Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] року батька [PERSON], в тому числі на земельну ділянку площею 3,008 га, розташованої на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області з кадастровим номером [NUMBER]. Посилаючись на наявність відмови нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно, оскільки державний акт на земельну ділянку пройшов відповідну реєстрацію лише після смерті батька, позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року на земельну ділянку розміром 3,008 га, наданої для ведення сільськогосподарського виробництва та розташованої на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області з кадастровим номером [NUMBER]. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений ним позов та просив його задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечував, а також пояснив, що на час смерті він проживав разом з батьком за однією адресою. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що вбачається з наявних в матеріалах справи зворотних поштових повідомлень, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть (а.с. 5). Згідно наявної в матеріалах справи копії державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,008 га в межах згідно планом, що розташована на території Узинської міської ради, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10). В матеріалах спадкової справи № 377 міститься копія заповіту від 21.03.1991 року [PERSON], який все своє майно заповів [PERSON] Позивач по справі є сином померлого [PERSON], що вбачається з відповідної копії про народження. 29.02.2016 року постановою державного нотаріуса Малькевич Л.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 3,008 га, що розташована на території Узинської міської ради, після померлого батька - [PERSON] Вказана постанова мотивована тим, що [PERSON] помер [INFO] року, а державна реєстрація державного акту була проведена 28.03.2002 року. Крім того, в постанові нотаріуса наведено, що позивач отримав у спадок після смерті батька житловий будинок на підставі вказаного заповіту. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Положеннями ст. 392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, через неналежно оформлений правовстановлюючий документ позивач, як спадкоємець за заповітом, не може оформити на спадкове майно відповідне свідоцтво про право на спадщину, хоча фактично вказана земельна ділянка є об'єктом спадкового майна за заповітом, будь-які інші спадкоємці на спадкове майно не претендують. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява про визнання за позивачем права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved