Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 грудня 2013 року між банком та відповідачем було укладено договір № б/н від 17.01.2012, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач вчасно кошти по кредитному договору не сплачував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. 18 грудня 2018 року сторони підписали Додаткову угоду № SAMDN52000129736736 відповідно до умов якої банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1 Додаткової угоди. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Посилаючись на те, що [PERSON] умови укладеного договору не виконав, в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2374 грн. 89 коп., заборгованості за відсотками в сумі 4342 грн. 22 коп. та заборгованість за пенею в сумі 16740 грн. 28 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача у примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в направленій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом виклику до суду через оголошення\~ на офіційному веб-сайті\~ судової влади України, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подав. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань. Згідно з п. 1 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Судом встановлено, що 20 грудня 2013 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Підписавши дану заяву, відповідач погодився, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг. 18 грудня 2018 року сторони підписали Додаткову угоду до кредитного договору № SAMDN52000129736736 . Відповідно до умов вказаної Додаткової угоди сторони узгодили, що сума заборгованості, яка виникла в період з дати укладання договору до дати підписання цієї угоди складає 29718 грн. 63 коп. Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 1992 грн. 22 коп., комісії на 0 грн., пені на 17892 грн. 77 коп., штрафу на 100 грн. 00 коп. Строк повернення кредиту до 25.03.2019. Відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%. Клієнт зобов`язується здійснити платіж на погашення заборгованості по договору у розмірі не менше 1500 грн у строк не пізніше 18.12.2018. Подальше погашення заборгованості здійснюється клієнтом шляхом здійснення платежів у розмірі 2744 грн. 57 коп. до 25 числа місяця протягом 3 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 2744 грн. 58 коп. Ця Угода згідно ст. 212 ЦКУ укладається під відкладальну обставину, а саме: у разі належного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених Договором та п. 1.5 угоди, вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п. 1.2 угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбачена п. 1.4 угоди. В разі прострочення виконання клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.1.5.2 угоди та/або будь-якого із зобов`язань, передбачених Договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п. 1.2 та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п. 1.4 угоди не застосовується. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею\~ 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1049, 1050ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, встановленому договору; якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Відповідно до ст.611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме - здійснив анулювання частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту. Однак, в порушення умов Додаткової угоди та чинного законодавства України відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не повертає чергові суми отриманого кредиту. Як вбачається\~ виписки по рахунку станом на 10 грудня 2020 року\~ заборгованість відповідача за кредитом складає 23457 грн. 39 коп., з яких: 2374 грн. 89 коп. - заборгованість за кредитом; 4342 грн. 22 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 16740 грн. 28 коп. - заборгованість за пенею. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що в даному випадку знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, а тому заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Разом з тим, згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України, з врахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, а саме судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності, розумності та норм процесуального права щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року в справі № 6-100цс14 вказав, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Суд також зауважує, що цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013. Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає за можливе зменшити на 80% розмір нарахованої позивачем пені, присудивши до стягнення на користь останнього 3348,06 грн. пені. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial