Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-30 00:00:00

Акціонерне товариство\~комерційний банк\~«ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 червня 2011 року у розмірі 12 621 грн 06 к. і покласти на відповідача обовязок відшкодувати сплачені судові витрати на користь позивача у розмірі 1 762 грн 00 к. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 16 червня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 400 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Узяті на себе зобовязання позивач виконав вчасно, у свою чергу відповідач узяті на себе зобовязання не виконав, допустивши станом на 02 жовтня 2018 року заборгованість по кредиту на суму 12 621 грн 06 к. В звязку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права. Відповідно до ч.4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1\~ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Згідно зі\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк належним чином був повідомлений про розгляд справи, на його адресу була направлена судова повістка, яку отримано 13.12.2018 року (а.с.51). На адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, клопотань та заяв від [PERSON] не надходило. Згідно ч.3\~ст.131 ЦПК України\~ у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с.32). На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 31 грудня 2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України\~на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 16 червня 2011 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою - анкетою про відкриття рахунку та надання йому платіжної картки (а.с.8). При цьому відповідач зазначив та підтвердив своїм особистим підписом, що він ознайомився і згоден з Умовами. У письмовій заяві-анкеті, Умовах визначені усі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти кредиту, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобовязань. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Таким чином,\~16 червня\~2011\~року [PERSON] уклав письмовий кредитний договір № б/н із АТ КБ «ПриватБанк» на «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» (а.с.9-24). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, але [PERSON] систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до п.6.5 Умов позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно розрахунків, які надані позивачем, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 02 жовтня 2018 року склала 12 621 грн 06 к., яка складається з наступного: -2 752 грн 73 к. заборгованість по відсотках за користування кредитом; -8 791 грн 14 к. заборгованість за пенею; а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн 00 к. штраф (фіксована частина); -577 грн 19 к. штраф (процентна складова) (а.с.5-7). Відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому суд вважає, що вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. За змістом вказаної норми закону, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить застосувати до боржника [PERSON] подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61\~Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу у розмірі 500 грн 00 к. - штраф (фіксована частина) та 577 грн 19 к. - штраф (процентна складова), відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 16 червня 2011 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 11 543 грн 87 к. Згідно платіжного доручення № PROM8BRVUG від 08 жовтня 2018 року при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн 00 к. Відповідно до ч.1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.2 ст.141 цього Закону у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов банку задоволено частково на 91,47%, тому з відповідача слід стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати в розмірі 1 611 грн 61 к. Враховуючи викладене,

Outcome: partial