Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

В березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 49713 грн. 12 коп. за кредитним договором б/н від 27.02.2012 року, яка складається з наступного: 1943 грн. 53 коп. заборгованості за кредитом; 40536 грн. 39 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 4389 грн. 72 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2343 грн. 48 коп. штраф (процентна складова). Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. За умовами кредитного договору позичальник зобовязувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом протягом терміну дії картки. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого й виникла заборгованість. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 липня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту від 27 лютого 2012 року у розмірі 49713 грн. 12 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн., а всього 51313 грн. 12 коп. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не застосував строк позовної давності, хоча відповідачем і було заявлено клопотання про його пропущення. Договору про збільшення строку позовної давності між сторонами укладено не було. Апелянт визнає, що останній платіж нею було здійснено 29 грудня 2012 року в розмірі 140 грн., більше жодних погашень по даному кредиту вона не здійснювала. Розрахунок наданий банком в частині зазначення сплати відповідачем 10 грн. 28 коп. 12 червня 2014 року судом не може бути прийнято до уваги, оскільки цей факт заперечується відповідачем, а банком не надано суду підтвердження сплати цією суми квитанціями, касовими ордерами та іншими документами. Також апелянт зазначає, що автоматичне неодноразове продовження дії картки позивача, якщо таке мало місце, не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Крім того, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції належним чином не вмотивоване. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У відповідності зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. [PERSON] ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року виникла заборгованість на загальну суму 49713 грн. 12 коп., яка включає заборгованість по тілу кредиту 1943 грн. 53 коп., несплачені проценти 40536 грн. 39 коп., штраф 2843 грн. 48 коп., пеню та комісійні 4389 грн. 72 коп. З таким висновком частково погоджується колегія суддів апеляційного суду. Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року [PERSON] підписала анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. [PERSON] умов даної Анкети відповідач виявила бажання отримати кредитний ліміт по платіжній карті Кредитка «Універсальна»/Gold на 600 грн. (а.с.6). [PERSON] з [PERSON] обслуговування кредитних карт «Універсальна» пільговий період по даній платіжній картці становить до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) 2,5%, з 01 квітня 2013 року 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року 3,5%. Обовязковий щомісячний платіж становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01 квітня 2014 року 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). Щомісячна комісія за обслуговування 500 грн. З 01 червня 2012 року щомісячна комісія за обслуговування (з 01 квітня 2013 року членський внесок за участь в GoldКлубі) 20 грн./місяць. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів дорівнює по пені 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн., щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; пеня 0,0233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Також передбачено штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.7). Заперечуючи проти позову, [PERSON] просила суд першої інстанції застосувати наслідки спливу позовної давності до даних правовідносин, оскільки вважала, що останнє добровільне вчинення нею дій з метою погашення заборгованості по даному кредиту відбулося 29 грудня 2012 року, а тому строки позовної давності пропущено. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 лютого 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року наданого суду першої інстанції позивачем вбачається, що фактично відповідач перестала сплачувати кошти по договору кредиту ще в 2012 році (а.с.4-5). [PERSON] ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно положень ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму кредиту, про що остання й не заперечує. Відповідач отримав позику, використавши її за призначенням, але зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконував, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. [PERSON] положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п.4 ч.1ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ч.3 ст.551 ЦК України та що необхідно стягнути з відповідача заборгованість у повному обсязі. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. [PERSON] зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Апеляційним судом встановлено, що відповідачем [PERSON] була отримана кредитна карта №5211537406498977980 строком дії до листопада 2015 року, що підтверджується витягом з програмного комплексу банку про видачу карти, зокрема, скріншотом (фото) екрану ПК з відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.100). [PERSON] не зверталась до Банку з заявою про закриття карткового рахунку, тому колегія суддів вважає, що строк дії картки до листопада 2015 року є дійсним, а доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не застосовано строк позовної давності не заслуговують на увагу. Таким чином, відповідач умови укладеного договору не виконувала в наслідок чого і виникла заборгованість. Також суду апеляційної інстанції було надано розрахунок заборгованості за договором №SAMDN50000058792101 від 27 лютого 2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року. [PERSON] даного розрахунку, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 1943 грн. 53 коп., загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року 39807 грн. 65 коп., нарахований штраф фіксована частина 500 грн. та процентна складова (5%) 2087 грн. 56 коп., а всього 43338 грн. 74 коп. (а.с.94-99). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). [PERSON] ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі №6-2003цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, апеляційний суд вважає, що вірним є розрахунок заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанком», який надано апеляційному суду, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнутої судом суми заборгованості, стягнувши 43338 грн. 74 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 1943 грн. 53 коп., за відсотками за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року 39807 грн. 65 коп., нарахований штраф фіксована частина 500 грн. та процентна складова (5%) 2087 грн. 56 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1600 грн.

Outcome: partial