Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.01.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 49100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування з розрахунку 360 календарних днів на рік. Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі виникнення прострочених зобов'язань відповідно до умов договору, відповідач сплачує банку пеню, яка розраховується згідно Тарифів банку на час порушення зобов'язання та може змінюватись у відповідності до умов договору. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку із чим станом на 07 жовтня 2018 року має заборгованість в розмірі 248946 грн. 40 коп., яка складається з: 44614,10 грн. - заборгованість за кредитом; 201532,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2800 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Враховуючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, заборгованість до стягнення становить: 114536 грн. 16 коп., яка складається з: 44614,10 грн. - заборгованість за кредитом; 69922,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 13.01.2012 року по 31.05.2017 року. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2012 року в розмірі 114536 грн. 16 коп. та судові витрати. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву (а.с.54-55), в якому зазначив, що позовну заяву визнає частково. Стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 44614,10 грн. не визнає у повному обсязі. Заборгованість за процентами визнає частково у сумі 14667,83 грн. за період з 17.03.2015 року по 28.03.2016 року, іншу частину заборгованості за процентами не визнає з причин того, що тіло кредиту, а також відсотки за користування кредитом станом на 16.03.2015 року погашено у повному обсязі в сумі 78960,76 грн. за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом Запорізької області по справі № 326/364/2015. Позивач умисно замовчує у своїй позовній заяві про наявність рішення Приморського районного суду Запорізької області від 12.05.2015 року у справі № 2/326/364/2015, яке набрало законної сили та по якому відділом державної виконавчої служби Приморського РУЮ Запорізької області примусово стягнуто з нього у повному обсязі заборгованість розміром 78 960,76 грн. станом на 16.03.2015 року. Заборгованість складається з заборгованості за кредитом у сумі 47 462, 40 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 26212,13 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 1050,00 грн., штрафу 500 грн., які стягнуто у повному обсязі за кредитним договором від 13.01.2012 року, про який йдеться у позові, про що свідчить постанова головного державного виконавця Макаренко Я.О. від 28.03.2016 року, в якій зазначено, що виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом №2/326/264/2015 на суму 78 960,76 грн. закінчено з підстав його повного виконання. Банк вводить в оману суд та своїми шахрайськими діями намагається стягнути кредит та всі його складові двічі, що є неприпустимим. Вважає, що розпочате провадження в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у сумі 44614.10 грн. та відсотками на момент 16.03.2015 року у сумі 55254.23 грн. повинно бути закрито на підставі ч. 1 п. 3 ст. 255 ЦПК України. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума 78 960,76 грн., яка стягнута на підставі рішення суду, зарахована банком за власним розсудом тільки на проценти, в тому числі і на ті, які нараховані навіть після 16.03.2015 року - дати, заборгованість на яку розглядав суд, ігноруючи рішення суду. В даному випадку, рішення суду виконувалося примусово, згідно встановлених та стягнутих судом складових боргу, тому примусове виконання рішення суду являє собою обов'язкову процедуру стягнення тих сум, які зазначені в рішенні суду та складаються з тіла кредиту, процентів та штрафних санкцій. Зарахування банком за власним розсудом заборгованості, стягнутої у примусовому порядку, тільки на проценти, є фактично невиконанням рішення суду. Таким чином, заборгованість в даному випадку може складатися тільки з процентів за користування кредитом за невиконання рішення з наступної дати після дати, заборгованість на яку визначив суд до моменту його фактичного виконання - 28.03.2016року. Проценти за період з 17.03.2015 року по 28.03.2016 року він обчислює за наступною формулою: 47462,40 грн. (тіло) х 30 % (річних за умовами договору) х 376 (кількість днів): 365 днів: 100% = 14 667,83 грн. Заборгованість за процентами у зазначений період у вказаному розмірі він визнає у повному обсязі. Вимога по стягненню тіла кредиту, яке вже стягнуто, та відсотків, які нараховані частково подвійно, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь на відзив (а.с.73-74), в якій зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписав заяву № б/н від 13.01.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 49100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Стосовно посилань відповідача на звернення банка з позовом до суду в 2015 році, зауважує, що зазначений позов задоволено. Рішення виконане та погашення заборгованості, що відбувалися, містяться в розрахунку заборгованості. Таким чином, прийняття рішення від 12.05.2015 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, і не тягне за собою припинення договору. Позивач звернувся з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором станом на 07.10.2018 року, тобто за інший період виникнення такої заборгованості. Отже, предмети спору за вказаними справами є різними, а застосування ч. 1 п. 3 ст. 255 ЦПУ України у даному випадку є безпідставним. Розрахунок, який здійснив відповідач не є належним доказом, тому, що останній не має спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Судово-бухгалтерської експертизи з метою з'ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати наданий банком розрахунок заборгованості неналежним відсутні. Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором. На даний час відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. Просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ліпаткіна Е.В., яка діє на підставі договору з адвокатом про надання правової допомоги та ордеру на надання правової допомоги, надала заперечення (а.с.84-85), в якому частково наведено вказане у відзиві на позов. Додатково зазначила, що посилання позивача на те, що рішення Приморського районного суду від 12.05.2015 року враховано банком при подачі позовної заяви до суду та виконане у повному обсязі, спростовується позовною заявою, в якій не зазначено про існування вказаного рішення суду. Крім цього, рішення суду повинно виконуватись не на власний розсуд банку. Відповідач повинен сплатити не всі належні за договором суми, як зазначає позивач, а суми процентів за користування кредитом за період з 17.03.2015 року по 28.03.2016 року, оскільки тіло погашено у повному обсязі, а проценти погашені на 17.03.2015 року. Твердження позивача, що у позовній заяві йдеться про заборгованість станом на 07.10.2018 року, тобто за інший період виникнення такої заборгованості, тому предмети спору за вказаними справами є різними, є голослівним та абсурдним, оскільки з розрахунку заборгованості, наданого банком, видно, що період, який охоплюється позовними вимогами є дійсно станом на 07.10.2018 року, але починаючи з 01.03.2014 року, що вже було предметом розгляду в справі 326/364/2015, окрім сум, які дійсно відповідачем визнаються за період з 17.03.2015 року по 28.03.2016 року. Твердження позивача про те, що розрахунок, зроблений у відзиві відповідачем є неналежним доказом, оскільки він зроблений не спеціалістом в області таких знань, що в даному випадку судом не призначалась судово-бухгалтерська експертиза з питань наявності або відсутності заборгованості перед банком, є незрозумілим, оскільки жодна з сторін не заявляла відповідного клопотання про призначення такої експертизи та в цьому випадку не має необхідності для призначення експертизи з огляду на те, що розрахунок процентів за користування кредитом зводиться до нескладних математичних дій. Банком при розрахунку сум заборгованості також не використовувалися спеціальні знання екеперта, що так само можно поставити під сумнів розрахунок позивача. Крім того, для доведення неправильності розрахунку необхідно його спростувати, або зробити контр розрахунок, чого банком зроблено не було, тому всі твердження позивача щодо правильності розрахунку відповідача є необгрунтованими. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» надав письмові пояснення (а.с.98-99), аналогічні викладеним у відповіді на відзив. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначено, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.43). Представник відповідача - адвокат Ліпаткіна Е.В., яка повідомлена в установленому порядку про місце та час розгляду справи, надала письмову заяву, в якій просила судове засідання провести за її відсутності та за відсутності відповідача. Зазначила, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором вони визнають частково у сумі 14667,83 грн. В іншій частині позову просять відмовити (а.с.103) Матеріалів справи достатньо для розгляду справи за відсутності представника позивача, відповідача та його представника. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що відповідно до Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.40-41). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 13.01.2012 року [PERSON], з метою отримання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначив персональні дані, адресу проживання та реєстрації, контактну інформацію, додаткову інформацію, інформацію про працевлаштування та сімейний стан (а.с.10). З вказаної заяви вбачається, що [PERSON] висловив згоду на укладення з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору шляхом отримання кредитної картки, своїм підписом засвідчив, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, висловив згоду з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Таким чином судом встановлено, що 13.01.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок [NUMBER] від 27.02.14): старт кредитного рахунку - 27.02.2014; зміна кредитного ліміту - 27.02.2014, кредитний ліміт - 49 100, примітка - встановлення кредитного ліміту; строк дії кредитної картки - 12/19 (а.с.9). В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що відповідно до вказаного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 49100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.10). Відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.11-34) підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні картки, включно. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У випадку невиконання зобов'язань по договору, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), сплати винагороди банку (п. 2.1.1.5.6). За використання кредитом та овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. (п. 2.1.1.12.6.). У разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн. з урахуванням прострочених зобов'язань, передбачених пп. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно даного пункту (п. 2.1.1.12.6.1). Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 зазначених Умов та Правил при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 12.05.2015 року у справі № 2/326/364/2015 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили 25.05.2015 року, встановлено, що на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору від 13.01.2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Боржник порушив правила та умови кредитного договору, тому виникла заборгованість, згідно розрахунку, станом на 16.03.2015 року в сумі 78960,76 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 47 462, 40 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 26212,13 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1050,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3736,23 грн. - штраф (процентна складова). Вказаним рішенням суду позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2012 року в розмірі 78 960,76 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 47 462, 40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 26 212,13 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1050,00 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 3736,23 грн. (процентна складова) та судові витрати в розмірі 789,61 грн. (а.с.56). Звернувшись до суду з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначає, що в порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором № б/н від 13.01.2012 року належним чином не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку із чим станом на 07 жовтня 2018 року має заборгованість в розмірі 248946 грн. 40 коп., яка складається з: 44614,10 грн. - заборгованість за кредитом; 201532,30 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2800 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Посилаючись на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2012 року в розмірі 114536 грн. 16 коп. станом на 07.10.2018 року, яка складається з: 44 614,10 грн. - заборгованість за кредитом; 69 922,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 13.01.2012 року по 31.05.2017 року. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що за рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 12.05.2015 року, яке набрало законної сили 25.05.2015 року, заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2012 року в розмірі 78 960,76 грн. станом на 16.03.2015 року, яка складається з: заборгованості за кредитом - 47 462, 40 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 26 212,13 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1050,00 грн., штрафу 500 грн. (фіксована частина), штрафу 3736,23 грн. (процентна складова) стягнута з [PERSON] у повному обсязі, повторне стягнення з нього кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 13.01.2012 року (як зазначено у позові) по 16.03.2015 року (дата станом на яку було визначено заборгованість, що стягнута вказаним рішенням суду) всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов'язання, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 44 614,10 грн. та відсотків за користування кредитом за період з 13.01.2012 року по 16.03.2015 року в сумі 26 212,13 грн. є необґрунтованими. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Згідно з частиною першою ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Постановою головного державного виконавця ВДВС Приморського РУЮ Запорізької області Макаренко Я.О. від 28.03.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/326/364/2015, виданого 31.07.2015 року Приморським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 78 960,76 грн., закінчено, оскільки виконавчий документ виконано в повному обсязі (а.с.59). Таким чином судом встановлено, що з [PERSON] у примусовому порядку, на виконання рішення Приморського районного суду Запорізької області від 12.05.2015 року, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2012 року в розмірі 78 960,76 грн. станом на 16.03.2015 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 47 462, 40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 26 212,13 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1050,00 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 3736,23 грн. (процентна складова), у зв'язку із чим 28.03.2016 року виконавче провадження закрито. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом за період з 17.03.2015 року по 27.03.2016 року. У період з 17.03.2015 року по 27.03.2016 року (377 днів) процентна ставка за Кредитним договором становила 30,0% на рік. З розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено у Кредитному договорі (п. 2.1.1.12.6.), денна процентна ставка становить 0,083%. Заборгованість за процентами за період з 17.03.2015 року по 27.03.2016 року є добутком: 47 462, 40 грн. х 377 днів (з 17.03.2015 року по 27.03.2016 року включно) х 0,083% та дорівнює 14851,46 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом за період з 17.03.2015 року по 27.03.2016 року в сумі 14851,46 грн. Враховуючи викладене, враховуючи, що у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти за користування кредитом за період з 13.01.2012 року по 16.03.2015 року при наявності судового рішення про стягнення цих сум, розглядаючи справу у межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 17.03.2015 року по 27.03.2016 року в сумі 14851,46 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 44 614,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 55070 грн. 60 коп. необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674 - УІ). При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762 грн. (а.с.1). Судовий збір на користь позивача підлягає стягненню з відповідача - [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 228,53 грн. (14851,46 грн. х 100% : 114536,16 грн.) = 12,97%; (12,97% х 1762 грн.= 228,53 грн.).

Outcome: partial