Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі і гідності та ділової репутації. В обґрунтування позову зазначав, що 17.03.2016 року в №11(568) газети Чернігівщина: новини і оголошення було опубліковано лист головного лікаря комунального лікувально-профілактичного закладу Бобровицька ЦРЛ [PERSON], адресований Голові Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] [PERSON] вважає інформацію, яка викладена у цьому листі-зверненні недостовірною, такою, що завдає шкоди його честі, гідності і діловій репутації, а тому підлягає спростуванню. Просив визнати недостовірною наступну інформацію, викладену [PERSON] у листі на імя [PERSON]: - …А от Бобровицький район занурився в гірші роки Радянського застою, головним принципом якого була фраза: Була б людина, а справу на неї склепати можна. Усе почалося з інспірування хабарництва колишнього голови райдержадміністрації [PERSON], який посмів незадовго до цього вказати на неправомірні дії закулісного менеджера районного життя, [PERSON] України , керівнику ТОВ Земля і воля Л.Г.Яковишину; - …На час виборів до місцевих рад район залишився без очільника. Тому тіньовим керівництвом було зроблено все, щоб викривити результати волевиявлення людей, знівелювати справжні результати голосування за кандидатів від Партії [PERSON] Порошенка; - …Оскільки член партії [PERSON] Порошенка Солідарність [PERSON] посмів самовисунутись кандидатом в мери на противагу від кандидата [PERSON], на нього посипалися нісенітні звинувачення, нищівна критика, погрози з боку відомої на всю округу особи; - …Днями був звільнений з посади член Партії [PERSON] Порошенка Солідарність, начальник відділу освіти [PERSON], який не підлабузнювався і мав на події в районі власну думку; - …Двоє молодих людей, не предявляючи службових посвідчень, представляючись особами, що брали [PERSON], почали так звану перевірку; - …Зараз розгорнута боротьба проти депутата районної ради від Партії [PERSON] Порошенка Солідарність [PERSON], який грішний у тому, що не поділяє бачення [PERSON] України в питанні обєднання громад. Також просив зобовязати [PERSON] протягом 10 днів з дня набрання чинності рішенням спростувати вищевказану недостовірну інформацію тим самим способом, яким вона була поширена, а саме шляхом направлення листа від свого імені про її недостовірність на імя Голови Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] Ухвалами Бобровицького районного суду від 01 червня 2016 року та від 30 червня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON] засновника газети «Чернігівщина» та [PERSON] видавця газети «Чернігівщина: новини і оголошення», зважаючи на те, що лист [PERSON] на імя Голови Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] був опублікований у вказаній газеті (а.с.49-50,65). В подальшому встановлено, що публікація листа в газеті відбулась поза волею [PERSON] Оскаржуваним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 06 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано недостовірною інформацію, викладену відповідачем [PERSON] у листі на ім.я голови Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] , а саме : - …А от Бобровицький район занурився в гірші роки Радянського застою, головним принципом якого була фраза: Була б людина, а справу на неї склепати можна. Усе почалося з інспірування хабарництва колишнього голови райдержадміністрації [PERSON], який посмів незадовго до цього вказати на неправомірні дії закулісного менеджера районного життя, [PERSON] України , керівнику ТОВ Земля і воля Л.Г.Яковишину; - …На час виборів до місцевих рад район залишився без очільника. Тому тіньовим керівництвом було зроблено все, щоб викривити результати волевиявлення людей, знівелювати справжні результати голосування за кандидатів від Партії [PERSON] Порошенка; - …Оскільки член партії [PERSON] Порошенка Солідарність [PERSON] посмів самовисунутись кандидатом в мери на противагу від кандидата [PERSON], на нього посипалися нісенітні звинувачення, нищівна критика, погрози з боку відомої на всю округу особи; - …Днями був звільнений з посади член Партії [PERSON] Порошенка Солідарність, начальник відділу освіти [PERSON], який не підлабузнювався і мав на події в районі власну думку; - …Двоє молодих людей, не предявляючи службових посвідчень, представляючись особами, що брали [PERSON], почали так звану перевірку; - …Зараз розгорнута боротьба проти депутата районної ради від Партії [PERSON] Порошенка Солідарність [PERSON], який грішний у тому, що не поділяє бачення [PERSON] України в питанні обєднання громад. Зобовязано [PERSON] після набрання чинності рішенням суду спростувати вищевказану недостовірну інформацію тим самим способом, яким вона була поширена, а саме направленням листа від свого імені про її недостовірність на імя Голови Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] . В задоволенні вимоги щодо визначення строку направлення [PERSON] листа імя Голови Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] відмовлено. Частково задовольняючи позов [PERSON] суд першої інстанції зазначив, що позивачем вірно визначена особа, яка поширила інформацію - це відповідач [PERSON], який звернувся з листом до Голови Чернігівської обласної адміністрації, а інформація, що викладена в листі, безпосередньо стосується позивача [PERSON] Дослідивши кожне речення, яке оскаржується, окремо та в цілому в контексті, та надані сторонами докази, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки ним було доведено, що мало місце поширення інформації, а не висловлювання оціночних суджень, поширена інформація є негативною, неправдивою та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а відповідачем не доведено, що викладена ним в листі інформація є правдивою. Відмовляючи в задоволенні вимоги [PERSON] щодо визначення строку направлення [PERSON] листа на імя Голови Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] зі спростуванням неправдивої інформації, суд першої інстанції виходив з того, що строк для виконання рішення повинен визначатися при примусовому його виконанні, а при набранні даним рішенням законної сили відповідач повинен негайно спростувати неправдиву інформацію. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 06 березня 2017 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм процесуального та матеріального права, всупереч вимогам ст.ст. 1, 4, 8, 11, 213 ЦПК України, ст.129 Конституції України, тому є незаконним і необґрунтованим. Суд не тільки не захистив його права, а навпаки, їх порушив. [PERSON] зазначає, що в порушення вимог ст. 277 ЦК України та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, суд задовольнив позовні вимоги незважаючи на те, що доказів порушення особистих немайнових прав позивача в судовому засіданні не встановлено. Суд в мотивувальній частині рішення тільки розписав поняття честі, гідності та ділової репутації, але не зазначив, в чому саме полягають такі порушення. [PERSON] вказує, що стороною відповідача у судовому засіданні зверталась увага на той факт, що для задоволення позовних вимог необхідно встановити, внаслідок чого саме було порушено право позивача: чи внаслідок його звернення до Чернігівської обласної державної адміністрації, чи внаслідок опублікування даного листа у засобах масової інформації. Ці обставини суд не встановлював, що є порушенням норм процесуального права, хоча їх встановлення має суттєве значення для правильного вирішення справи та можливості задоволення позовних вимог. Розглядаючи справу суд обмежився лише наявністю його звернення до Чернігівської обласної державної адміністрації, не врахувавши того, що відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Також [PERSON] вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що він звернувся не до того компетентного органу, який має розглядати такі звернення, а до свого одно партійця з впевненістю, що він приструнить позивача. Вважає, що мав всі підстави для звернення саме з метою захисту не тільки своїх інтересів, а і інтересів Бобровицької центральної лікарні, яку очолює. Крім того, [PERSON] зазначає, що позивач є публічною особою, а межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Вважає, що викладена в листі інформація є оціночними судженнями, побудованими на загальновідомих фактах; на фактах, підтверджених висловлюваннями відповідних осіб; висновках після ознайомлення зі статтями у засобах масової інформації; проведенні перевірки правоохоронними органами. А відповідно до ст.30 Закону України Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Щоб довести той факт, що обставини, викладені в листі, є оціночними судженнями, стороною відповідача було заявлено клопотання про допит чотирьох свідків, проте судом в їх допиті було безпідставно відмовлено. Також [PERSON] звертає увагу апеляційного суду на те, що мотивуючи своє рішення суд першої інстанції посилається на практику Європейського суду з прав людини, проте не зазначає, на яку саме, що є порушенням норм процесуального права. Судом, на думку [PERSON], не було враховано доводи сторони відповідача про те, що опублікування його звернення у засобах масової інформації було сплановано самим позивачем. Про це свідчить той факт, що позивач не звертався з позовом до особи, яка розповсюдила інформацію, за її спростуванням. [PERSON] зазначає, що є всі підстави вважати, що позивач навмисно спровокував таку ситуацію, щоб його дискредитувати. За таких обставин [PERSON] вважає, що суд розглянув справу неповно, однобічно, упереджено, не встановивши дійсний характер спірних правовідносин, не дослідивши всіх доказів, не надавши їм належної правової оцінки, не навівши мотивів відхилення доказів, порушивши норми матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Частково задовольняючи позов [PERSON] суд першої інстанції зазначив, що позивачем вірно визначена особа, яка поширила інформацію - це відповідач [PERSON], який звернувся з листом до Голови Чернігівської обласної адміністрації, а інформація, що викладена в листі, безпосередньо стосується позивача [PERSON] Дослідивши кожне речення, яке оскаржується, окремо та в цілому в контексті, та надані сторонами докази, місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки ним було доведено, що мало місце поширення інформації, а не висловлювання оціночних суджень, поширена інформація є негативною, неправдивою та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а відповідачем не доведено, що викладена ним в листі інформація є правдивою. Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34). Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У звязку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо). Частиною 4 ст. 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. У ч. 1 ст. 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснив судам, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, а також ст. 10 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом із тим, за змістом зазначених норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб, і не порушуючи їхніх прав. Відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Суд першої інстанції визнав недостовірною та такою, що підлягає спростуванню інформацію, викладену відповідачем [PERSON] у листі на імя голови Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] , а саме : - …А от Бобровицький район занурився в гірші роки Радянського застою, головним принципом якого була фраза: Була б людина, а справу на неї склепати можна. Усе почалося з інспірування хабарництва колишнього голови райдержадміністрації [PERSON], який посмів незадовго до цього вказати на неправомірні дії закулісного менеджера районного життя, [PERSON] України , керівнику ТОВ Земля і воля Л.Г.Яковишину; - …На час виборів до місцевих рад район залишився без очільника. Тому тіньовим керівництвом було зроблено все, щоб викривити результати волевиявлення людей, знівелювати справжні результати голосування за кандидатів від Партії [PERSON] Порошенка; - …Оскільки член партії [PERSON] Порошенка Солідарність [PERSON] посмів самовисунутись кандидатом в мери на противагу від кандидата [PERSON], на нього посипалися нісенітні звинувачення, нищівна критика, погрози з боку відомої на всю округу особи; - …Днями був звільнений з посади член Партії [PERSON] Порошенка Солідарність, начальник відділу освіти [PERSON], який не підлабузнювався і мав на події в районі власну думку; - …Двоє молодих людей, не предявляючи службових посвідчень, представляючись особами, що брали [PERSON], почали так звану перевірку; - …Зараз розгорнута боротьба проти депутата районної ради від Партії [PERSON] Порошенка Солідарність [PERSON], який грішний у тому, що не поділяє бачення [PERSON] України в питанні обєднання громад. За стилістикою викладення інформації у вказаному листі, [PERSON] висловив не фактичні дані, а свої особисті оціночні судження, думки та переконання щодо подій, які відбуваються в Бобровицькому районі, де він проживає та працює головним лікарем в Бобровицькій центральній районній лікарні. Так, вжите відповідачем іншомовне слово «інспірування» означає: 1) навівати, вселяти кому-небудь якісь думки, погляди, навчати, як поводити себе, як діяти тощо; 2) викликати що-небудь намовлянням, підбурюванням. Вислови «занурився у гірші роки «Радянського застою», була б людина, а справу на неї склепати можна, закулісний менеджер районного життя, тіньове керівництво також є мовно-стилістичними засобами метафорами. Отже, відповідачем в його листі для висловлення власного ставлення до певних подій вживались певні мовно-стилістичні засоби, що є характерним для висловлення оціночних суджень. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було висловлено власну критичну оцінку певних фактів та подій, що мають місце в Бобровицькому районі в цілому та у медицині району зокрема, та дає власну оцінку негативному, на його думку, впливу на такі події з боку [PERSON] України, керівника ТОВ «Земля і воля» [PERSON] Суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не розрізнив фактичні твердження і оціночні судження, а, отже, його висновки ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Висловлювання відповідача є оціночними судженнями, унаслідок чого викладена ним у листі інформація не може бути предметом судового захисту, не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості. Враховуючи європейські стандарти у реалізації прав та свобод людини, у вирішенні спорів, повязаних з реалізацією свободи слова та поглядів, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дав неналежну оцінку зібраним доказам і дійшов помилкового висновку, що певні висловлювання відповідача не можна визнати оціночними судженнями, з посиланням на те, що вони містять фактичні повідомлення, які принижують честь і гідність та шкодять діловій репутації позивача. Зважаючи на наведене, апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі і гідності та ділової репутації. Відповідно до статті 88 ЦПК України належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 606,32 грн. в рахунок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Outcome: approved