Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 5, 5.29 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради V скликання №17 від 31.03.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам», затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0987 га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення 29.04.2010 року за [PERSON] була проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500448 державного акту на право власності серії ЯК №858624 на зазначену земельну ділянку. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки №1639 від 30.07.2010 року земельна ділянка по [ADDRESS] була відчужена [PERSON]. Зазначений договір зареєстровано 06.06.2012 року в поземельній книзі за №2310400000080060140:3:01. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки №3786 від 30.10.2012 року земельна ділянка по [ADDRESS] була відчужена [PERSON]. Зазначений договір зареєстровано 10.12.2012 року в поземельній книзі за №2310400000080060140:3:002. В ході прокурорської перевірки було встановлено, що проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва [PERSON] погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Земельна ділянка, згідно з положеннями ст. 51 ЗК України відноситься до земель рекреаційного призначення. В порушення ст. 118 ЗК України проектна документація з землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. У зв'язку з виявленими численними порушеннями вимог земельного та містобудівного законодавства позитивний висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки 24.02.2011 року був відкликаний управлінням Держкомзему у м. Бердянськ. Крім того, відповідно до схеми розташування виділеної [PERSON] земельної ділянки, кадастрового плану землеустрою, остання знаходиться в межах м. Бердянська, на території Бердянської коси, в межах, визначеної ст. 88 ВК України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а тому не могла бути передана у власність. Крім цього, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди від 05.11.2004 року №434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлення в натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує її збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу) надання цих ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. У затвердженому оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року, проекті землеустрою розмірі і межі захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Також, відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах передбачена й п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». Враховуючи порушення законодавства, допущені Бердянською міською радою при прийняття рішення №17, правочин з надання земельної ділянки площею 0,0987 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], м. Бердянськ Запорізької області, у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва не відповідає вимогам ч.ч. 1,3 ст.203 ЦК України. Оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Азовського моря та належить до земель водного фонду, усі договори купівлі-продажу спірної земельної ділянки укладені з порушенням вимог закону, оскільки ця земельна ділянка передавалась особам, у яких вона на підставі норм ЗК України та ВК України не могла перебувати у власності, тому подальші договори купівлі-продажу є недійсними (нікчемними). В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просив: визнати незаконним та скасувати п.п. 5, 5.29 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року; визнати недійсним державний акт направо власності серії ЯК №858624 на земельну ділянку площею 0,0987 га, для ведення індивідуального дачного будівництва в м. Бердянську по [ADDRESS] в м. Бердянську; зобов'язати Управління Держземагентства у Бердянському районі скасувати державну реєстрацію акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON] серії ЯК №858624 здійснену в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» від 29.04.2010 року за реєстраційним №011026500448; зобов'язати Управління Держземагентства у Бердянському районі скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки №1639 від 30.07.2010 року, проведену 06.06.2012 року в поземельній книзі за №2310400000080060140:3:01, на підставі якого право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] перейшло до [PERSON]; зобов'язати Управління Держземагентства у Бердянському районі скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки №3786 від 30.10.2012 року, проведену 10.12.2012 року в поземельній книзі за №2310400000080060140:3:002, на підставі якого право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] перейшло до [PERSON] Представник Бердянської міської ради за довіреністю [PERSON] просив розглядати справу відповідно до закону. Представник Управління Держземагентства у Бердянському районі подав заяву про розгляд справи у їх відсутність. [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали і зазначили, що відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність спірна земельна ділянка надавалася за рахунок земель житлової та громадської забудови, а отже проведення державної експертизи землевпорядної документації було не обов'язковим. Крім того, позивачем не надано доказів, що спірна земельна ділянка на час передачі у власність відносилася до земель водного фонду. Разом з тим, відповідно до рішення Бердянської міської ради №11 від 10.12.2004 року, що було чинним на час прийняття оскарженого рішення, уздовж Азовського моря, Бердянської затоки, лиманів на вільних від громадської забудови в межах м. Бердянська встановлювалася сорокаметрова прибережна захисна смуга, яка була врахована проектом землеустрою. Щодо порушення оскарженим рішенням Бердянської міської ради положень Закону України «Про планування та забудову територій» зазначила, що ці обставини досліджувалися Запорізьким окружним адміністративним судом і постановою від 19.12.2010 року в задоволені позову Бердянського міжрайонного прокурора було відмовлено. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, п. п. 5, 5.29 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010 року затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0987 га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. На підставі зазначеного рішення за [PERSON] була проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500448 державного акту на право власності серії ЯК №858624 на зазначену земельну ділянку. В подальшому вказана земельна ділянка на підставі договорів купівлі-продажу №1639 від 30.07.2010 року та №3786 від 30.10.2012 року була відчужена на користь [PERSON] та [PERSON], відповідно. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05.07.2013 року реєстраційною службою Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] є власником дачного будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституцій України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. У відповідності до ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України підлягають оскарженню в судовому порядку. Згідно з вимогами абзацу 1 п. 12 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам є наслідком порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Статтею 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За змістом статей 60, 61 ЗК України та статей 88, 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення й засмічення та збереження їх водності. На цих смугах, як природоохоронних територіях, з вищезазначеною метою встановлюється режим обмеженої господарської діяльності. Відповідно до ст. 87 ВК України зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. За змістом пунктів 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486, проекти водоохоронних зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад. Пунктом 10 Порядку передбачено, що на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Виконавчі комітети місцевих Рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях (частина сьома статті 87 ВК України). Таким чином, фактичні розміри і межі прибережних захисних смуг існують не в силу їх законодавчого закріплення. Для визначення, встановлення та закріплення меж прибережної захисної смуги та як наслідок віднесення цієї території до земель водного фонду, законодавством визначено певний порядок, який полягає у розробці відповідного проекту та виділення на його підставі земель водоохоронних зон та прибережних захисних смуг. Як встановлено судом спірна земельна ділянка розташована в межах [ADDRESS]. Рішенням Бердянської міської ради №11 від 10.12.2004 року (що було чинним на час передачі у власність спірної земельної ділянки), Генеральним планом м. Бердянська, затвердженим рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року, прибережна захисна смуга встановлювалася у розмірі 40 метрів та була врахована проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Зокрема, відповідно до ситуаційної схеми (т. 1 а.с. 134) відстань спірної земельної ділянки до урізу води Азовського моря складала 49,29 м., тобто була більшою ніж встановлена прибережна захисна смуга. Проте, позивачем суду не надано будь-яких доказів на підтвердження віднесення спірної земельної ділянки на час передачі її у власність до земель водного фонду, на що звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11.12.2013 року. З огляду на викладене суд вважає не доведеними доводи позивача про порушення оскарженим рішенням Бердянської міської ради вимог водного та земельного законодавства України. Посилання позивача на необхідність проведення державної експертизи землевпорядної документації відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» спростовуються проектом землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, відповідно до якого спірна земельна ділянка відводилася за рахунок земель житлової та громадської забудови. Так, з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального дачного будівництва по [ADDRESS] судом встановлено наступне. П.1 рішення Бердянської міської ради від 25.02.2010 року №41 землі в районі бази відпочинку «Нафтохімік», орієнтовною площею 2,25 га, віднесені до земель житлової та громадської забудови. П. 3.102 рішення Бердянської міської ради від 25.02.2010 року №41 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1 га, розташованої по [ADDRESS], для індивідуального дачного будівництва. Згідно довідки про існуючий склад угідь земельної ділянки по формі 6-зем, виданої 22.03.2010 року Управлінням Держкомзему у м. Бердянську за №47, спірна земельна ділянка відповідно до ст. 19 ЗК України відносилася до категорії земель - землі житлової та громадської забудови. Згідно з Українським класифікатором цільового використання землі (УКЦВЗ), земельна ділянка передавалася з земель населених пунктів - 1.13 - змішаного використання. Умовами відведення спірної земельної ділянки, затверджених начальником Управління Держкомзему у м. Бердянську, передбачалася зміна цільового призначення земель з існуючої категорії - землі житлової та громадської забудови на категорію земель - землі рекреаційного призначення. Також з матеріалів справи вбачається, що Бердянський міжрайонний прокурор з підстав порушення Бердянською міською радою вимог містобудівного законодавства при передачі у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального дачного будівництва звертався до Запорізького окружного адміністративного суду з позовами до Бердянської міської ради про скасування рішень. Постановами Запорізького окружного адміністративного суду в задоволенні зазначених вище позовів Бердянського міжрайонного прокурора було відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовів (справи №2а-8222/10/0870, №2а-0870/4060/11, 2а-0870/3886/11) суд зазначив, що проектні рішення генерального плану розвитку м. Бердянська передбачають розміщення на зазначених землях об'єктів рекреації та об'єктів оздоровчого призначення, що відповідає ст. 51 ЗК України за цільовим призначенням земель дачного будівництва. Розміщення об'єктів дачного будівництва на цих землях є цільовим використанням цих земель. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, у суду відсутні законні підстави для визнання незаконними та скасування пунктів оскарженого рішення Бердянської міської ради та задоволення позову в цілому.

Outcome: dismissed