Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулась у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про усунення від права на спадкування, зазначаючи про те, що [INFO] року помер її син - [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина: частина квартири [ADDRESS]. Позивач мотивувала свою позовну заяву тим, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування, оскільки померлий не міг самостійно забезпечувати своє життя, знаходився у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги, про що піклувалась позивач, а відповідач, в свою чергу, проживала окремо, ухилялась від надання померлому необхідної допомоги. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість, зазначила, що є дружиною померлого [PERSON] та має право на спадщину. Вислухавши пояснення позивача та її представника, з'ясувавши позицію відповідача, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2014 року (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.09.1998 року виданого Московською державною адміністрацією м. Києва за № 19630 квартира [ADDRESS], в рівних долях належить [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Таким чином, спадкоємцями за померлим [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом з тим, з матеріалів спадкової справи вбачається, що цими особами до нотаріальної контори були подані відповідні заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. (а. с. 42, 55, 59) Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Разом з тим, згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. №7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, виходячи зі змісту ст.1224 ЦК України та наведених роз'яснень вищої судової інстанції, суд при вирішенні справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідно до долучених до матеріалів справи документів померлий [PERSON] з 2009 року тяжко хворів та перебував в безпорадному стані і останньому було поставлено діагноз: цироз печінки змішаної етіології, прогресуючий перебіг, синдром портальної гіпертензії, виразкова хвороба з лок. процесу в шлунку та цибулині 12 п. кишки, активна фаза, рубцево-виразкова деформація цибулини 12 п. кишки та воротаря, хронічний гастрит, дуоденіт (ерозивний) в стадії загострення, що підтверджується виписками з історії хворого (а. с. 16-20). Відповідно до довідки про причину смерті, [PERSON] помер через печінкову кому, хронічну печінкову недостатність, цироз печінки (а. с. 44). Вимагаючи усунення відповідача від спадкування майна її чоловіка, позивач посилається на те, що в період тяжкої хвороби свого сина [PERSON] зі спадкодавцем не проживала, станом здоров'я чоловіка, його справами та потребами не цікавилась, ухилялась від надання йому необхідної допомоги, не відвідувала хворого. В свою чергу, позивач, яка постійно проживала з хворим, доглядала за ним, купляла необхідні медикаменти, оплачувала лікування, забезпечувала його усім належним, хоча сама є пенсіонером, ветераном праці. Факт непроживання [PERSON] зі своїм чоловіком підтверджується актом про непроживання громадян від 25.09.2014 року (а. с. 11). Разом з тим, в судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою і проживає понад 50 років в зазначеному будинку, яка підтвердила, що їй не відома особа відповідача, що остання не проживала з померлим, не здійснювала догляд за хворим, не допомагала по догляду, а хворим опікувалась його мати - позивач по справі. Свідок [PERSON] вказала, що знає сім'ю позивача понад 50 років, стверджувала, що відповідач не проживала з померлим, факт укладення шлюбу їй не відомий, зазначила, що відповідач не допомагала хворому, а догляд здійснювала тільки його мати, зазначила, що на похоронах відповідача не бачила. Свідко [PERSON] зазначив, що проживає в сусідній квартирі понад 40 років, особа відповідача йому не відома, жодного разу не бачив її в квартирі спадкодавця, пояснив, що померлий жив із матір'ю, дружина не піклувалась та не допомагала, разом не проживали. Окрім того, в судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON], який є другом відповідача. Свідок підтвердив факт того, що померлий проживав з матір'ю. Свідок [PERSON], який є сусідом відповідача по дому надав суперечливі покази, не зміг визначити де проживав померлий, повідомив, що не бачив останнього з 2008 року, а тому суд критично ставиться до вказаних показань свідка. Разом з тим, суд враховує ту обставину, що відповідач є працездатною особою, скарг на матеріальний стан не заявляла, була обізнана про безпорадний стан спадкодавця, окрім того, підтвердила ту обставину, що не надавала допомоги померлому у зв'язку зі смертю інших близьких родичів, народження дитини та інших обставин. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Окрім того, відповідно до ст. 90 СК України дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що вимога позивача про усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті її сина в зв'язку з ухиленням відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець перебував в безпорадному стані, за ним здійснювався догляд лише позивачем, а відповідач взагалі не відвідував свого чоловіка, разом з ним не проживала, не надавала йому необхідної допомоги. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved