Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), яке є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», яке було правонаступником ЗАКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 19495,08 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № ODX0GK01420072 від 26 квітня 2006 року, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 13313,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строк до 25 квітня 2016 року. Позивач свої зобов`язання виконав повністю та надав обумовлену суму кредиту, а відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 30 жовтня 2019 року перед позивачем виникла заборгованість, яка складає загальну суму за кредитом, відсотками, комісією, пенею 19495,08 грн. Зобов`язання за вказаним договором забезпечені договором поруки, поручителем по якому виступила [PERSON] , яка зобов`язалася відповідати по зобов`язанням [PERSON] , які виникли з умов вищезазначеного кредитного договору. Заборгованість по кредитному договору позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність. Також, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та надав відзив на заяву про застосування позовної давності, згідно якого просив не застосовувати строк позовної давності так як позивачем дотримано строк давності при зверненні до суду. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяву згідно якої просили суд розглянути справу у їх відсутність та просили у задоволенні позову відмовити повністю, застосувавши до позовних вимог сплив строку позовної давності, посилаючись на те, що умовами кредитного договору встановлено останню дату повернення кредиту 25 квітня 2016 року, отже строк пред`явлення претензії як по кредитному договору так і по договору поруки закінчився 25 квітня 2019 року, а з позов підписано для подання до суду 29 грудня 2019 року, тобто після закінчення трирічного строку позовної давності, встановленої законом. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач (а.с. 15, 17, 18, 19-20) та [PERSON] (а.с. 14, 39-40) 26 квітня 2006 року був укладений кредитний договір № ODX0GK01420072, відповідно до якого позивач передав кредит відповідачу в розмірі 13313,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,45 % від суми виданого кредиту, комісії за розрахунково-касове обслуговування (а.с. 11-12), згідно з яким банк зобов`язався надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 1.1 кредитного договору та надав його Позичальнику, а Позичальник отримав обумовлену договором суму грошей та зобов`язався погашення Кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. п. 1.1, 2.3, 3 кредитного договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом та комісію. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору при порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за зазначеним кредитним договором 26 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, з однієї сторони, та [PERSON] (а.с. 41) (далі за текстом - Поручитель), з іншої сторони, був укладений договір поруки № 0072/Р, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобов`язання перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідати по борговим зобов`язанням боржника [PERSON] за вищезазначеним кредитним договором, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 13). В порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 30 жовтня 2019 року з урахуванням заборгованості за кредитом, процентами, пенею, комісією склала загальну суму 19495,08 грн. (а.с. 4-7). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених договором кредиту, однак, відповідач [PERSON] всупереч вимог чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобов`язання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановленікредитним договором строки, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів у примусовому порядку.Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем, у зв`язку з чим ним не виконані вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки № 0072/Р від 26 квітня 2006 року, що укладений між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, з однієї сторони, та [PERSON] (далі за текстом - Поручитель), з іншої, сторони договору встановили, що Поручитель взяла на себе зобов`язання перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідати по борговим зобов`язанням боржника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № ODX0GK01420072 від 26 квітня 2006 року, а саме: повернути кредит в розмірі 12000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 1,00 % за місяць, щомісячно надавати грошові кошти (щомісячний платіж) сумою не менш 227,32 грн., сплатити відсотки за користування кредитом при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі 3,19 % за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, сплатити комісію в розмірі суми 0,45 % від суми виданого кредиту щомісяця, сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочки виконання зобов`язань зі сплати відсотків та комісії за користування кредитом, а також сплатити інші винагороди, штрафи, пеню та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі; порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (а.с. 13). Згідно повідомлення № 30.1.0.0/2 - 60504ODX0L951 від 11 листопада 2019 року, [PERSON] повідомлялася про припинення відповідачем [PERSON] виконання зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору (а.с. 8, 9). Відповідачка [PERSON] не спростувала зміст зазначеного договору поруки, у зв`язку з чим не виконала вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, відповідачка [PERSON] має солідарно нести відповідальність разом з [PERSON] за порушення останнім своїх обов`язків по поверненню кредиту та по сплаті відсотків за користування кредитом, а також по сплаті інших штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним Кредитним договором. Згідно з розрахунком, наданими позивачем, правильність якого перевірена судом, заборгованість перед позивачем за кредитним договором № ODX0GK01420072 від 26 квітня 2006 року станом на 30 жовтня 2019 року становить 19495,08 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 2438,91 грн.; заборгованість за процентами - 5408,68 грн.; пеня - 10405,49 грн.; заборгованість за комісією - 1242,00 грн. (а.с. 4-7). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачами до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором, суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Щодо вимог позивача про стягнення процентів, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Як вбачається з п. 1.1. кредитного договору № ODX0GK01420072 від 26 квітня 2006 року сторони встановили кінцевий строк повернення кредиту - до 25 квітня 2016 року. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що кінцевий строк повернення кредиту сплив 25 квітня 2016 року, проценти, нараховані після закінчення визначеного договором строку кредитування, тобто за період з 26 квітня 2016 року по 30 жовтня 2019 року у розмірі 4063,83 грн. не підлягають стягненню з відповідачів. Водночас суд бере до уваги заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № ODX0GK01420072 від 26 квітня 2006 року банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 25 квітня 2016 року; погашення заборгованості за цим договором (за винятком комісії, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 227,32 грн. (а.с. 11-12). Таким чином, умовами кредитного договору, строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов`язань за вказаним кредитним договором (п. 5.1. кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 25 квітня 2016 року (п. 1.1. кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця в період сплати з 21 по 25 число кожного місяця (п. 1.1. кредитного договору). Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п. п. 1.1., 4.1., 5.1 кредитного договору) [PERSON] зобов`язався здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в порядку, сумах і строки, визначені договором, і сплачувати відсотки за користування кредитом та комісію, а також сплатити пеню за порушення строків повернення відсотків та комісії. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок [PERSON] повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважається порушеним з моменту недотримання [PERSON] строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись [PERSON] частинами щомісяця в період сплати з 21 по 25 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання відповідачем [PERSON] кожного із цих зобов`язань. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 30 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту (строкова заборгованість) з 10.08.2009р., (прострочена заборгованість) з 10.03.2010р., процентів за користування кредитом з 10.03.2011р., у зв`язку із чим з 10 березня 2011 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № ODX0GK01420072 банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 25 квітня 2016 року (а.с. 11-12). Таким чином, аналізуючи умови договору, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] і зміст вищезазначених норм права, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-522цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12). Згідно з ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором № ODX0GK01420072 від 26 квітня 2006 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] , станом на 30 жовтня 2019 року, відповідачем [PERSON] неодноразово здійснювалися платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, останній платіж відповідач [PERSON] здійснив 25 серпня 2016 року (а.с. 4-7). Після 25 серпня 2016 року останній не вчиняв будь-яких дій, які свідчили б про визнання ним боргу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що строк позовної давності необхідно обчислювати з 25 серпня 2016 року, а відповідно доекспрес-накладної ТОВ «ЕКСПРЕС-ДОСТАВКА МЕРКУРІЙ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК» передав позовну заяву до ТОВ «ЕКСПРЕС-ДОСТАВКА МЕРКУРІЙ» 08 січня 2020 року та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 08 січня 2020 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, навіть з урахуванням його переривання. Таким чином, з огляду на наведене та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу за кредитним договором з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Водночас суд не бере до уваги заяву відповідачки [PERSON] про застосування строку позовної давності та прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] , та вважає, що ця вимога підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки. Аналогічні висновки містяться у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 листопада 2019 року (справа № 754/5026/16-ц). Як вбачається з п. 12 договору поруки № 0072/Р від 26 квітня 2006 року, укладеного між позивачем та відповідачкою [PERSON] , сторони встановили строк дії договору поруки, а саме визначили, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, який в силу п. 1.1. кредитного договору визначений 25 квітня 2016 року. Враховуючи, що строк дії поруки, передбачений п. 12 договору поруки № 0072/Р від 26 квітня 2006 року, укладеного між позивачем та відповідачкою [PERSON] , не сплив, та становить п`ять років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто з 25 квітня 2016 року, та спливає 24 квітня 2021 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, тому вимоги позивача про стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Судом не встановлено, що боржник не виконав зобов`язання в повному обсязі з повернення кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідачка [PERSON] має сплатити штрафні санкції за кредитом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості на загальну суму 15431,25 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2438,91 грн.; заборгованості за процентами у розмірі 1344,85 грн.; пені у розмірі 10405,49 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 1242,00 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов в цій частині обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою [PERSON] ; в іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за процентами у розмірі, зазначеному позивачем, задоволенню не підлягають. Крім того, аналізуючи наведені вище норми закону та оцінивши докази, на які посилається позивач, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідача [PERSON] є необґрунтованими і безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав поза межами строку позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Загальна сума заявлених позовних вимог складала 19495,08 грн., судовий збір сплачений в сумі 2102,00 грн. (а.с. 23). Рішенням суду задоволено позовні вимоги у розмірі 15431,25 грн., що становить 79,15 % від суми заявлених позовних вимог. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (2102,00 грн.*79,15%), що становить 1753,30 грн. На підставі ст. ст. 253, 254, 256, 257, 264, 267, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 550, 553, 554, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial