Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. 01 листопада 2018 року від представника Позивача адвоката Анохіна В.О. надійшла Заява про уточнення позовних вимог до позовної заяви про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю в якій останній просив визнати за [PERSON] , [INFO] право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою звернення з позовом до суду було те, що позивач [PERSON] , зареєстрована та більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно користується Ѕ частиною квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала на підставі приватизації [PERSON] , колишній дружині [PERSON] , який після розлучення з [PERSON] одружився з позивачкою [PERSON] та згодом помер, після чого позивач успадкувала Ѕ частину квартири. Після смерті спадкодавця [PERSON] та його колишньої дружини [PERSON] , яка померла у 2012 році та станом на момент звернення позивача до суду на 1\\2 частину квартири ніхто не претендував та зареєстрований не був. Тому, позивач вважає, що існують всі законні підстави для визнання права власності на Ѕ частину квартири за набувальною давністю. Дніпровською міською радою подано відзив, з якого вбачається, що позовні вимоги задоволенню не підлягають через недобросовісність володіння, оскільки позивачу було відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] володіли по Ѕ частині квартири. Також представник Дніпровської міської ради вважає, що позивачем не доведено всіх обставин, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. За викладених обставин, представник Дніпровської міської ради вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в задоволенні позову просить відмовити. 28 січня 2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська залучено третю особу, яка не заявляє своїх вимог на предмет справу - [PERSON] , яка позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити через, те, що Ѕ частини квартири є власністю померлої [PERSON] , яка доводиться [PERSON] матір`ю, та входить до спадкової маси спадкодавця [PERSON] . Також, третьою особою долучено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-383/95 про вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] . Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від представника Дніпровської міської ради до суду надійшла заява, у якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Від представника третьої особи до суду надійшла заява, у якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ордеру № 983 від 17 лютого 1961 року [PERSON] , [INFO] , набув право власності 2-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] отримав свідоцтво про право власності від 01 вересня 1993 року № ж 2801 на квартиру [ADDRESS] . Згідно вищезазначеного свідоцтва був складений та виданий технічний паспорт № 114-2 від 18 жовтня 1993 року. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 19 жовтня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19 жовтня 1994 року № 688 серія [NUMBER] . 24 жовтня 1998 року [PERSON] одружився з [PERSON] , Позивачем у справі, що підтверджується свідоцтво про одруження від 24 жовтня 1998 року серії [NUMBER] . [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20 лютого 2001 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 2904 від 29 січня 2010 року виданої [PERSON] . Також, в цій довідці зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована також й [PERSON] , [INFO] зареєстрована за вищевказаною адресою з 29 листопада 1988 року. 18 січня 1995 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-383/95 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, позовні вимоги задоволено та вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Доказів виконання судового рішення сторонами до суду не надано. 15 березня 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській обл. про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 4 жовтня 2010 року у справі № 2-9904/10 було встановлено, що [PERSON] з 1993 року не проживала за адресою: [ADDRESS] , що стало підставою задоволення позовних вимог та скасовано реєстрацію місця проживання [PERSON] та визнав такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 15.11.2010 року, та не оскаржувалося. [INFO] р. [PERSON] помер та Позивач [PERSON] , успадкувала Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] , як частка спільної власності, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2018 року № 112014341 та свідоцтвом про право на спадщину від 21.12.2017 року. [INFO] померла [PERSON] . 28.02.2019 року [PERSON] подано позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. З огляду на те, що [PERSON] , одружився з Позивачем 24.10.1998 року, та з 20.02.2001 року Позивач зареєстрована за адресою [ADDRESS] суд дійшов висновку про добросовісність, відкритість та безперервність володіння [PERSON] понад десятирічний термін Ѕ частиною квартири, право власності на яку, станом на момент розгляду справи ані Дніпровською міською радою (відповідачем по справі), ані [PERSON] (третьою особою у справі) не доведено. Факт належного утримання [PERSON] квартири понад десятирічний термін підтверджується рахунками та квитанціями про сплату комунальних послуг та послуг з утримання будинку, копії яких долучені до матеріалів справи, а оригінали були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.13 Європейської конвенції з прав людини Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Кодексом. Набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. За частиною 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved