Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 09.02.2016 року звернулося до суду із позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 18 545,72 грн. та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 березня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н., відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі. Проте [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором порушила, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 30.11.2015 року становить 18 545,72 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 391,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11 945,06 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2 850,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6. умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн. та штрафу у процентній складовій у розмірі 859,32 грн. 30 березня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 04.03.2010 року станом на 30.11.2015 року в сумі 18 545 грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп., а всього стягнуто 19 923 грн. 72 коп. (а.с. 31-32). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року задоволено вимоги заяви відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року по цивільній справі № 755/2692/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року по цивільній справі № 755/2692/16-ц та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання (а.с. 85-86). 23 червня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва від представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіної А.М. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 14 423,09 грн. та судові витрати (а.с. 121-121 зв.). Представником відповідача [PERSON] [PERSON] було подано відзив на позовну заяву від 24.05.2021 року, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вимоги банку не обгрунтовані, оскільки відсутні докази укладення між банком та [PERSON] кредитного договору, не доведено, що видавалася саме кредитна картка «Універсальна», а не зарплатна. Відсутні також докази надання відповідачу пам`ятки клієнта, що визначає, зокрема, умови кредитування та вид кредитної картки; докази підписання відповідачем долучених до позовної заяви Умов та Правил надання банківських послуг і що саме ці умови являються додатками до підписаної [PERSON] анкети-заяви. Також вказує, що банком на надано належних та допустимих доказів отримання [PERSON] кредиту, а долучені до позовної заяви документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір (а.с. 133-135). 16.07.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив, у якій просить позов з уточненими позовними вимогами задовольнити та стягнути з [PERSON] заборгованість станом на 10.06.2021 року у розмірі 14 423,09 грн. та судові витрати. Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просить розглянути справу без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». Представником відповідача [PERSON] [PERSON] до суду подано заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності та у відсутності відповідача та відмовити в позові. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач 04 березня 2010 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку у змісті якої зазначено: я згоден(-на) з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився(-лась) і згоден(-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 9, 9 зв.). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормою ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За правилами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Надаючи оцінку наданим позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доказів укладення кредитного договору з відповідачем та отримання нею кредитних коштів суд враховує наступне. З матеріалів справи убачається невідповідність між наведеними позивачем обґрунтуваннями позову та наданими на їх підтвердження доказами. Зокрема, пред`являючи позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк обґрунтовував свої вимоги тим, що із підписаної відповідачем анкети-заяви убачається, що [PERSON] висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг; відповідачем була власноручно підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко убачається встановлення поточної процентної ставки у розмірі 2,5 % (30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Проте, дослідивши надані банком документи на підтвердження заявлених вимог, судом встановлено, що вони не підтверджують факт існування у [PERSON] кредитної заборгованості саме на підставі укладеної з банком анкети-заяви від 04 березня 2010 року, оскільки у вказаній анкеті-заяві не зазначено якою послугою мала намір скористатися позичальник та яку картку було оформлено на ім`я відповідача, не зазначено бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до її заяви, номер та строк дії картки. Вказані висновки суду не спростовуються також наданими позивачем випискою по рахунку [PERSON] за період з 04.03.2010 року по 10.06.2021 року по картці № [NUMBER] , та довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.06.2021 року № 30.1.0.0/2-20160218РВ0000001275 про видачу [PERSON] карток № [NUMBER] та № [NUMBER] згідно кредитного договору № б/н від 04.03.2010 року. Так, відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Тобто, кредитні картки є лише способом здійснення фінансових операцій споживачами, тому виписки саме з карток не можуть вважатися належними та допустимими доказами для обґрунтування обставин, які свідчать про укладення кредитного договору, оскільки ці виписки підтверджують фактичне використання фізичною особою грошових коштів банку із застосуванням такої карти. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Отже, у ході судового розгляду встановлено, що надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить даних якою послугою мала намір скористатись відповідач та яку картку просила оформити на своє ім`я, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Близького за змістом висновку про безпідставність вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до позичальника за подібних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 19.05.2021 року за результатами розгляду цивільної справи № 330/301/20. Разом з тим, з наданої позивачем вищевказаної виписки по рахунку [PERSON] по картці № [NUMBER] за період з 04.03.2010 року по 10.06.2021 року убачається, що по такій виписці проводились зарахування відповідачу коштів по заробітній платі, що не доводить виплату та отримання [PERSON] кредитних коштів (а.с. 97-101). Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено факту отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором № б/н від 04.03.2010 року, та як наслідок факту існування кредитних правовідносин між банком та [PERSON] і невиконання зобов`язань останньою за таким правочином, про що зазначено у позові. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: dismissed