Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся до Кижво-Святошинського районного суду Київської області з первісним позовом до [PERSON] про усунення перешкоди в користуванні земельної ділянки та знесення самочинно збудованих споруд, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 02 червня 2009 року за реєстровим номером 1624 та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯД № 772235, зареєстрованого в Книзі записі реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0109947004551 від 21 серпня 2009 р., [PERSON] є власником земельної ділянки що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святшинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5 , загальною площею 0,2110 га. Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 34582318 від 05 березня 2015 року, показує, що, нерухоме майно, а саме: чотирикімнатна квартира, загальною площею 158,4 кв.м., житловою площею 78,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] з 11 жовтня 2010 року належить [PERSON] на праві приватної власності. 20 серпня 2014 р. на вищезазначеній земельній ділянці, яка на праві власності належить позивачу, виявлено самочинно побудоване капітальне підсобне приміщення. У відповідності до [PERSON] виявлення самочинного будівництва від 13 березня 2015 р., відповідно до якого було встановлено порушення, а саме: самочинно побудоване капітальне підсобне приміщення, розмірами 1.5 на 2.00, на земельній ділянці за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, що повністю придатне для використання у господарській діяльності громадянина [PERSON]. Позивач вказував що відповідачем було здійснено будівництво обєкту нерухомого майна без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, що є самочинним будівництвом. Таким чином, враховуючи, що самочинне будівництво здійснювалось без його узгодження з власником земельної ділянки, без узгодження такого будівництва з органами державного архітектурно-будівельного контролю, позивач вважав що його позовні вимоги обґрунтовані та такими, що мають бути задоволенні в повному обсязі. Посилаючись на норми Цивільного та Земельного кодексів України, а також на положення законів України «Про основи містобудування», «Про будівельні норми», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про оренду землі» позивач за первісним позовом просив зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,2110 га, розташованою за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5, шляхом знесення самочинно побудованого капітального приміщення, розмірами 1.5 х 2.00. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на сплату судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. Не погоджуючись з вимогами первісного позову, [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву з вимогами до [PERSON] про визнання права власності на частину земельної ділянки. Свої вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовував тим, що між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 06.08.2010 року за р.н. 2008, з однієї сторони, та [PERSON], 18.08.2010 року укладено Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1 Договору продавець передав у власність, а покупець прийняв в власність квартиру, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 1, загальною площею 158,4 кв.м., житловою площею 78,6 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат. Відповідно до п. 3 даного Договору продаж квартири вчинено за суму 425\~795 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, якій кореспондують положення ч. 1 ст. 377 ЦК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Тому позивач за зустрічним позовом просив визнати право власності [PERSON] на 1/9 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святшинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5, кадастровий номер земельної ділянки 3222485801:01:004:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Судові витрати стягнути з [PERSON] 18.06.2015 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надішли позовні заяви від третіх осіб що заявляють самостійні вимоги [PERSON] та [PERSON]. Свої вимоги останні обґрунтовували тим, що між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], з іншої сторони, 28.04.2010 року уклали Договорі купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1, 2 Договору продавець передав у власність, а покупці прийняли у власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 124,7 кв.м., житловою площею 86,2 кв.м., щ складається з чотирьох житлових кімнат. Відповідно до п. 7 даного Договору продаж квартир вчинено за домовленістю сторін за суму 334\~109 грн., які були сплачені покупцями продавцю до підписання цього договору в рівних частинах по 167\~054 грн. кожен. Право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру № 1, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5, підтверджується витягом КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області № 26187892 від 21.05.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, якій кореспондують положення ч. 1 ст. 377 ЦК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Тому треті особи що заявляють самостійні вимоги, просили визнати право власності [PERSON] та [PERSON] на 1/9 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5, кадастровий номер земельної ділянки 3222485801:01:004:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Судові витрати покласти на [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала, у вимогах зустрічного позову та позовів третіх осіб що заявляють самостійні вимоги просила відмовити. Позивач за зустрічним позовом [PERSON], його представник та представник третіх осіб що заявляють самостійні вимоги [PERSON] та [PERSON], вимоги первісного позову заперечували, вимоги зустрічного позову та позовів третіх осіб що заявляють самостійні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], направила до суду письмові заяви, в яких просили розгляд справи провести у їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та покази свідка, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають до задоволення, в той же час як зустрічний позов та позови третіх осіб що заявляють самостійні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 02 червня 2009 року за реєстровим номером 1624 та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯД № 772235, зареєстрованого в Книзі записі реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0109947004551 від 21 серпня 2009 р., [PERSON] є власником земельної ділянки що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святшинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5 , загальною площею 0,1210 га., кадастровий номер 3222485801:01:004:0033, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку. 28 квітня 2010 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON], [PERSON] (покупці), укладено Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1, 2 Договору продавець передав у власність, а покупці прийняли в власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 124,7 кв.м., житловою площею 86,2 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат. Право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру що розташована за адресою: [ADDRESS], підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 28 квітня 2010 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1 Договору продавець передав у власність, а покупець прийняла в власність квартиру, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 2, загальною площею 127,0 кв.м., житловою площею 87,4 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат. Право власності [PERSON] на квартиру що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 2, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів. 28 квітня 2010 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1, 2 Договору продавець передав у власність, а покупець прийняла в власність квартиру, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 3, загальною площею 127,1 кв.м., житловою площею 87,5 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат. 06 серпня 2010 року між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] (продавець) на підставі довіреності, та [PERSON] (покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1, 2 Договору продавець передав у власність, а покупець прийняв в власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 126,6 кв.м., житловою площею 87,3 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат. 18 серпня 2010 року між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] (продавець) на підставі довіреності, та [PERSON] (покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1 Договору продавець передав у власність, а покупець прийняв в власність квартиру, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 1, загальною площею 158,4 кв.м., житловою площею 78,6 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат. Право власності [PERSON] на квартиру що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 1, підтверджується витягом про держану реєстрацію прав та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів. 21 грудня 2011 року між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] (продавець) на підставі довіреності, та [PERSON] (покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1 Договору продавець передав у власність, а покупець прийняв в власність квартиру, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 4, загальною площею 126,6 кв.м., житловою площею 87,3 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат. Право власності [PERSON] на квартиру що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 4, підтверджується витягом про держану реєстрацію прав та витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів. 18 листопада 2014 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), укладено Договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1 Договору продавець передав у власність, а покупець прийняв в власність квартиру, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 А, кв. 5, загальною площею 127,8 кв.м., житловою площею 88,3 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат. [PERSON] витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний № 3742 від 28.04.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], власником чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. [PERSON] витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний № 3739 від 28.04.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], власником чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. 9.06.2015 року [PERSON] та іншими особами було направлено телеграму [PERSON] в якій пропонувалось йому зявитись 12.06.2015 року на 11 год. 00 хв. до нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 30/13, кім 32 для підписання угоди про відчуження земельної ділянки, розташованої по вул.. Незалежності, 5 с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області [PERSON] довідки про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.06.2015 року, вбачається що 12 червня 2015 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1210 га, кадастровий номер земельної ділянки: 322248501:01:004:0033, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, 5, в якості покупців. В звязку з тим, що продавець по вищезазначеному договору у приміщення за адресою: місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська (колишня вул. Воровського), буд. 30/13, офіс № 32, яка є адресою робочого місця нотаріуса, як приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, не зявився, у посвідченні договору купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, приватним нотаріусом було відмовлено. Представником позивача за первісним позовом, в судовому засіданні зазначено що, [PERSON] не вчинялись відповідні дії щодо оформлення відчуження земельної ділянки у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], хоча останніми пропонувалось укладення даного договору. Відповідно до листа Відділу містобудування та архітектури Києв-Святошинської районної державної адміністрації від 20.05.2015 р. № 149, містобудівні умови та обмеження на забудову земельних ділянок в с. Петрівське по вул. Незалежності, 5 та 5-а відділом не видавалось. [PERSON] листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 02.06.2015 р. за № 10/10-22/0206/02, вбачається що відповідно до інформації що є наявною в Департаменті за адресою: с. Петрівське, вул. Незалежності, 5-а, Києво-Святошинського району виданий сертифікат відповідності № 00000083 від 23.02.2010 року на обєкт будівництва «Індивідуальний житловий будинок блокового типу (нове будівництво)», за адресою: с. Петрівське, вул. Незалежності, 5-а, Києво-Святошинського району виданий сертифікат відповідності № 00000082 від 23.02.2010 року на обєкт будівництва «Житловий будинок блокового типу (нове будівництво)», за адресою: с. Петрівське вул. Незалежності, 5, Києво-Святошинськго району виданий сертифікат відповідності № 00000081 від 02.02.2010 року на обєкт будівництва «Житловий будинок блокового типу (нове будівництво)». [PERSON] Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19.06.2015 р. № 551, було повідомлено що на земельній ділянці яка розташована за адресою Київська область, Києво-Святошинський район с. Петрівське, вул. Незалежності, 5, розташовані житлові будинки під № 5 та № 5-А. Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 376 ЦК України визначає що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Пунктом «г» ч. 1 .ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. [PERSON] ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27 квітня 2007 року - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. [PERSON] правового висновку Верховного суду України здійсненого у постанові від 11 лютого 2015 року по справі № 6-2цс15, визначено що при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. [PERSON] цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. На підставі викладеного, суд, приходить до висновку, що у звязку із набуттям у власність квартир, тобто набуття права власності на частину будівлі за відповідними договорами купівлі-продажу, що знаходяться за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 та 5 А, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], стали власниками відповідних частин земельної ділянки загальною площею 0,1210 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Незалежності, буд. 5 (пять), кадастровий номер земельної ділянки 3222485801:01:004:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку. Тому суд, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON], про визнання права власності на частину земельної ділянки відповідно до вимог ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України підлягають до задоволення. Також, з цих же підстав до задоволення підлягають вимоги [PERSON] та [PERSON], які набули право спільної сумісної власності на відповідну квартиру, і яким пропорційно має належати частка у спірній земельній ділянці. В той же час, суд не знаходиться відповідних правових підстав для задоволення вимог за первісним позовом [PERSON] Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача за первісним позовом, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах [PERSON], та задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Враховуючи наведені обставини та

Outcome: approved