Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 19 вересня 2012 року. 27 липня 2015 року кредитний встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 гривень. 03 серпня 2015 року кредитний ліміт збільшився до 1100 гривень на картковий рахунок. Оскільки відповідач не виконав умов договору належним чином, у нього станом на 12 квітня 2020 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 176532,07 гривень, що відповідно до розрахунку складається з заборгованості за тілом кредита - 7221,60 гривень, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 2523,24 гривень, нарахована пеня - 166787,23 гривень. Однак кредитодавець вимагає від боржника частину заборгованості за кредитом в розмірі 130921,28 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 7221,60 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 2523,24 гривень, заборгованість за пенею за період з 19 вересня 2012 року по 30 червня 2019 року - 121176,44 гривень. Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. Представником позивача суду було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і що стверджується матеріалами справи, відповідач з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 19 вересня 2012 року. 27 липня 2015 року кредитний встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 гривень. 03 серпня 2015 року кредитний ліміт збільшився до 1100 гривень на картковий рахунок. Зі змісту даної заяви слідує, що [PERSON] виразив свою згоду про те, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3., 2.1.2.4. договору, на підставі який відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п.1.1.51 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідно до п.2.1.7.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі №6-1412цс16. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 12 квітня 2020 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 176532,07 гривень, що відповідно до розрахунку складається з заборгованості за тілом кредита - 7221,60 гривень, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 2523,24 гривень, нарахована пеня - 166787,23 гривень. Однак кредитодавець вимагає від боржника частину заборгованості за кредитом в розмірі 130921,28 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 7221,60 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 2523,24 гривень, заборгованість за пенею за період з 19 вересня 2012 року по 30 червня 2019 року - 121176,44 гривень. Розрахунок суми боргу проведений відповідно до умов кредитного договору та сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 2102 гривні.

Outcome: approved