Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 27 червня 2008 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу у них народилися діти, донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 березня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано та вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2017 року. В період часу з 25 жовтня 2013 року до 31 січня 2021 року [PERSON] ухилявся від сплати призначених аліментів на утримання дитини. Тому [PERSON] просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 117677,42 гривень та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 117677,42 гривень. Ухвалою судді від 07 травня 2021 року (а.с.29) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 серпня 2021 року (а.с.45) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду, занесеної до протоколу судового засідання від 09 листопада 2021 року, був проведений заочний розгляд цивільної справи у відсутності відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20 березня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10). 30 квітня 2021 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.43). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670 сво19), положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникнення заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладений обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подав жодного доказу на підтвердження того, що він належним чином сплачував аліменти на утримання його дітей. Натомість, в матеріалах цивільної справи міститься копія розрахунку заборгованості №7709 від 06 серпня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з жовтня 2017 року по січень 2021 року в розмірі 117500 гривень. Крім того, у [PERSON] виникла пеня за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 750720 гривень (за 2017 рік - 106950 гривень, за 2018 рік - 345780 гривень, за 2019 рік - 214380 гривень, за 2020 рік - 82680 гривень та за 2021 рік - 930 гривень). Проте, згідно ч.1 ст.196 СК України розмір пені, що підлягає стягненню з боржника, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості аліментів. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 117500 гривень. У зв`язку з тим, що розмір неустойки обмежений та не може перевищувати розмір заборгованості зі сплати аліментів, підстави для стягнення з відповідача грошових коштів в більшому розмірі відсутні. Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах, не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбаченийст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме та призведе до подвійного стягнення. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.194 Сімейного кодексу України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002 року ст. 194-195 СК Українитаст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» складає 908 гривень.

Outcome: partial