праці позивача, на підставі поданої доповідної записки, було виявлено недоплату за 2 години 08 березня 2014 року, тому, відрахувань за час прогулу з оплати праці здійснено не було, що підтверджується розрахунковими відомостями за вересень-листопад 2014 року. Згідно п. 9 Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29 грудня 2000 року №356, помилки в облікових регістрах за звітний рік, що виявлені після записів підсумків облікових регістрів у Головну книгу, виправляються способом сторно. Цей спосіб передбачає складання Бухгалтерської довідки. Із довідки до меморіального ордеру №5 за жовтень 2014 року вбачається виправлення бухгалтерської помилки та здійснення виплати заробітної плати позивачу за його роботу у березні 2014 року (2 години роботи у святковий день 08 березня 2014 року). Таким чином, оплата праці позивача за 2 робочих години 08 березня 2014 року була здійснена у вересні 2014 року. В судовому засіданні представник позивача заперечував проти зазначених з боку відповідача тверджень, стверджуючи, що відрахування заробітної плати працівника для покриття їх заборгованості підприємству, де вони працюють, провадяться за наказом (розпорядженням) власника, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. Однак, вищезазначені твердження представника позивача судом не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до ст. 94 КЗпП заробітна плата Ї це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У зв`язку із цим за період прогулу заробітна плата працівнику не нараховується. Нарахована заробітна плата за прогул 23 вересня 2014 року була зайво оплаченими коштами в результаті бухгалтерської помилки, які відповідач перезарахував позивачу, як оплату 2 годин роботи у святковий день 08 березня 2014 року. З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що оплата праці позивача за роботу у березні 2014 року (2 години роботи у святковий день 08 березня 2014 року) була здійснена шляхом перезарахування оплаченого прогулу 2 год. 10 хв., вчиненого 23 вересня 2014 року. Наказом № 08-10-04 від 19 січня 2015 року [PERSON] звільнено за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України ( а.с.7). На момент звільнення позивача, з боку відповідача проведено повний розрахунок з позивачем по оплаті праці, заборгованість відсутня. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як під час розгляду справи не встановлено порушень з боку відповідача щодо порядку оплати праці. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed