Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

В березні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2002 року їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. З її згоди у 2004 році за вказаною адресою було зареєстровано [PERSON] Умовою реєстрації був її незначний період часу та зобов'язання добровільно знятися з реєстраційного обліку за першою вимогою власниці. Згодом позивачці стало відомо, що за вказаною адресою зареєстровано сестру відповідача [PERSON] - [PERSON] Посилаючись на викладені обставини просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] та зняття їх з реєстраційного обліку. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити повністю. Відповідачі заперечували проти позову, просили відмовити в задоволенні позову. Заперечення подали в письмовому виді. Третя особа - Печерський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві в судове засідання не з»явився, направив заяву про розгляд справи у відсутність представника відділу. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судовим розглядом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І. та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у реєстрі нотаріальних дій 22.05.2002 року за № 2-944, двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,20 кв. м, житловою площею 28,60 кв. м належить на праві власності [PERSON] ( т.1, а.с. 6). За згодою власниці у 2004 році [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі (т.1, а.с. 28). У позовній заяві [PERSON] вказала, що за попередньою домовленістю між сторонами [PERSON] зареєстрований за зазначеною адресою короткостроково і на першу вимогу позивачки повинен був знятися з реєстраційного обліку у квартирі. В послідуючому [PERSON] зареєстрував у даній квартирі свою сестру [PERSON] без відома та згоди позивачки (т.1, а.с. 29). Як вбачається з довідки за формою № 3 державного підприємства «ЕКО» від 21 грудня 2012 року № 866 у спірній квартирі [PERSON] та [PERSON] реєстровані без права на житлову площу. Згідно цієї ж довідки власником особового рахунку у спірній квартирі є [PERSON] (т.1, а.с. 7). Телеграмами від 29.01.2013 та 01.02.2013, листами - вимогами від 29.08.2013, 23.09.2013 [PERSON] зверталася до відповідачів з вимогами звільнити належну їй квартиру, а 11.01.2013 - до Печерського районного управління ГУ МВС України у м. Києві із заявою про неправомірні дії [PERSON] та [PERSON], спрямовані на заволодіння даною квартирою. 08.08.2013 Печерський районний відділ Головного управління державної міграційної служби у м. Києві на звернення [PERSON] повідомило про відсутність законних підстав для зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації у даній квартирі, з посиланням на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», що особа може бути знята з реєстраційного обліку тільки на підставі особистої заяви або остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення чи права користування житловим приміщенням (т.1, а.с.19). Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Аналогічні вимоги щодо договору найму житлового приміщення в будинках (квартирі), що належать громадянинові, передбачено і ст. 158 ЖК Української РСР. Суду не надано доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин. Протягом розгляду справи жодна зі сторін не вказували на наявність правовідносин з договору найму, а позивачка зазначала, що предметом домовленості між нею та [PERSON] була саме короткострокова реєстрація у спірній квартирі без права останнього на житлову площу, що підтверджується довідкою ДП «ЕКО» щодо складу сім'ї, яка займає спірну квартиру. Таким чином, судом встановлено та не спростовано відповідачами, що єдиним власником даної квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2002. Конституція України у статті 47 гарантує кожному право на житло та встановила, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 98 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Аналогічні вимоги містить ст. 819 ЦК України. Правовий статус тимчасових мешканців відрізняється тим, що тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом і зобов'язані звільнити житло в добровільному порядку. У разі відмови вони підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого житла. Крім того, згідно з положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на володіння власною нерухомістю, право на яке документально підтверджено в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи відповідачів про те, що вказана квартира має належати їх матері у зв'язку з виконанням трудових обов'язків у фірмі, що належить батьку позивачки [PERSON] є неспроможними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] є власником спірної квартири, що він мав будь-які повноваження щодо розпорядження спірною квартирою. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів ґрунтуються на вищенаведених нормах та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути в рівних частинах сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved