Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт від 10.12.2012 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6706 грн. 68 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості мало здійснюватися у наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця Позичальник мав надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. При укладенні Кредитного договору трони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не можне запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених умов договору Позичальник зобов'язання за договором належним чином не виконував. [INFO] Позичальник - [PERSON] помер. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608 1218. 1219 ЦК України у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Такими чином спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї в строк з [INFO] по 31.11.2015 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, є [PERSON], що стверджується даними паспорта Позичальника [PERSON] та [PERSON], де зазначене одне місце реєстрації: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги, до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Вказує, що на виконання вимог вищевказаної норми закону ним (позивачем) 19.11.2017 року була направлена претензія кредитора до Другої Черкаської державної нотаріальної контори. 24.11.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» було отримано відповідь Другої Черкаської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Відповідно до ч. 1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки відповідачка [PERSON] не відмовилася від прийняття спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме в 6 місяців з дня відкриття спадщини, вона є такою, що прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі і кредитні зобов'язання померлого Позичальника. Також вказує, що 29.11.2017 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив свої вимоги, однак вказана претензія була залишена без відповідного реагування. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Вказує, що на день смерті Позичальника - [PERSON] його заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» за Кредитним договором б/н від 10.12.2012 року складає 10529 грн. 42 коп., з яких: 6706 грн. 68 коп. - заборгованість за кредитом, 3180 грн. 07 коп. - заборгованість за відсотками, 642 грн. 67 коп. - заборгованість по пені та комісії. А тому, просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 10.12.2012 року в сумі 10529 грн. 42 коп. та судовий збір по справі. Ухвалою суду від 08.05.2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Розпорядженням заступника керівника Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.08.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи в зв'язку із звільненням судді Колоди Л.Д. у відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 711/2996/18 передано судді Скляренко В.М. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2018 року справу № 711/2996/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до провадження судді Скляренко В.М. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю Толюпа О.В. позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 10.12.2012 року в сумі 10529 грн. 42 коп. та судовий збір по справі в розмірі 1762 грн. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] Також пояснила, що ПАТ КБ «Приватбанк» втратив право вимоги до спадкоємця Позичальника [PERSON] - [PERSON], оскільки не пред'явив до неї вимоги, в строки, передбачені ст. 1281 ЦК України, які є присічними. Також просила врахувати, що позивачем пропущені ще і строки позовної давності та просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Тому просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача Толюпи О.В., представника відповідачки [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦПК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦПК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦПК України, відповідно до якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що 10.12.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 6706 грн. 68 коп. на строк 12 місяців з 10.12.2012 року по 31.12.2013 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби в сумі 6706 грн. 68 коп. в обмін на зобов'язання Позичальника по поверхню кредиту, сплати процентів 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості мало здійснюватися у наступному порядку: починаючи з 01 по 25 число кожного місяця Позичальник мав надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 590 грн. 04 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності до Умов та Правил. Дата останнього погашення заборгованості - не пізніше 31.12.2013 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У порушення умов Генеральної угоди від 10.12.2012 року Позичальник [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором та достатніх для погашення його договірних зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на [INFO] становить 10529 грн. 42 коп. та складається із заборгованості з кредитом - 6706 грн. 68 коп.; заборгованості за відсотками - 3180 грн. 07 коп., пені та комісії - 642 грн. 67 коп. Також в судовому засіданні встановлено, що Позичальник [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 06.06.2015 року, серія [NUMBER]. Відповідно до положень ст.ст. 526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті Позичальника (Боржника) зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини і умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами вже не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статтей 1281, 1282 ЦК України позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» і звернувся з даним позовом до спадкоємця - [PERSON]. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину і несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданої на запит суду приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., спадщину після смерті Позичальника - [PERSON] прийняла його дочка - [PERSON], якій 08.09.2016 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. А тому остання, в силу ст. 1282 ЦК України, мала б задовольнити вимоги кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк», в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Так, статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред'явити свої вимоги до спадкоємців які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 року у справі № 6-33цс15. В позовній заяві позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що про смерть Позичальника - [PERSON] йому стало відомо на початку 2016 року з ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.02.2016 року. Вказані обставини не спростовувалися і представником позивача в судовому засіданні, який також пояснив, що про смерть Позичальника - [PERSON] позивачу було відомо з ухвали суду від 15.02.2016 року. Тому саме з цього часу (з моменту дізнання про відкриття спадщини) позивач протягом шести місяців міг звернутися до нотаріальної контори, дізнатися про коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та пред'явити до них свої вимоги. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріальної контори із претензією кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] лише 12.10.2017 року (а.с. 39), тобто з пропуском строку передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України. На вказану претензію приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. була надана відповідь ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що повідомити спадкоємців померлого [PERSON] про наявність заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» не є можливим, оскільки 08.09.2016 року було видане свідоцтво про право на спадщину (а.с. 40). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що про смерть Позичальника [PERSON] та відкриття спадщини позивачу було відомо ще на початку 2016 року, однак останній в строк, передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, з відповідною вимогою до спадкоємця [PERSON], не звернувся, а звернувся лише 12.10.2017 року. До того ж, спадкоємець - [PERSON] ще 16.06.2015 року звернулася до приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, а 08.09.2016 року отримала свідоцтво про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] і позивач міг і самостійно дізнатися в нотаріальній конторі про коло спадкоємців померлого [PERSON] та своєчасно пред'явити вимогу про погашення суми боргу саме до спадкоємця - [PERSON], що ним і було зроблено, але вже з пропуском шестимісячного строку на пред'явлення такої вимоги. На підтвердження своїх вимог позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він своєчасно, тобто в межах строків, визначених статтею 1281 ЦК України, звертався до спадкоємця боржника особисто або через нотаріальну контору із вимогою про погашення суми боргу, що існував у спадкодавця [PERSON] Оскільки, з вищенаведених норм вбачається, що відповідальність спадкоємця за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст. 1281, 1282 ЦК України, які в даному випадку ним не дотримані, так як позивач в шестимісячний строк з дня коли він дізнався про відкриття спадщини після смерті [PERSON] не пред'явив вимоги до його спадкоємців, що прийняли спадщину, а саме до [PERSON], тому він в силу ч. 4 ст. 1281 ЦК України є таким, що позбавляється права вимоги до останньої, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Генеральною угодою від 10.12.2012 року. Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, про застосування яких просив представник відповідачки [PERSON] - [PERSON], оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті. А відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Генеральною угодою від 10.12.2012 року. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed