Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

В березні 2021 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просили суд усунути позивачам перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядженням квартирою [ADDRESS] , не пов`язані із позбавленням володіння, шляхом виселення відповідача із квартири без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути із відповідача на користь кожного із позивачів судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що батько позивачів був власником квартири [ADDRESS] . На даний час на підставі договору дарування, позивач [PERSON] є власником Ѕ зазначеної квартири, позивач [PERSON] - ј зазначеної квартири, а позивач [PERSON] - ј частини зазначеної квартири. Позивачі вказують, що їх брат - [PERSON] (відповідач), ніколи не був ані власником, ані співвласником цієї кватири. На даний час в квартирі зареєстровані позивачі, відповідач, діти відповідача, його колишня дружина, а також батько позивачів та відповідача. Фактично в квартирі проживають позивачі, відповідач та їх батько. Позивачі вказують, що відповідач, будучи зареєстрованим та проживаючи у квартирі не сплачує комунальні та інші платежі, фактично веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не дотримується ані вимог громадської санітарії у місцях загального користування, ані у житлових кімнатах спірної квартири, ані правил особистої гігієни. Відповідач провокує скандали та вступає в бійки із позивачами, законними співвласниками квартири. Крім того, відповідач, проживаючи у квартирі та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння завдає шкоди майну в квартирі. З огляду на викладене, позивачі вказують на наявність підстав для виселення відповідача, в зв`язку з чим вони вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями не звертався. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та третьої особи. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності був власником квартири [ADDRESS] . На даний час на підставі договору дарування, укладеному 28.08.2020 року між [PERSON] та позивачами, - позивач [PERSON] є власником Ѕ зазначеної квартири, позивач [PERSON] - ј зазначеної квартири, а позивач [PERSON] - ј частини зазначеної квартири. Сторони - позивачі та відповідач, - є рідними братами між собою. Відповідач [PERSON] не є власником зазначеної квартири, однак, зареєстрований та фактичноо проживає в ній, що підтверджується матеріалами справи. Звертаючись до суду з позовом про виселення відповідача із квартири, позивачі, як на підставу своїх вимог, посилаються на те, що відповідач, будучи зареєстрованим та проживаючи у квартирі, - не сплачує комунальні та інші платежі, фактично веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не дотримується ані вимог громадської санітарії у місцях загального користування, ані у житлових кімнатах спірної квартири, ані правил особистої гігієни, відповідач провокує скандали та вступає в бійки із позивачами. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Так, статтею 47 Конституції України проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. В Житловому кодексі України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК України). Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. Право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. До таких обставин можна було б віднести: систематичне руйнування чи псування колишніми членами сім`ї власника належного останньому житлового приміщення або використовування житла не за призначенням; систематичне порушення колишніми членами сім`ї власника житлового приміщення правил співжиття та етичних норм, що робить неможливим для власника проживання з ними у одній квартирі чи в одному будинку; невиконання колишніми членами сім`ї власника угоди про плату за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі); необхідність для власника у використанні належного йому жилого приміщення в будинку (квартирі) для проживання членів його сім`ї за умови неможливості спільного проживання з колишніми членами сім`ї. Враховуючи наведене, якщо член сім`ї власника житлового приміщення зареєстрований та проживає у цьому житловому приміщенні і внаслідок певних обставин створює власнику перешкоди у здійсненні права власності, права власника можуть бути поновлені шляхом задоволення його позовних вимог про припинення права на користування квартирою (припинення сервітуту) на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України (за наявності обставин, які мають істотне значення). Варто вказати, що в ході розгляду справи стороною позивачів не було надано суду достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині того, що відповідач не приймає участі в оплаті за житлово-комунальні послуги, зловживає алкогольними напоями, провокує бійки, систематично руйнує чи псує жиле приміщення, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання для інших з ним в одній квартирі. Крім того, стороною позивачів не надано суду доказів того, що вони звертались до компетентних органів з метою вжиття заходів запобігання і громадського впливу, та що ці заходи виявились безрезультатними. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та фактично проживає у квартирі, співвласниками якої є позивачі, доказів наявності у відповідача іншого майна відсутні. Суд вважає, що стороною позивачів не надано доказів, які б могли бути підставою для виселення відповідача зі спірної квартири, оскільки посилання позивача на те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, провокує бійки, систематично руйнує чи псує жиле приміщення, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання для інших з ним в одній квартирі, - не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність, допустимість, та достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що стороною позивачів не доведено належними і допустимими доказами обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачами по фактично понесеним.

Outcome: dismissed