Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

АТ КБ Приватбанк звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву б/н від 24.07.2012, чим підтвердила свою згоду на те, що підписуючи заяву відповідно дост.634 ЦК України у повному обсязі приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ Приватбанк, які разом із Тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач зобов`язання за договором виконав, відкрив відповідачу кредитний рахунок, та встановив початковий кредитний ліміт. Відповідач отримав за договором платіжні картки. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку із цим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 15.09.2021, з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, складає 19063,19 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредита в розмірі 15079,08 грн, та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3984,11 грн, які банк просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій справу просив розглядати без участі представника позивача. Відповідач будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання року з невідомих суду причин не з`явився. Судова повістка про виклик до суду повернута без вручення відповідачу із зазначенням, що адресат відмовився від отримання судових документів. Заяв про відкладення судового розгляду справи не подавав. Відзиву на позов не подано. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Визначені частиною другою цієї статті підстави для відкладення судового розгляду справи відсутні. Суд вирішив розглядати справу за відсутності сторони відповідача, оскільки відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, відповідач не повідомив суд про причини неявки. Крім того, у зв`язку із одночасним існуванням усіх умов, визначених пп.пп.1-4 ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує розглядати справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вивчив зміст позовної заяви, дослідив наявні у справі докази, та, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд вирішив наступне. Суд встановив, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 24.07.2012 року, ініціювавши заповнення, надала свої персональні дані та підписала Анкету-заяву «про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку», на підставі якої отримав можливість користування визначеними в Умовах і Правилах банківськими послугами АТ Приватбанк. 17.06.2014 року [PERSON] отримала першу платіжну кредитну картку із обмеженим терміном дії (10/17) із можливістю тимчасового користування грошовими коштами, наданими АТ ПриватБанк, у межах встановленого кредитного ліміту. В подальшому [PERSON] було видано ще три платіжні кредитні картки (а.с.14). Дані обставини підтверджуються засвідченими копіями документальних доказів: Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною клієнтом Банку [PERSON] (а.с.15), Випискою з картки (а.с50-86), довідкою ПАТ КБ ПриватБанк про факт отримання позичальником платіжних карток (а.с.14); довідкою про встановлення та зміну кредитних лімітів (а.с.13). Факт користування кредитними грошовими коштами за допомогою платіжних карток клієнтом АТ КБ ПриватБанк [PERSON] підтверджується наданою позивачем Випискою з карткового рахунку (а.с.50-86). Досліджені в ході судового розгляду наявні у справі докази на переконання суду у своїй сукупності є достатніми для підтвердження тієї обставини, що відповідач отримував, починаючи із 17.06.2014 року, платіжні картки, з використанням яких отримав можливість користуватися та користувався грошовими коштами банку у межах встановленого ліміту. Достовірність цих доказів не викликає у суду сумнівів. Згідно із розрахунком у позовній заяві, до стягнення в судовому порядку позивачем заявлено заборгованість відповідача за договором про надання банківських послуг б/н, що станом на 15.09.2021 року становить 19063,19 грн, та яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 15079,08 грн, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 3984,11 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання були розроблені банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві клієнта від 24.07.2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення ціни користування грошовими коштами (процентів), комісій, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім «простроченого тіла кредиту» визначеного у розмірі 15079,08 грн, стягнути «прострочені» відсотки за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов була ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у зазначеному банком розмірі. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, відповідно до ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі-Умови), які містяться в матеріалах даної справи - не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.07.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, суд дійшов висновку, що задоволення вимог позову в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, - виключається. Також суд констатує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24.07.2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що є дані про те, що грошові кошти, визначені банком як «тіло кредиту», в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення «тіла кредиту», що визначене банком у розмірі 15079,08 грн. Таким чином, суд встановив наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми простроченого тіла кредиту. Суд зауважує, що обов`язок доказування обставин, на які кожна сторона посилається як на підтвердження своїх доводів, покладено на сторін. Проте, відповідач не подав жодного належного і допустимого доказу, що б спростовував визначений позивачем розрахунок розміру тіла кредиту, не навів власних контррозрахунків. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, розглядаючи спір у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд вважає, що позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід частково задовольнити - в межах стягнення із відповідача простроченого тіла кредиту у розмірі 15079,08 грн. Таке рішення у даному конкретному спорі суд прийняв, будучи обмеженим принципом диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України: --- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1); --- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2). Отже , з урахуванням задоволення позовних вимог на 79,10% (15079,08 грн*100%/19063,19 грн), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені сплатою судового збору в 2270,00 грн при поданні позову (а.с.5), в розмірі 1795,57 грн (79,10% х 2270 грн : 100%). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial