Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі позивач, Банк) звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] (далі відповідач) заборгованості в розмірі 111\~196,06 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем з метою отримання банківських послуг укладений договір № б/н від 18.08.2008, згідно з яким відповідач отримав від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору (заяви) відповідач зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 28.02.2018 дорівнює 111\~196,06 гривень, з яких 7227,67 гривень - заборгованість за кредитом, 94559,42 гривень заборгованість по процентам за користування кредиту, 3875,82 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 гривень штраф (фіксована частина) та 5283,15 гривень - штраф (процента складова). Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, за змістом позовної заяви не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення судом. Відповідач та його представник надали заяву про розгляду справи за їх відсутністю, а також заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову, оскільки банк звернувся до суду з позовом з пропуском трирічного строку позовної давності. Також відповідачем в особі представника наданий відзив на позовну заяву, доводи незгоди зводяться до того, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 18.08.2008, де Позивач визначив борг Відповідача станом на 28.02.2018 у розмірі 111 196,06 грн, вказівки на реквізити платіжної картки та/або карткового рахунку розрахунок боргу не містить; підписана начебто відповідачем заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку є нечитабельною. На думку відповідача та його представника, відсутність належних і допустимих доказів виникнення саме кредитних правовідносин, нікчемність кредитного договору виключають можливість задоволення позову, який по суті ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях, із тих правових і фактичних підстав і в тих межах, в яких він був предявлений. Банком до суду надіслана відповідь на відзив, в якій зазначено таке. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч.2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладення Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Позивач зауважує, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. З наданої до суду виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже, й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Щодо строку позовної давності позивачем зауважено, що відповідно правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності за ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно з довідкою про картки клієнта [PERSON] (ІПН [NUMBER]) згідно кредитного договору б/н від 18.08.2008 отримав картки №4149437315485852, 4149437807813975, 5168755350850778, остання з яких має термін дії до останнього дня 08.2017. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи підтверджено, відповідачем не спростовано, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н від 18.08.2008, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 7400 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишу заборгованості за кредитом, шляхом підписання анкети-заяви (а.с.8-9). За змістом вказаної заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею і банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.06.2012 вбачається, що відповідач станом на 28.02.2018 має заборгованість за наданим кредитом в розмірі 111\~196,06 гривень, з яких 7227,67 гривень - заборгованість за кредитом, 94559,42 гривень заборгованість по процентам за користування кредиту, 3875,82 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 гривень та 5283,15 гривень штраф (фіксована частина) та штраф (процента складова) відповідно. За змістом розрахунку та наданої виписки по особовому рахунку сальдо простроченої заборгованості за кредитом, починаючи з 19.08.2008, періодично змінюється, в деякі місяці дорівнює 0,00 та лише з 31.12.2014 відповідний показник стабільно дорівнює 199,22 грн. За змістом Умов та правил надання банківських послуг відповідачі зобовязується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ; до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики (параграфа 1 цієї глави), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також суд зазначає, що згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ст.ст.526-527, 530 ЦК України (глава 48 - виконання зобовязання) зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положенням ч.1 ст.625 ЦК України (глава 51 правові наслідки порушення зобовязання; відповідальність за зобовязання) передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем взятих на себе обовязків із погашення кредиту та процентів за користування кредитом в заявленому розмірі. Наведені відповідачем доводи встановлені судом обставини не спростовують. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи зобовязані скасувати зазначеним у зазначеній статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідач зареєстрований та постійно проживає в с.Сонцівка (до 2016 року с.Красне) Покровського району (Красноармійського району) Донецької області. За змістом п.8 ч.2 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275-р на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», село Красне Красноармійського району Донецької області визначено КМУ у вказаному Переліку. Відтак, на відповідача поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми нарахованої пені та комісії в сумі 3875,82 грн. та судових штрафів в сумі 5533,15 грн. є безпідставними. З приводу наданого відповідачем письмового клопотання про застосування строків позовної давності до вимог, предявлених до нього позивачем, суд зазначає таке. Як зазначено вище, відповідно до укладеного договору № б/н від 18.08.2008 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Суд зазначає, що за змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В порушення наведених процесуальних приписів позивачем не надано до суду відомостей та доказів на їх підтвердження щодо номеру картки (карткового рахунку), на яку був перерахований відповідний кредитний ліміт, строк дії виданої позивачем відповідачу первісної картки та даних щодо перевипуску картки на новий термін дії саме задля виконання договору № б/н від 18.08.2008. Відомості зазначені в довідці банку від 27.05.2018, за змістом якої [PERSON] отримав згідно кредитного договору від 18.08.2008 картки №4149437315485852, 4149437807813975, 5168755350850778, остання з яких має термін дії до останнього дня 08.2017, у взаємозвязку з наданою випискою по рахунку не дозволяє дійти висновку, що картки № 4149437807813975, 5168755350850778 видані саме за кредитним договором від 18.08.2008. Як вбачається з розрахунку та виписки по рахунку, наданих позивачем до позову, останній платіж був здійснений позивачем в листопаді 2014 року. Позивач вказані обставини належними та допустимими доказами не спростував. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд зазначає, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту\~перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 16.08.2018 по справі №641/12249/13-ц (провадження №61-10016св18) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74188367). Відповідно до законодавства, що регулює кредитні правовідносини, облік всіх операцій за договором банківського кредиту покладений на кредитора. Отже, саме банк зобов'язаний надати суду документи, в яких встановлено суму кредитного ліміту, підтвердження щодо отримання кредитної картки, строк дії карти, виданої відповідачу, докази продовження строку дії такої карти, проте, таких документів, як зазначено вище, позивач суду не надав. З позовом банк звернувся 04.04.2018, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Окремо суд зазначає, що Верховний Суд України\~16.11.2016 у справі за №6-2469цс16 зробив правовий висновок посилаючись на практику Європейського суду з прав людини. Зокрема суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Тобто, застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~\~ у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Таким чином, оскільки відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності, причини пропущення позовної давності позивачем в позові не наведені, суд вважає необхідним застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, оскільки в позові відмовляється, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed