Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.11.2017 року в сумі 10984,17 гривень та судові витрати в сумі 2102 гривні, посилаючись на те, що відповідач добровільно не виконує договірні зобов`язання по кредитному договору. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 01.11.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 року реорганізовано в АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту 500 грн., який 19.11.2018 року збільшився до 5000 грн., на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом (копія анкети-заяви від 01.11.2017 року - а.с. 17, копія довідки про зміну умов кредитування - а.с.16). В зв`язку з неналежним виконанням умов даного договору у [PERSON] станом на 20.05.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 10984,17 грн., що складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 7304,40 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 535,99 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит в сумі 3143,78 грн., що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за договором (а.с.10-12). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача[PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію довідки про зміну умов кредитування, копію довідки про видані кредитні картки, Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості за договором та виписку по рахунку[PERSON] . Разом з тим, вказані документи не підтверджують умов кредитування (нарахування відсотків за користування кредитом, пені, комісії, штрафів тощо). Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява [PERSON] містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію і не містить даних про умови кредитування. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача [PERSON] , а тому не можуть розцінюватися як складові кредитного договору №б/н від 01.11.2017 року, з якими був ознайомлений відповідач в момент його укладення. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. З огляду на викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] в частині стягнення відсотків за користування кредитом за кредитним договором від 01.11.2017 року, а тому в цій частині позовних вимог відмовляє. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. А тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 7304,40 грн. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 22.07.2020 року (а.с.1), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1397,82 грн.

Outcome: partial