Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Інституту тваринництва Національної Академії Аграрних Наук України про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Наказом директора Інституту тваринництва НААНУ №208/к від 26.11.2012 року [PERSON] прийнято на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин за його згодою від 26.12.2012 року. На підставі Наказу директора Інституту тваринництва НААНУ №213/к від 30.11.2012 року [PERSON] переведено на посаду (1,0 посадової одиниці) радника при дирекції, як за основним місцем роботи, за 19 розрядом та встановлено йому посадовий оклад згідно штатного розпису з 01.12.2012 року. Відповідно до Наказу директора Інституту тваринництва НААНУ №214/к від 30.11.2012 року [PERSON] прийнято на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин за внутрішнім сумісництвом за 20 розрядом за його згодою з 01.12.2012 року. Згідно з Наказом директора Інституту тваринництва НААНУ №04/к від 02.01.2013 року [PERSON], що працював головним науковим співробітником лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин на 0,5 посадовій одиниці за внутрішнім сумісництвом, за його згодою переведено на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за внутрішнім сумісництвом, без змін умов оплати праці. Наказом в.о. директора Інституту тваринництва НААНУ №162/к від 15.10.2014 року [PERSON] переведено з посади радника при дирекції Інституту на 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за основним місцем роботи з 15.10.2014 року. З метою захисту своїх порушених прав в грудні 2014 року позивач звернувся до суду до Інституту тваринництва НААНУ про визнання незаконним наказу від 15.10.2014 року та поновлення на посаді радника при дирекції Інституту тваринництва НААНУ. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харків від 25.09.2015 року позов [PERSON] задоволено частково, визнано незаконним наказ №213/к від 30.11.2012 року про переведення [PERSON] з 01.12.2012 року на посаду радника при дирекції Інституту тваринництва НААНУ. Рішенням АСХО від 24.11.2015 року рішення першої інстанції в частині визнання незаконним наказу від 30.11.2012 року скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 року рішення АСХО від 24.11.2015 року в частині позовних вимог про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд в суді першої інстанції. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харків від 25.09.2015 року визнано наказ №213/к від 30.11.2012 р. про переведення на посаду радника незаконним. У задоволенні позовних вимог про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі -відмовлено. Рішенням АСХО від 22.08.2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харків від 25.09.2015 року в частині позовних вимог про визнання наказу незаконним, поновленні на роботі скасовано та ухвалено нове. Визнано незаконним наказ в.о. директора Інституту тваринництва НААНУ Руденко Є.В. №162/к від 15.10.2014 року «Про переведення [PERSON].». Вирішено поновити [PERSON] на посаді радника при дирекції ІТ НААНУ з 15.10.2014 року. За період з 15.10.2014 року по день подання позову позивачу не виплачувалась заробітна плата як раднику при дирекції ІТ НААНУ. За період з 15.10.2014 року по день його звільнення з 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за основним місцем роботи йому виплачена заробітна плата в сумі 72 496,84 грн. Позивач зазначає, що за серпень 2014 року йому було виплачено заробітну плату за основним місцем роботи в сумі 6463,53 грн., та 1562,40 як внутрішньому суміснику. Зазначає, що виплаті підлягає сума різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи в розмірі 320 546,38 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діяв на підставі угоди про надання правової допомоги №17-11/17 від 17.11.2017 року не з'явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Представник позивача [PERSON] надав заяву, якою підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Також представником позивача було надано додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що [PERSON] 04.12.2017 року направляв на адресу ІТ НААНУ заяву з вимогами про поновлення його на посаді радника при дирекції Інституту, про виплату йому заборгованості по заробітній платі, яка не виплачена за час вимушеного прогулу в сумі 277 407,49 грн. На дану заяву ІТ НААНУ направив лист №629-01/а, яким повідомив позивача, що в штатному розписі відсутня посада радника при дирекції та не має можливості поновити позивача на зазначеній посаді. Також щодо заборгованості за час вимушеного прогулу зазначили, що рішенням АСХО від 22.08.2017 року не передбачено ніяких компенсацій. Відповідно до уточненого розрахунку заборгованості в період з 15.10.2014 року по 15.03.2018 р. різниця у виплачені заробітній платі складає 299 411,14 грн. Представник відповідача - Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України - Мухітдінов Р.Д., який діяв на підставі довіреності від 14.12.2017 року, в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Надав заперечення та відзив на позов, відповідно до яких зазначив, що Рішенням АСХО від 22.08.2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харків від 25.09.2015 року в частині позовних вимог про визнання наказу незаконним, поновленні на роботі скасовано та ухвалено нове. Визнано незаконним наказ в.о. директора Інституту тваринництва НААНУ Руденко Є.В. №162/к від 15.10.2014 року «Про переведення [PERSON].». Вирішено поновити [PERSON] на посаді радника при дирекції ІТ НААНУ з 15.10.2014 року. При винесенні рішення АСХО не розглядалось питання про виплату різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи не розглядалось. Крім того, розрахунки [PERSON] є невірними, оскільки норма ч.2 ст.235 КЗпП України передбачає виплату працівникові різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік, тобто, заробітна плата мала бути виплачена з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року і складає 119830,25 грн. Однак, від 15.10.2014 року [PERSON] переведено з посади радника при дирекції Інституту на 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за основним місцем роботи, якому було виплачено 72 405,84 грн., відповідно до Довідки №2. В тому разі, якби при винесенні рішення АСХО від 22.08.2017 року одночасно розглядалось би питання про виплату різниці в заробітку, то виплаті б підлягала сума 47 424,41 грн. Окрім цього, 09.10.2014 року на підставі звернення в.о. директора ІТ НААН від 07.10.2014 року Президентом НААНУ затверджено штатний розпис ІТ НААНУ, в якому посада радника при дирекції відсутня. Отже, за період праці [PERSON] на 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за основним місцем роботи йому було нараховано та фактично виплачено 72405,84 грн., які підлягають зарахуванню як заробіток при присудженні за час вимушеного прогулу. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 27.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 26.04.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України та клопотання про витребування доказів з ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС в м. Києві. 24 травня 2018 року через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON] 18 червня 2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] -[PERSON] про долучення до матеріалів справи документів. 18.06.2018 року через канцелярію суду надійшли заперечення представника відповідача Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України- Мухітдінова Р.Д. на позовну заяву [PERSON] 21.06.2018 року до суду надійшов супровідний лист від представника відповідача Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України- Мухітдінова Р.Д. щодо долучення копій документів. 27.08.2018 року через канцелярію суду від представника позивача [PERSON] -[PERSON] надійшло клопотання про розподіл судових витрат. 05 вересня 2018 року через канцелярію суду надійшли заперечення до клопотання про розподіл судових витрат від представника відповідача Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України- Мухітдінова Р.Д. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено у судовому засіданні, наказом директора Інституту тваринництва НААНУ від 26 листопада 2012 року [PERSON] прийнято на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин за його згодою з 26 листопада 2012 року. На підставі наказу директора Інституту тваринництва НААНУ №213/к від 30 листопада 2012 року головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння та біології репродукції тварин [PERSON] переведено на посаду радника при дирекції за 19 розрядом та встановлено йому посадовий оклад згідно штатного розпису з 01 грудня 2012 року. Відповідно до наказу директора Інституту тваринництва НААНУ №214/к від 30 листопада 2012 року [PERSON] прийнято на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин за внутрішнім сумісництвом, за його згодою з 01 грудня 2012 року. Згідно із наказом директора Інституту тваринництва НААНУ від 02 січня 2013 року [PERSON], що працював головним науковим співробітником лабораторії штучного осіменіння тварин та біології репродукції тварин на 0,5 посадовій одиниці за внутрішнім сумісництвом, за його згодою переведено на 0,5 посадової одиниці головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за внутрішнім сумісництвом, без змін умов оплати праці. Наказом виконуючого обов'язки директора Інституту тваринництва НААНУ від 15 жовтня 2014 року, [PERSON] переведено з посади радника при дирекції Інституту на 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за основним місцем роботи з 15 жовтня 2014 року. Згідно рішення Апеляційного суду Харківськоїобластівід22.08.2018 року у справі № 645/10986/14-ц апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено. Рішення Фрунзенського районного суду м. Харків в частині позовних вимог [PERSON] до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі скасувати, ухвалити нове. Визнати незаконним наказ виконуючого обов'язки директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України Руденко Є.В. №162/к від 15 жовтня 2014 року «Про переведення [PERSON].». Поновити [PERSON] на посаді радника при дирекції Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України з 15 жовтня 2014 року. Рішення суду набрало законної сили 22.08.2017 року, в касаційному порядку не оскаржувалось (а.с.10-14). Як вбачається з копії наказу №162/к від 15.10.2014 року «Про переведення [PERSON].» [PERSON], радника при дирекції, переведено з 15 жовтня 2014 року на 0,5 посади головного наукового співробітника лабораторії економіки та організації виробництва продуктів тваринництва за основним місцем роботи за 20 розрядом єтс та встановлено йому посадовий оклад згідно штатного розпису - 1550 грн., надбавку за вчене звання 32 % від посадового окладу -496,00 грн., надбавку за наукову ступінь 25% від посадового окладу -387,00 грн., а всього 2898,00 грн. (а.с.15). [PERSON] за вих. №15 від 04.12.2017 року звертався до директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України з заявою про поновлення його на посаді радника при дирекції Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України з 15.10.2014 року, відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 22.08.2017 року (а.с.82). Згідно відповіді директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України Руденко Є.В. №629-01/а [PERSON] проінформовано, що на сьогоднішній день у штатному розписі Інституту тваринництва НААН України відсутня посада радника при дирекції. Згідно з Положенням про радників у системі НААН введення в штатний розпис посади радника при дирекції потребує рішення Президії Академії НААНу. Тому, Інститут тваринництва НААН на сьогоднішній день не має можливості поновити [PERSON] на посаді радника при дирекції. Що стосується заборгованості Інституту тваринництва НААН України перед [PERSON] за час вимушеного прогулу в розмірі 277 407,49 грн., то рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22.08.2017 року справа №645/10986/14-ц не передбачено ніяких компенсаційних виплат. Тому викладені в заяві вимоги щодо заборгованості ІТ НААН України перед [PERSON] за час вимушеного прогулу є безпідставними (а.с.83). Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш, як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд не погоджується з запереченнями представника відповідача про відсутність провини відповідача у тривалому розгляді справи як підставу для відмову позивачу у позові, оскільки вина позивача відсутня, що підтверджується наданими та дослідженими під час судового розгляду журналами судових засідань (а.с.114-138) Згідно зі ст. 236 КЗпП, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Згідно роз'яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудовихспорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Середній заробіток визначається відповідно до порядку розрахунку заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (з наступними змінами). Відповідно до зазначеної постанови, а також п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи. Аналізуючи вищевказані норми, з огляду на факт незаконності звільнення та факт не поновлення позивача у займаній посаді, позивач має право на стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиконання рішення суду за період з 15 жовтня 2014 року по 15.03.2018 року, тобто за 857 робочих днів. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року встановлено святкові і неробочі дні в Україні на 2014 рік-в період з 15 жовтня 2014 року -56 робочих днів. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 року встановлено святкові і неробочі дні в Україні на 2015 рік-250 робочих днів. Відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року встановлено святкові і неробочі дні в Україні на 2016 рік-251 робочий день. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.2013 року встановлено святкові і неробочі дні в Україні на 2017 рік-249 робочих днів. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 року встановлено святкові і неробочі дні в Україні на 2018 рік- в період до 15.03.2018 року- 52 робочих дні. Як свідчать матеріали справи, середньоденна заробітна плата позивача за роботу на 1,0 ставки - складала 445 грн 88 коп. (а.с.29); середньоденна заробітна плата позивача за роботу на 1,0 ставки - складала 157 грн 40 коп. (а.с.29). Суд приймає та вважає вірним наданий представником позивача [PERSON], в межах заявлених позовних вимог, розрахунок невиплаченої [PERSON] заробітної плати за період з 15 жовтня 2014 року по 15 березня 2018 року, розрахований у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100 і становить 299 411,14 грн., який здійснений з урахуванням виплачених та отриманих за новим місцем роботи сум.(а.с.90.). Судові витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу у розмірі 17489,5 грн. підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається зі змісту витраченого часу акту наданих послуг до Угоди про надання правової допомоги № 17-11/17 від 17.11.2017 року, крім іншого, 2,5 години було витрачено адвокатом на пошук та опрацювання судової практики в єдиному реєстрі судових рішень та надання додаткових рекомендацій щодо захисту порушених прав клієнта, але як вбачається з п. 2 зазначеного змісту витраченого часу 1 година була витрачена адвокатом на опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини та формування правової позиції, тому пошук та опрацювання судової практики в єдиному реєстрі судових рішень та надання додаткових рекомендацій щодо захисту порушених прав клієнта судом розцінюється як підвищення кваліфікації адвоката, та не може розцінюватися як надання правничої допомоги при розгляді справи, тому суд в цієї частині відмовляє у стягненні витрат на суму - 2301,25 грн. також, не підлягає стягнення сума у розмірі 902,5 грн за годину роботи за складання звіту витраченого часу адвоката та подання клопотання про розподіл судових витрат, оскільки зазначений час був витрачений не для надання правничої допомоги, а звіт міг був складний, крім визначення часу участі у судових засідань під час підготовки та складання позовної заяви, а також поданий разом з нею. Враховуючи вищевикладене, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14267,75 грн. Судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 3136,79 грн. підлягають стягненню з Інституту тваринництва Національної академії Аграрних Наук України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1ст.141ЦПК України.

Outcome: approved