Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.04.2016 року у сумі 14465,35 грн станом на 23.11.2020 року та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 27.04.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач кредит своєчасно не повернув внаслідок чого утворився борг, який станом на 23.11.2020 року становить 14465,35 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Ухвалою судді від 05 лютого 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на адресу поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 27.04.2016 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку /а.с.16/. До кредитного договору банк додав /а.с.17,18-72/ Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карта Універсальна «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з наданими позивачем розрахунками /а.с.10-12,13/, вбачається, що станом на 23.11.2020 року [PERSON] має перед АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.04.2016 року року, яка становить 14465,35 грн, з яких: 14465,35 грн- заборгованість за простроченим тілом кредиту. З цих розрахунків вбачається, що [PERSON] отримала від АТ КБ «Приватбанк» у кредит кошти в загальній сумі 13881,71 грн, а повернула остання 16515,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна» та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У зазначеній заяві позичальника від 27.04.2016 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Згідно правового висновку Великої палати Верховного суду, викладеного в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), слідує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Факт користування кредитною карткою та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків тощо. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з кредитного договору б/н від 27.04.2016 року, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а має іншу правову природу. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Зважаючи на те, що для стягнення процентів за користування кредитом і неустойок правові підстави відсутні, так як позивач не пред`явив таких вимог, та сторони не досягли по них згоди у письмовій формі (правове обґрунтування цього висновку наведене вище), отримані кошти [PERSON] фактично повернула, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed