Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на порушення [PERSON] правил дорожнього руху, вчиненням ДТП, і як наслідок, заподіянням матеріальної шкоди, яку в повному обсязі, наряду з понесеними судовими витратами просить стягнути з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки та заподіювача шкоди. До суду позивач не зявився, напар ввивши заяву про розгляд справи у відсутність свого представника. На задоволенні позову наполягає з підстав, наведених у поданій заяві. Відповідач в судове засідання не зявився двічі, про час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України (а.с. 16,20). Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності її відповідної згоди, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи. Дослідивши представлені на обґрунтування позову письмові докази, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення з таких мотивів: Судом встановлено, що 01 грудня 2015 року о 19 -00 год. [PERSON] в м. Комсомольську по вул.. Леніна напроти будинку № 86, керуючи автомобілем [NUMBER], під час вибору безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку , допустив неконтрольований рух автомобіля , виїхав за межі проїздної частини праворуч, що призвело до механічних пошкоджень автомобіля, пошкоджень дорожньої споруди у виді електроопори ЛЕП та технічних засобів регулювання дорожнього руху в виді дорожнього знаку 5.35.1 ПДР. За фактом ДТП працівниками ВДАЇ у відношенні [PERSON] було складено адміністративний протокол за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КУпАП, проте під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, суд, визнавши доведеною винуватість [PERSON] в порушенні п.12.1 ПДР і як наслідок, вчинення ним ДТП із заподіянням матеріальних збитків, своєю постановою від 12 січня 2016 року закрив адміністративне провадження у відношенні [PERSON] з нереабілітуючих підстав - за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.139 КУпАП, субєктивна сторона якого передбачає лише умисну форму вини по відношенню до наслідків, що настали. З врахуванням положень ст.61 ЦПК України суд вважає, що предметом розгляду даної справи, за наявності постанови суду з висновком про винуватість [PERSON] у вчиненні ДТП, є лише питання про наявність і розмір завданої шкоди, та підстави цивільно-правової відповідальності. Спірні правовідносини, що виникли, регулюються главою 82 ЦК України. В даному випадку мають місце зобовязання, що виникають із завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з загальними положеннями про відшкодування шкоди, шкода, завдана майну та здоровю фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела в даному випадку [PERSON], який на момент ДТП керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, і згідно із положеннями ч.2 ст. ст.1187 ЦК України має відповідати за позовом. Обгрунтовуючи наявність та розмір завданої ДТП шкоди, позивач надав суду дані інвентарного обліку та калькуляцію витрат на відновлення залізобетонної опори, що зазнала пошкоджень внаслідок ДТП (а.с. 8,9). Покладаючи на відповідача обовязок відшкодувати заподіяну майну позивача матеріальну шкоду, суд, з врахуванням положень ст.1187 ЦК України виходить з встановленого Законом правила про те, що завдана неправомірними діями шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і в даному випадку становить суму 6\~545 грн.36 коп. Судові витрати у справі, повязані з оплатою судового збору покладені судом на сторону відповідача відповідно до положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved