Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просить: - визнати незаконним та скасувати п.п. 5.21. п. 5 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради пятого скликання від 31.03.10 року № 17 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам»; - визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 858618 на земельну ділянку площею 0,0959га виданий на імя [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва в місті Бердянську по вул.Макарова, 77-г7 вартістю 498181,32 грн. та таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю: - визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 800874 від 03.08.10 року на земельну ділянку площею 0,0959 га, виданий на імя [PERSON] для індивідуального дачного будівництва; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку вартістю 498181,32 грн. площею 0,0959 га, яка знаходиться в м.Бердянськ по вул..Макарова, 77-г7, кадастровий номер 2310400000:08:006:0133. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за результатами прокурорської перевірки встановлено, що п.п. 5.21. п. 5 рішення Бердянської міської ради № 17 від 31.03.10 року затверджено проект відведення земельних ділянок та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,0959га. з присвоєнням поштової адреси: вул.Макарова, 77-г7. На підставі вказаного рішення 29.04.10 р. за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстровим номером 011026500446 державного акту на право власності серії ЯК 858618 на зазначену земельну ділянку. Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1105 від 06.06.10 р. земельна ділянка була відчужена [PERSON]. На підставі вказаного договору Управлінням виготовлений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 800874, який був зареєстрований 03.08.10 р. за № 011026500891. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2036 від 21.06.11 р. земельна ділянка відчужена [PERSON]. Прокурор зазначає, що земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, про що зазначено у проектній документації із землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. В порушення вимог ст.ст. 51, 58-60, 118 Земельного кодексу України проектна документація із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обовязкової державної експертизи, як це передбачено ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Вказує, що згідно схеми місцезнаходження виділеної земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою, остання знаходиться в межах міста Бердянська, на території Бердянської коси в межах визначеної ст. 88 Водного кодексу України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, що суперечить ст.ст. 85, 90 Водного кодексу України, ст. 59 Земельного кодексу України і підтверджується матеріалами землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Також, у затвердженому оскаржуваним рішенням ради проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Крім цього, при затвердженні оскаржуваним рішенням ради проекту землеустрою були порушені вимоги містобудівного законодавства, оскільки забудова та використання території населених пунктів повинні відповідати Генеральному плану відповідного населеного пункту. За даними Генерального плану міста Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.09 року, за адресою виділеної земельної ділянки передбачено розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку, зелених насаджень загального користування. Зазначає, що відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах також передбачена пунктом 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». На час прийняття оскаржуваного рішення посадовими особами виконавчого комітету Бердянської міської ради не розроблена та міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м.Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Прокурор вважає, що [PERSON] незаконно набула право власності на земельну ділянку по вул.Макарова, 77-г7 в м.Бердянськ, в звязку з чим не мала права проводити її відчуження на імя [PERSON], який, в свою чергу, не мав права проводити відчуження земельної ділянки на імя [PERSON], у якої належить витребувати земельну ділянку. В судове засідання прокурор Бердянської міжрайонної прокуратури [PERSON] надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Бердянська міська рада в судове засідання представника не направила. Повідомлена. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися. Повідомлені шляхом направлення повісток-викликів за зареєстрованим місцем проживання (перебування) та шляхом публікації оголошення в друкованому засобі масової інформації. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням вісімдесятої сесії Бердянської міської ради пятого скликання № 17 від 31 березня 2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», затверджено проект відведення земельних ділянок та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0959 га. з присвоєнням поштової адреси: вул..Макарова, 77-г7. На підставі вказаного рішення за [PERSON] 29 квітня 2010 року за реєстраційним номером 011026500446 проведено державну реєстрацію державного акту на право власності серії ЯК № 858618 на зазначену земельну ділянку. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1105 від 06 червня 2010 року № ВМХ № 065916 [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0959 га. за адресою: м.Бердянськ вул.Макарова, 77-г7. На імя [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 800874, який зареєстровано 03 серпня 2010 року за реєстраційним номером 011026500891. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2036 від 21 червня 2011 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,0959 га. за адресою: м.Бердянськ вул.Макарова, 77-г7. Відповідно до ст.ст. 13, 14, 19 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що обєктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Згідно з положеннями ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Згідно ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Згідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обовязковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Відповідно до ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватись на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищезазначеними нормами встановлено розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та заборону надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Згідно п. 10 та п. 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як два кілометри від урізу води. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України (справа № 6-16цс14 від 21.05.14 р.) та є обовязковою для застосування всіма судами України. Суд приходить до висновку, що [PERSON] незаконно набула право власності на спірну земельну ділянку та не мала права здійснювати відчуження її іншій особі. Враховуючи той факт, що договори купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладені 06 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], та 21 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] спрямовані на протиправне відчуження обєкта права українського народу - земель прибережної захисної смуги, які не підлягають передачі з державної до приватної власності, вказані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто нікчемними. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобовязана його повернути. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем порушення Бердянською міською радою при прийнятті рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки вимог чинного законодавства, у тому числі ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення підлягають обовязковій державній експертизі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved