Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

В 2016 році [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила поновити її порушене право та малолітнього [PERSON], [INFO], на користування квартирою № 162 житлового будинку № 145 по вулиці Салтівське шосе в м. Харкові шляхом вселення; зобовязати відповідача не перешкоджати позивачу та її малолітньому сину не перешкоджати перебувати в квартирі. В подальшому позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], в якому просила поновити її порушене право та малолітнього [PERSON], [INFO], на користування квартирою № 162 житлового будинку № 145 по вулиці Салтівське шосе в м. Харкові шляхом вселення; зобовязати відповідача не перешкоджати позивачу та її малолітньому сину не перешкоджати перебувати в квартирі; визнати недійсним заповіт [PERSON], на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 07 серпня 2015 року за реєстром № 1658. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона та її малолітній син [PERSON], [INFO] зареєстровані та постійно мешкали в квартирі № 162 житлового будинку № 145 по вулиці Салтівське шосе в місті Харкові. Власником квартири була її мати [PERSON], яка померла 21 вересня 2015 року. В цій же квартирі зареєстрована позивач [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, та її син [PERSON], [INFO]. Спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 45,2 кв.м, житлова площа 27,7 кв.м, кімнати окремі. В цій квартирі позивач, її сестра та їх спільна мати [PERSON] мешкали з травня 1997 року. З січня 1986 року до травня 1997 року вони мешкали в трикімнатній квартирі [ADDRESS]. Зазначена квартира була приватизована та знаходилася у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Квартиру [ADDRESS], мати продала в квітні 1997 року. Для вчинення правочину вона отримала дозвіл від виконкому Київської районної ради на продаж частини квартири від імені неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] № 79-12 від 01.04.1997 року. При отриманні дозволу мати ввела орган опіки в оману, заявивши, що їде з дітьми в м. Полтаву. Натомість вона купила спірну квартиру, яка є меншої площі та має менше кімнат, чим значно погіршила умови проживання позивача. Крім того, позивач була позбавлена власності. Мати погрозами змусила позивача написати заяву, що вона не проти продати квартиру [ADDRESS]. Ані батько позивача, ані батько відповідача дозволу на продаж частки квартири дітей не надавали. В спірній квартирі позивач зареєстрована з моменту купівлі цієї квартири та її син зареєстрований з народження. Мати позивача зловживала спиртними напоями, постійно влаштовувала скандали, намагалася її бити. Позивач часто ночувала у бабусі, але після смерті бабусі мати продала її дім, гроші пропила з черговим чоловіком. Мати неодноразово виходила заміж, уваги дочці не приділяла. Мати брала дочок до себе по черзі. В 2008 році позивач зробила в квартирі капітальний ремонт. Мати навіть в той час в квартирі не була. З 2010 року знаходитися в квартирі [ADDRESS] стало важко і намагаючись створити належні умови для життя для себе та свого новонародженого сина позивач тимчасово уклала договір оренди на кімнату 9 кв.м в приватному будинку. Спірну квартиру вона регулярно навідувала, сплачувала борги за комунальні послуги, отримувала в дільниці КП «Жилкомсервіс» довідки для оформлення допомоги на новонароджену дитину. Мати завжди казала, що після смерті її квартира буде належати позивачу та її сестрі відповідачу. Остання також не могла жити постійно в спірній квартирі з 2009 року, бо мати пиячила зі співмешканцем та влаштовувала нестерпні умови для проживання. Останнім часом мати хворіла. Позивач навідувала її, давала гроші на ліки, але жити в квартирі не могла, бо боялася за психічне здоровя свого сина. Мати, [PERSON] померла 21 вересня 2015 року. Позивач повністю організувала похорон. Через день вона прийшла до спірної квартири, але її не пустили, причину не пояснили. До спірної квартири після похорону вселилася відповідач зі своєю родиною. Позивачу стало відомо, що відповідач, використавши стан здоровя матері (тяжке онкологічне захворювання та стан постійного алкогольного спяніння) в результаті чого, на думку позивача, мати не могла повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними, змусила [PERSON] залишити заповіт на користь відповідача [PERSON] Заповіт посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 07 серпня 2015 року за реєстром № 1658. Мати померла внаслідок онкологічного захворювання. Від дня складення заповіту та до її смерті минув дуже короткий термін. Маючи важке захворювання, яке призвело до смерті, на думку позивача, мати не могла повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними. Воля її була пригнічена психотропними та знеболюючими препаратами, що призначаються при онкологічних захворюваннях. Тому, на думку позивача волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. До смерті матері, вона та сестра визнавали право позивача та її сина користуватися квартирою, і лише після смерті матері відповідач стала перешкоджати проживанню позивача в спірній квартирі. Іншого власного житла ані позивач, ані її син не мають. (т.1 а.с. 52-57). В травні 2016 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю [PERSON], визнати [PERSON], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою 162 в буд. № 145 по вул. Салтівське шосе в м. Харкові. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на ті обставини, що [PERSON] та згодом її малолітній син [PERSON], [INFO], вселилися та зареєстрували своє місце проживання та певний час мешкали в квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності. 21 вересня 2015 року померла [PERSON]. За життя вона склала заповіт, відповідно до якого заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON], [INFO] Внаслідок чого 26 квітня 2016 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з квартири [ADDRESS] та зареєструвала відповідне право в передбаченому законом порядку. Таким чином, на момент розгляду справи [PERSON]М, є одноосібним власником спірної квартири. Водночас, після переходу права власності на відповідне житло, [PERSON] та її малолітній син [PERSON] не знялися з реєстрації місця свого проживання за вказаною адресою. Так, позивач вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих осіб. У разі виникнення наміру позивача відчужити житло, зазначена реєстрація місця проживання відповідача та її сина у квартирі перешкоджатиме у здійсненні відповідних дій. Позивач як одноосібний власник, права якого порушуються знаходженням на реєстраційному обліку відповідача та її малолітнього сина за вказаною адресою, має право усунути перешкоди в такому користуванні та розпорядженні майном шляхом примусового зняття з реєстрації місця проживання вказаних осіб за відповідною адресою. Крім того, у відповідача та її малолітнього сина відсутні правові підстави користування майном. Будь-яких угод щодо користування відповідачами житлом позивача між сторонами спору не укладалося. Крім того, [PERSON], [PERSON] є такими, що втратили право користування житлом задовго до переходу права власності до позивача як члена сімї попереднього власника з огляду на відсутність без поважних причин понад один рік у спірному житлі (т.1 а.с. 69-74). Ухвалою суду від 23.06.2016 року первісний та зустрічний позови обєднані в одне провадження (т.1 а.с. 89-90). За розпорядженням керівника апарату суду № 01-08/18 від 22.06.2017 проведено повторний автоматичний розподіл справи, справа передана на розгляд судді Харченко А.М. (т.1 а.с. 223). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі виданої довіреності, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги [PERSON], посилаючись на вищенаведене, та просили їх задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнали. Крім того, зазначили, що [PERSON] використала стан здоровя матері, хворої на онкологію, щоб отримати заповіт. Воля матері внаслідок ліків була пригнічена. В липні 2015 року [PERSON] почала лікуватися, 07 серпня 2015 року склала заповіт. Вважають, що вона мала тимчасовий психічний розлад. Позивач тимчасово не мешкала в спільній квартирі, оскільки боялася мати. Її сину було 16 місяців, коли вона переїхала на найману квартиру. [PERSON] змінила замки в квартирі під час похорон матері. [PERSON] на обліку у ПНД не перебувала, на лікуванні не знаходилася, оскільки не виявляла бажання. При цьому вона все забувала, поводилася неадекватно. Недієздатною особою [PERSON] не визнавалася. В 2010 році виїхали з квартири разом з [PERSON]. Остання на той час не працювала. Свідоцтво про право на спадщину позивачу не видавалося, оскільки наявний заповіт. Крім того, позивач [PERSON] зазначила, що зареєстрована в квартирі 162 по Салтівському шосе, 145, але мешкає по Балаклейській, 14/2. З батьками вона мешкала по вулиці Шишківській, 6-а. Потім батьки розлучилися. Мати знову вийшла заміж, народила [PERSON]. Потім мати знову розлучилася. На час продажу квартири їй було 14 років. Вона далеко їздила до школи. Часом мешкала у бабусі, оскільки мати зловживала спиртними напоями, влаштовувала дебоші. Після школи пішла робити. Потім вона познайомилася з [PERSON], у них народилася дитина. Вона переїхала на винайману квартиру. Катерина після смерті бабусі переїхала в квартиру на Салтівському шосе. Потім її вигнала мати і вона переїхала на зйомну квартиру. В квартирі залишилися її особисті речі. Після смерті матері 21 вересня 2015 року її до квартири не пускають, оскільки змінили замки. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не зверталася. Власником квартири на цей час є [PERSON]. Крім того, надали письмові пояснення (т.2 а.с. 6-9). Представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги [PERSON] за зустрічним позовом в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просила зустрічний позов задовольнити. В задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Крім того, зазначила, що [PERSON] вселилася в спірну квартиру як член сімї колишнього власника. За захистом своїх прав через неможливість проживати в квартирі внаслідок поведінки матері нікуди не зверталася. Мати сторін [PERSON] повідомила про заповіт за життя. Крім того, надала письмові заперечення проти позову про визнання заповіту недійсним (т.2 а.с.10-11). Третя особа - Управління служб у справах дітей Харківської міської ради направили суду клопотання, в якому просили розглядати справу за відсутності їх представника. Рішення прийняти з урахуванням інтересів дитини. Третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради направили суду клопотання, в якому просили розглядати справу відповідно до норм матеріального та процесуального права, за відсутності їх представника Суд, заслухавши пояснення представників сторін, позивача [PERSON], показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна ізольована квартира № 162 в буд. 145 по Салтівському шосе в м. Харкові, житловою площею 27,7 кв.м, загальною площею 45,2 кв.м, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Харківською державною нотаріальної конторою 08.07.1997 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-3774. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку, виданою дільницею КП «Жилкомсервіс» від 19.01.2016 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи, в спірній квартирі були зареєстровані [PERSON], власник, [PERSON], дочка, [PERSON], дочка, [PERSON], [INFO], онук, [PERSON], [INFO], онук (т.1 а.с.16). [PERSON] померла 21 вересня 2015 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (т.1 а.с 13). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла внаслідок онкологічного захворювання. Спадковим майном після її смерті є двокімнатна ізольована квартира № 162 в буд. 145 по Салтівському шосе в м. Харкові. Спадкоємцями першої черги після її смерті є її дочки [PERSON], [PERSON], що підтверджується копіями Свідоцтва про народження (а.с. 14,15). При цьому 07 серпня 2015 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON], 01.06.1990 року .народження (т.1 а.с. 135, 136). \~ \~ Крім\~того,\~ як зазначено у заповіті [PERSON], особисто її рукописним текстом, що заповіт прочитаний нею вголос, відповідає її волі та підписаний нею особисто. Заповіт посвідчений та записаний приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] зі слів [PERSON] Дані обставини позивачем [PERSON] не спростовано. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини [PERSON] не зверталася. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 23.03.2016 року, яка розяснила [PERSON] право звернутися до нотаріуса оформити спадщину, у разі наявності права на обовязкову частину в спадковому майні згідно з ст. 1241 ЦК України (т.1 а.с. 59). Згідно\~ з ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвала суду від 22.12.2016 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] повернута відділенням судово-психіатричної експертизи № 18 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 без виконання, оскільки у відповідь на їх клопотання не були надані необхідні для проведення експертизи відомості про звернення [PERSON] за життя за амбулаторною психіатричною медичною допомогою за місцем проживання (психоневрологічний диспансер). 14.02.2017 р. 18 відділенням судово-психіатричної експертизи КЗОЗ Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 3 отримана спрямована судом копія заяви [PERSON] (позивачки по справі) від 02.02.2017 р., що містить відомості про відмову її матері, [PERSON], проходити лікування від алкогольної залежності. Дана інформація не носить офіційного характеру і не відповідає клопотанню відділення судово-психіатричної експертизи (т.1 а.с. 184). В подальшому позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні відмовилися від проведення посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON], оскільки остання у психоневрологічному диспансері на обліку не перебувала та в психіатричній лікарні не лікувалася. Суд вважає, що [PERSON] не надано доказів абсолютної неспроможності в момент підписання заповіту [PERSON] через її психічний стан вчиняти таку дію. Згідно з частинами першою та другою статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК Украхни щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). За таких обставин вважати, що заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] не відповідав її волевиявленню не можна. Отже, підстав для визнання заповіту недійсним не вбачається. Враховуючи вищенаведене, позов [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], в цій частині задоволенню не підлягає. 26 квітня 2016 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з квартири [ADDRESS] (т.1 а.с. 78). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що був у близьких стосунках з позивачем [PERSON], є батьком її дитини. Разом вони мешкали чотири роки у найманій квартирі. Разом вже не мешкають вісім років. В квартирі на Салтівському шосе мешкали на пятому поверсі будинку два періоди шість та три місяці. Крім того, в квартирі мешкала мати [PERSON]. Її сестра [PERSON] мешкала в Данилівці та іноді приїжджала в спірну квартиру. [PERSON] іноді потім жила в квартирі у мами, два роки жила на найманій квартирі. Свідок також був присутнім на похованні [PERSON] Поховання організувала [PERSON], прах теж вона забирала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є сином [PERSON] від попередніх стосунків. З [PERSON] знайомий 5-6 років. Він бував за адресою Салтівське шосе, 145. Квартиру може показати. В останнє там був на похованні матері [PERSON]. [PERSON] [PERSON] попросив його поміняти замок на вхідних дверях квартири. Він це зробив та віддав ключі. Крім того, показав, що [PERSON] мешкала в районі Одеської. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є подругами з [PERSON] з 2003 року. [PERSON] випивала, приводила чоловіків, тому [PERSON] з нею сварилася. Коли [PERSON] народила дитину, мешкала в квартирі по Салтівському шосе, 145 з мамою та чоловіком, а коли мати її вигнала, мешкала на найманій квартирі. Після смерті матері [PERSON], вони намагалися потрапити до квартири, але їм ніхто не відкрив. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є батьком [PERSON]. З колишньою дружиною вони мешкали в трикімнатній квартирі по вулиці Шишківській, 6-А. Потім дружина почала вживати спиртні напої, продала квартиру та стала мешкати в двокімнатній квартирі по Салтівському шосе. Іноді виставляла з дому дочку з дитиною на вулицю, а він їх забирав. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, в квартиру № 162 в буд. 145 по Салтівському шосе в м. Харкові позивач [PERSON] вселилася та зареєструвалася як член сімї - дочка власника на той час квартири [PERSON]. 10.08.2010 року вона зареєструвала у вказаній квартирі свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як зазначила позивач [PERSON], а також підтвердили в судовому засіданні свідки, в 2010 році [PERSON] разом з малолітнім сином виїхали з квартири та винаймали кімнату в будинку. На цей час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 квітня 2016 року. [PERSON] та її малолітній син [PERSON] не є членами сімї [PERSON], не проживають з нею разом та не ведуть спільне господарство. Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для задоволення позову [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], в частині поновити її порушене право та малолітнього [PERSON], [INFO], на користування квартирою № 162 житлового будинку № 145 по вулиці Салтівське шосе в м. Харкові шляхом вселення; зобовязати відповідача не перешкоджати позивачу та її малолітньому сину перебувати в квартирі та в задоволенні позовної заяви [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], до [PERSON] суд відмовляє в повному обсязі. Згідно з вищевикладеним, суд вважає можливим зустрічну позовну заяву [PERSON] задовольнити, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю [PERSON] шляхом визнання [PERSON] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою № 162 в буд. 145 по Салтівському шосе в м. Харкові, загальною площею 45,2 кв.м.

Outcome: approved