Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

В вересні 2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. Вказувала на те, що їй та її колишньому чоловіку - відповідачу по справі, на праві спільної часткової власності належить [ADDRESS] - по 1/2 частині. Позивачка зазначала, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем вона продовжує проживати в спірній квартирі, протягом 2011-2012 рр. здійснила капітальний ремонт даного житлового приміщення, витративши значні грошові кошти. Разом з тим відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає, має окреме житло, витрати по утриманню спірного приміщення не несе, в його облаштуванні участі не приймає. Посилаючись на вищевикладене позивачка просила суд припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку [ADDRESS]; стягнути з неї на користь відповідача компенсацію вартості 1/2 частки квартири в розмірі 124 950 грн. 00 коп. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивачки заявлені вимоги підтримали, уточнивши їх в частині вартості компенсації, з урахуванням висновку експерта. Остаточно просили суд: припинити право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості ? частки квартири в розмірі 234 911,70 грн., шляхом отримання ним коштів з депозитного рахунку ТУ ДСАУ в Миколаївської області. Крім того просили про розподіл судових витрат. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. При цьому посилався на те, що частка відповідача є значною, вартість майна, яка визначена експертом, не відповідає ринкової, припинення права власності відповідача завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки іншого, придатного для проживання, житла він не має. Вислухавши позивача, представників сторін та експерта, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. [PERSON] належить, на праві спільної часткової власності, ? частка квартири [ADDRESS], на підставі рішення Ленінського райсуду м. Миколаєві від 26.06.2012 року. Також [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу від 05.02.2008 року. У зазначеній квартирі він був зареєстрований. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 17.08.2010 року. Після розірвання шлюбу, з 2010 року, [PERSON] постійно проживає за адресою: Рівненська область, Радивилівський район, село Коритно, що не оспорювалось сторонами під час судових засідань. [PERSON] також належить, на праві спільної часткової власності, ? частку квартири [ADDRESS], на підставі рішення Ленінського райсуду м. Миколаєві від 26.06.2012 року. Іншого житла на праві власності [PERSON] не має. Протягом 2010 - 2014 років [PERSON] самостійно несла витрати на утримання квартири [ADDRESS] та протягом 2011-2012 років за власні кошти зробила ремонт цієї квартири, що не оспорювалось представником відповідача у судовому засіданні. Листом від 29.11.2012 року [PERSON] пропонував [PERSON] придбати у нього належну йому частку квартири, вартість якої визначав без урахування вартості ремонту. Відповідно до ухвали суду було проведено судову будівельно - технічну експертизу, відповідно до Висновку якої № 1173-1174 від 20.08.2015 року, ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] , без урахування проведеного ремонту, складає 469 823 грн.41 коп. Рішенням Ленінського райсуду м. Миколаєва від 10.01.2014 року було визначено порядок користування спірною квартирою між сторонами у справі та рішенням Ленінського райсуду м. Миколаєві від 23.12.2014 року було постановлено вселити [PERSON] до зазначеної квартири. Проте, [PERSON] не вчинив жодних дій щодо виконання зазначених рішень суду. Враховуючи також місце постійного проживання відповідача з 2010 року, попередній лист та неприязні стосунки між сторонами по справі, про що свідчать численні судові процеси, суд вважає, що відповідач не має реального наміру мешкати у спірній квартирі. Тим більш, що йому одноособово належить на праві приватної власності квартира № 35 цього ж будинку, розташована поряд. Відповідно до ухвали Ленінського райсуду м. Миколаєва від 29.09.2015 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області вартість ? частки квартири, визначену згідно Висновку експерта, у розмірі - 234 911 грн.70 коп.(двісті тридцять чотири тисячі дев'ятсот одинадцять грн. 70 коп.). Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї . Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню через наступне. Рішенням Ленінського райсуду м. Миколаєві від 10.01.2014 року встановлено, та не потребує доказуванню в силу ст.61 ЦПК України, що ? частка спірної квартири не може бути виділена в натурі, отже квартира є неподільною; спільне володіння та користування майном є неможливим, незважаючи на рішення суду щодо визначення порядку користування та вселення, через неприязні стосунки, які склались між сторонами; припинення права власності на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він має на праві власності інше житло; кошти внесені позивачем на депозитний рахунок. Отже, наявні усі умови, передбачені ст.365 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме - витрати по сплаті судового збору - 1249 грн. 50 коп., витрати на проведення експертизи - 1889 грн.28 коп.

Outcome: approved