Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 06 березня 2014 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району, так як рішенням Новоселицького районного суду від 14 грудня 2016 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON]. Він як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину. Однак, із-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на спадщину. Просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник Костичанівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Представники третьої особи позов не визнали та пояснили, що після визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, укладеного між [PERSON] та [PERSON], право власності в державному реєстрі залишилось зареєстрованим за [PERSON], а тому вважають, що до скасування вказаної реєстрації підстави для задоволення позову відсутні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до умов якого [PERSON] продала [PERSON] свій будинок, який розташований по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району. 27 грудня 2013 року [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] належній їй житловий будинок із земельною ділянкою, які розташовані по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району. 06 березня 2014 року [PERSON] померла. Рішенням Новоселицького районного суду від 14 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 07 лютого 2017 року, вказаний договір купівлі-продажу, укладений 24 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]., був визнаний недійсним. Частиною 1\~статті 216 ЦК України передбачено, що\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а відповідно до ч. 1\~ст. 236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За вказаних обставин, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння, яке розташовано по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району. За правилами ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] у визначений чинним законодавством строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено через неподання правовстановлюючих документі на спадкове майно. Згідно з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право\~\~на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом та своєчасно прийняв спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, то право власності на спадкове домоволодіння після смерті [PERSON] слід визнати за ним, а тому суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права у обраний ним спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Доводи представників третьої особи про неможливість визнання за позивачем права власності на спадкове домоволодіння у звязку із його державною реєстрацією за [PERSON], суд вважає безпідставним виходячи з наступного. З витягу Новоселицького КБТІ № 34395090 від 06 червня 2012 року вбачається, що право власності на домоволодіння, яке розташовано по вул. Центральна, № 192 в с. Новоїванківці Костичанівської сільської ради Новоселицького району зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2012 року, який визнаний судом недійним. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст. 3 зазначеного Закону\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. За вказаних обставин, формальна реєстрація права власності на підставі договору купівлі-продажу, який визнаний судом недійним, не є перешкодою для визнання судом права на спадщину. На підставі ст.ст. 216, 236, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved