Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідач звернулася до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву б/н від 01.06.2007 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в заяві. Банком, на підставі вказаного договору про надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано відповідачу у користування кредитну картку. За змістом п.3.2, п. 33 Договору відповідач при укладанні договору дала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, відповідно до умов договору, зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Проте, в порушення умов п. 6.5 договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 11.08.2020 року утворилася заборгованість в сумі 11325 грн. 89 коп., яка складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10180 грн. 09 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 1145 грн. 80 коп. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 11325 грн. 89 коп. та судові витрати. В судове засідання представник позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» Дашко В.М., який діє на підставі довіреності від 28.08.2020 року, не з`явився, надавши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав та просить задовольнити їх в повному обсязі, при цьому не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.27, 42). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. При цьому відповідач у встановлений судом строк надала до суду відзив з викладеними запереченнями проти позову. Зі змісту вказаного відзиву вбачається, що відповідач не заперечує факт підписання заяви на відкриття карткового рахунку та факт отримання банківської картки, однак відповідач не визнає факт користування кредитним лімітом, нараховані проценти, штрафи та пеню, оскільки на її думку в матеріалах справи відсутні з цього приводу докази, а саме кредитний договір, виписка з особистого рахунку відповідача, які підтверджують факт надання кредиту. Також відповідач просить суд застосувати в даному спорі строк позовної давності, оскільки 01.06.2007 року Банк видав відповідачу кредитну картку, зі строком дії до 01.06.2010 року, тобто строк позовної давності сплив 01.06.2013 року. Жодних інших перевипущених кредитних карток відповідач не отримувала. З огляду на викладене, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. Крім того, відзив на позов містить клопотання позивача про розгляд справи без участі відповідача (а.с.56-61, 95, 99). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із змісту заяви [PERSON] від 01.06.2007 року, остання, ознайомившись та погодившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», виявила бажання оформити на своє ім`я картковий рахунок та отримати кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна». Заявниця підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування (а.с.15). Згідно п. 1, п. 2 Статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на підставі рішення установочних зборів акціонерів від 06 липня 2000 року Комерційний банк «ПриватБанк» був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми в Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року було змінено тип Банку на Публічне акціонерне товариство та його найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк». Наказом Мінфіну № 519 від 21 травня 2018 року (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до змісту заяви відповідача від 01.06.2007 року та п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт, при цьому підписання даного договору являється безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, який встановлений банком. Позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає умовам кредитного договору від 01.06.2007 року. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку суми позову по кредитному договору б/н від 01.06.2007 року, відповідач свої обов`язки за договором не виконала, тому станом на 11.08.2020 року сума заборгованості за договором становить 11325 грн. 89 коп., яка складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10180 грн. 09 коп., заборгованість за відсотками - 1145 грн. 80 коп. За правилами частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правові норми статті 1055 ЦК України передбачають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частин 1, 2 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За правилами частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір ви визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позику, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. В заяві від 01.06.2007 року зазначено, що відповідач ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», підтвердила факт отримання інформації про умови кредитування. При цьому вказана заява від 01.06.2007 року не містить відомостей про те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, у відповідності до правил, визначених положеннями ст.634 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач крім розрахунку кредитної заборгованості, також посилався на копії Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», як невід`ємні частини спірного договору. При цьому позивачем не доведено, що саме ці Витяг з Умов та Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може розглядатися як належний доказ, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити зміні в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16ц15) та не спростовано позивачем при розгляді справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визначаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. Враховуючи, що надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які розміщені на сайті банку, не містять підпису позичальника, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.06.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України № 1023-ХII від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХII)). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХII споживач-фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. В пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадяни щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Аналізуючи Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» на предмет їх відповідності вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц, зробила правовий висновок, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, виходячи із змісту кредитного договору, обсягу та змісту наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг, суд дійшов до висновку що відсутні підстави вважати, що при укладені договору з відповідачем Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачені частиною другою статті 11 Закону України Закону № 1023-ХII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 01.06.2007 року у вигляді анкети-заяви, яка підписана сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Між тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У відзиві на позов позивач просить суд застосувати в даному спорі строк позовної давності, оскільки 01.06.2007 року Банк видав відповідачу кредитну картку, зі строком дії до 01.06.2010 року, тобто строк позовної давності сплинув 01.06.2013 року. Жодних інших перевипущених кредитних карток відповідач не отримувала. Поняття позовної давності встановлено статтею 256 ЦК України, це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Згідно статті 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (зокрема до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів). За правилами встановленими статтею 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Нормами частин 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суд вважає твердження відповідача щодо не отримання нею інших кредитних карток, окрім картки, яка отримана 01.06.2007 року зі строком дії до 01.06.2010 року, такими що не відповідають дійсності та не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, в матеріалах справи міститься довідка, із змісту якої вбачається, що відповідачу за умовами договору було надано, крім вищезазначеної картки, ще декілька кредитних карток, а саме: № [NUMBER] (дата відкриття 28.05.2015)- термін дії до 08.2018 року та № [NUMBER] (дата відкриття 26.04.2017 року) - термін дії до 04.2021 року. Отже, строк кредитного ліміту за вказаними кредитними картками діє відповідно до 30.08.2018 року та до 30.04.2021 року. Щодо строку сплати кредиту в повному обсязі, необхідно виходити з того, що цей строк обмежений строком кредитного ліміту, тобто строком кредитування, який в свою чергу відповідає строку дії картки. Отже, кінцевий строк повного погашення кредиту спливає в день останнього місяця дії картки та від цього дня необхідно рахувати початок перебігу позовної давності. Такі правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 14-10цс18, та в правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-133цс14. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 01.06.2007 року, заборгованість за тілом кредиту складає 10180 грн.09 коп. Строк дії картки № [NUMBER] до 30.04.2021 року, строк дії картки № [NUMBER] до 30.08.2018 року. Позивач звернувся до суду 28.09.2020 року, тобто до спливу загального строку позовної давності. Крім того, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач у відзиві на позов, не визнає факт користування кредитним лімітом, оскільки вважає, що в матеріалах справи відсутні з цього приводу докази, зокрема виписка з особистого рахунку відповідача, яка підтверджує факт надання кредиту. Суд також не може погодиться з даними твердженнями відповідача, оскільки вони не відповідають матеріалам справи. Так, в матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку відповідача за кредитними лімітами, встановленими за всіма вищезгаданими картковими рахунками. Дана виписка з особового рахунку відповідача, підтверджує отримання відповідачем кредиту та факт користуванням наданим кредитним лімітом, при цьому із її змісту вбачаються грошові операції, які були проведені відповідачем в період з 2007 року по 01.08.2020 року. Враховуючи викладене\~позовні вимоги\~в частині\~стягнення заборгованості\~за тілом\~кредиту в\~розмірі 10180\~грн.\~09\~коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. Враховуючи часткове задоволення позову, вимоги позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1889 грн. 35 коп. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial