Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначено, що 25.08.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б.н., відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на офіційному веб-сайті банку, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку. Згідно з умовами п.п. 2.1.1.5.6 договору власник карткового рахунку повинен слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту (перевитрати залишку власних коштів на картці, внаслідок чого банком кредитується рахунок в межах кредитного ліміту). На підставі п. 2.1.1.5.5 договору відповідач зобов`язаний був погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, а також сплачувати комісії на умовах, встановлених договором. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитом у загальному розмірі 17326,11 грн., що складається з: 10333,48 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 5929,48 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 813,15 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі у розмірі 1762 грн. Крім того, мотивуючи свої вимоги, банк вказує, що Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку є публічною офертою, а тому приєднання до вказаних умов є приєднанням до умов публічного договору про надання банківських послуг. У судовому засіданні позивач участі не брав, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки вважає їх несправедливими та такими, що суперечать чинному законодавству. Визнав, що отримував від позивача кредитні кошти, однак Умови і правила надання банківських послуг не підписував. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В матеріалах справи міститься Заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, датована 25.08.2009 і заповнена на ім`я [PERSON] . В анкеті внесені ПІБ заявника, його дата народження, ІПН, адреса проживання, паспортні дані, мобільний номер телефону. На звороті заяви викладено деякі умови кредитування, а саме: валюта кредиту гривня; строк дії картки до квітня 2013 року; сума кредитного ліміту 500 гривень; надано картку «Універсальна»; базова відсоткова ставка на день підписання договору становить 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів у році; строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки. У нижній частині анкети-заяви викладено друкований текст про надання згоди на те, що Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені на сайті банку складають між банком і клієнтом єдиний Договір про надання банківських послуг. Анкета підписана [PERSON] . До позовної заяви банк додав Довідку про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої, пільговий період - до 55 днів безвідсоткового користування коштами за умови погашення заборгованості до 25 місяця,наступного за місяцем виникнення заборгованості; базова процентна ставка на місяць складає 2,5%; розмір щомісячних платежів становить 7% від залишку заборгованості, але не менше 50 грн.; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня 1 + пеня 2: пеня 1 (базова процентна ставка по договору) 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. (нараховується раз на місяць за наявності заборгованості понад п`ять днів). Штраф нараховується за порушення строку виконання грошових зобов`язань понад місяць у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Тарифи також підписані [PERSON] 25.08.2009 року. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 2 с т. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено ч. 1 ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Таким чином, судом встановлено, що 25.08.2009 між сторонами по справі було укладено кредитний договір, у якому визначено суму кредиту (500 грн.), процентну ставку (2,5% на місяць), пільговий період, строк дії договору (до закінчення дії кредитної картки у квітні 2013 року), порядок і строки повернення кредитних коштів (до 25 числа місяця наступного за звітним), розмір і порядок нарахування пені і штрафів. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, акціонерним товариством КБ «ПРИВАТБАНК» було нараховано відповідачеві заборгованість за кредитом з у загальному розмірі 17326,11 грн., що складається з: 10333,48 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 5929,48 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 250,00 грн. штрафу (фіксована частина); 813,15 грн. штрафу (процентна складова). У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Однією з властивостей доказів є достовірність, тобто їх відповідність фактичним обставинам справи (ст. 79 ЦПК України). Аналіз вказаної норми приводить до висновку, що недостовірні докази мають спотворену або хибну інформацію про обставини, які сторона намагається довести за допомогою таких доказів. Банком на підтвердження заборгованості [PERSON] надано два розрахунки: за період з 01.05.2009 по 31.05.2015 та з 01.06.2015 по 18.10.2018. Натомість, суд не може використати вказані розрахунки як достовірні докази з наступних підстав. У позовній заяві зазначено, що відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 6000 гривень, в той час як заява [PERSON] про приєднання містить запит на суму кредитного ліміту 500 гривень. У розрахунку заборгованості в колонці «Сальдо поточної заборгованості за кредитом» в рядках з 01.05.2009 по 18.05.2011 рр. вказана сума заборгованості 00,0 грн. Процентна ставка встановлена в розмірі 30%. У колонці «Сальдо, на яке в цьому періоді процентів не нараховується» в рядку за 30.04.2011 проставлено суму 2600, яка переходить в рядок за 01.05.2011 та зменшується до суми 2500 у рядку за 18.05.2011 у зв`язку з погашенням заборгованості на суму 100 грн. В рядку за 26.05.2011 вказана сума переміщується до колонки «Сальдо поточної заборгованості за кредитом», та погашена 30.06.2011. З наданих розрахунків заборгованості вбачається, що у [PERSON] протягом 2011 2018 років неодноразово виникала та погашалася заборгованість за кредитом. Зокрема, згідно з розрахунками банку, у відповідача 26.01.2015 виникла заборгованість в розмірі 5678,42 грн., яка не була повністю погашена та станом на 18.10.2018 збільшилась до суми 15599,18 грн. Крім того, процентна ставка за користування кредитом за період з 01.09.2014 по 18.10.2018 змінювалась багато разів. Таким чином, суд робить висновок про те, що надані розрахунки не є достовірними, оскільки не відображають дійсних обставин справи та суперечать відомостям, зазначеним у позові, анкеті заяві, а також Тарифах банку, щодо суми кредитного ліміту (фактично отриманих відповідачем у кредит коштів), дати їх отримання, строку користування, а також дійсної відсоткової ставки. Крім того, відповідно до припису ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Великою Палатою Верховного Суду 28.03.2018 у цивільній справі № 444/9519/12 прийнято постанову, в якій викладено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил ПриватБанку вказано, що строк кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної картки; строк дії кредитної картки встановлено до квітня 2013 року. Таким чином, суд робить висновок про те, що банком надано відповідачеві кредит на строк до квітня 2013 року, після чого дія кредитного договору припиняється. Натомість, з розрахунків заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися відповідачеві і після квітня 2013 року. Докази пролонгації кредитного договору, видачі нової кредитної кратки, зміни умов кредитування банком не надані та у позовній заяві посилання на такі обставини відсутні. Вказане є ще однією ознакою того, що надані позивачем розрахунки не можуть розцінюватися судом як достовірні докази наявної у [PERSON] заборгованості. Також, Великою Палатою Верховного Суду 03.07.2019 винесено постанову у цивільній справі №342/180/17 та викладено висновок про те, що Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи [PERSON] не можуть вважатися складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. У такому разі, банк не має права на стягнення відсотків, штрафів та інших сум, нарахування яких передбачено Умовами і Тарифами, однак фактично отримані позичальником кошти (тіло кредиту) мають бути повернуті позикодавцеві. Крім того, Умови та правила і Тарифи не є публічною офертою і приєднання до них не може вважатися укладенням публічного договору. Оскільки Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» підписана [PERSON] , суд приймає її як складову кредитного договору, укладеного між сторонами. Разом з тим, Умови та правила надання банківських послуг не містять на собі підпису позичальника та заперечуються ним у судовому засіданні, що не дає можливості визнати їх складовою вказаного правочину. Відтак, посилання банку на пункти Умов та правил надання банківських послуг щодо порядку нарахування відсотків, зміни процентної ставки, коефіцієнтів процентної ставки, порядку нарахування штрафів і пені не грунтується на положеннях чинного законодавства, а тому не приймаються судом. З наведених вище обставин, оскільки зміст позовної заяви та наявні у справі докази є суперечливими між собою, банком не надано повного і детального обгрунтування заявлених позовних вимог, а Умови та правила, якими позивач керувався при встановленні і зміні кредитного ліміту, а також нарахуванні заборгованості, не є складовою кредитного договору і суперечать чинному законодавству, суд не вбачає підстав для задоволення позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту б.н. від 25.08.2009 року.

Outcome: dismissed