Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

АТ «Кредобанк» (правонаступник ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції»)звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 26.09.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №CL-174327, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 100 000 грн. Однак, [PERSON] не виконує своїх зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12.01.2021 року загальна сума заборгованості становить 150 924,71 грн., яка складається з наступного: 95 512,87 грн. - сума заборгованості за кредитом; 53 484,56 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1 927,28 грн. - пеня. 01.12.2020 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка була ним отримана, однак залишена без реагування. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь заборгованість за Кредитний договір №CL-174327 від 26.02.2019 рокуу розмірі 150 924.71 грн., судовий збір у розмірі 2 270 грн. та 19 620,21 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явилася та подала заяву, згідно якої просила проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №CL-174327. Згідно п. 1 Договору банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти в розмірі та на умовах, обумовлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до вищевказаного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 100 00,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №10918162 від 26.02.2019 року. Згідно п. 4.1 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки, за процентною ставкою 52,99 % річних. Відповідно до п. 4.3 Договору за надання послуг Позичальник сплачує Банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10 Кредитного договору. Згідно п. 6.2 Договору визначено, що Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 48195 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання Кредитного договору. Перший і останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі 26.02.2019 по 23.02.2024 року погашаються в однаковому порядку. Відповідно 6.1 Договору Позичальник зобов`язаний повернути Позичальнику кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Згідно п. 7.1 Договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої Позичальнику не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 7.2 Договору за невиконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту Банк має право нараховувати Позичальнику штраф в розмірі 5 % від суми Кредиту, що становить 5 000 грн. Судом встановлено, що Позичальник [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії належним чином не виконує. З наданого позивачем розрахунку слідує, що станом на 12.01.2021 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №CL-174327 від 26.02.2019 року становить 150 924,71 грн., яка складається з: 95 512,87 грн. - сума заборгованості за кредитом; 53 484,56 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1 927,28 грн. - пеня. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Більше того, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.08.2021 залучено до участі у цивільній справі № 308/1590/21 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, правонаступника позивача, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції», оскільки між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» було укладено договір факторингу, згідно якого первісним кредитором було відступлено право вимоги за кредитним договором №CL-174327 від 26.02.2019 до [PERSON] . Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року (справа № 6-122цс13), виходячи зі змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Разом з тим, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21.03.2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18). Таким чином, відбувся перехід прав та обов`язків від попереднього кредитора АТ «Кредобанк» новому ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», який за своїм правовим змістом є відступленням права вимоги, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити в цій частині і стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» заборгованість за Кредитним договором №CL-174327 від 26.02.2019 в сумі 150 924.71 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» судові витрати в сумі 2 270 гривень судового збору. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивач просить стягнути з відповідача 19 620,21 грн. понесених витрат на правову допомогу. Проте, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, яка є надмірною та не відповідає категорії складності справи, тому така вимога не підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial