Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

В березні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, площею 0,2642 га, виділену для ведення підсобного господарства, розташовану в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області по вул. Піщана, 23, яка належала [PERSON]. Вказувала, що до своєї смерті [PERSON], який помер 17 січня 2014 року, склав заповіт, яким заповів їй все своє майно, в тому числі і зазначену ділянку. Проте, звернувшись до нотаріальної контори за оформленням спадщини на земельну ділянку вона отримала письмове роз'яснення, згідно з яким для оформлення спадщини на ділянку вона не представила належним чином оформлений правовстановлюючий документ. В державному акті про право приватної власності на ділянку на ім'я померлого помилково зазначена дата його видачі, яка передує прийняттю сільською радою рішення про передачу ділянки у власність [PERSON] Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, а інший спадкоємець дружина померлого, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, відмовилася від спадщини на її користь, тому просила позов задовольнити і визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання сторони не з'явилися, але надали суду заяви з проханням розглядати справи без їх участі. Позивачка в своїй заяві також просила позов задовольнити, а представник відповідача в своїй заяві не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 17 січня 2014 року в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, в тому числі на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,2642 га, розташовані в с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області по вул. Піщана, 23. На підтвердження права власності на ділянку йому був оформлений та виданий Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області державний акт серії МК № 04867. Згідно з цим актом йому передана у власність земельна ділянка для ведення підсобного господарства по вул. Піщана 21 в с. Лимани на підставі рішення цієї ж сільської ради № 179 від 28 серпня 1993 року. Рішеннями Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 5 від 3 травня 2000 року та № 3 від 25 січня 2008 року адреса розташування будинку та ділянки по тій же вулиці була змінена: спочатку на № 27, а потім на № 23. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження на випадок своєї смерті. За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 23 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Жовтневого нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], яким заповів [PERSON], тобто позивачці в справі, все майно, що належало б йому на час смерті. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу. Крім того, на час його смерті з ним проживала його дружина [PERSON], але вона відмовилася від обов'язкової частки у спадщині, подавши до нотаріальної контори заяву про це. Проте, під час оформлення спадщини на земельну ділянку [PERSON] отримала роз'яснення від нотаріуса щодо неможливість вчинення такої нотаріальної дій, так як не представила оформлений належним чином правовстановлючий документ про право власності на спадкову ділянку. Так, в зазначеному вище державному акті на земельну ділянку помилково зазначено дата його видачі 20 серпня 1993 року, тобто він начебто виданий до прийняття сільською радою рішення про передачу [PERSON] ділянки у власність, тобто 28 серпня 1993 року. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року спадщина не може бути оформленою за відсутності належним чином оформленого оригіналу правовстановлюючого документу. В той же час, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Державний акт на ім'я [PERSON] не скасований та є діючий. Він підтверджує, що земельна ділянка за життя належала йому на праві приватної власності, а після його смерті має відійти до спадкоємців, тобто до позивачки як спадкоємиці за заповітом. Спадкоємиця [PERSON] іншої можливості захистити своє спадкове майнове право, ніж в судовому порядку, не має через зазначену обставину, тому відповідно до ст. 16 ЦК України, з врахуванням відмови від спадщини особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на всю земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved