Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 225 000 грн. та процентів за користування коштами в сумі 24 000 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 07 серпня 2015 року відповідач позичив у неї кошти в сумі 225 000 грн., які зобов`язався повернути до 07 серпня 2017 року та зобов`язувався сплачувати проценти, за користування коштами по 1000 грн. за кожен місяць користування, про що написав розписку. Позивач неодноразово зверталася щодо повернення боргу, однак [PERSON] кошти так і не повернув, а тому позивач просить задовольнити позов. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 01 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального провадження. В судове засідання позивач та її представник подали заяву про слухання справи у їхню відсутність та просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 серпня 2015 року [PERSON] позичив кошти в сумі 225 000 у [PERSON] , які зобов`язувався повернути до 07 серпня 2017 року та зобов`язувався сплачувати проценти, за користування коштами по 1000 грн. за кожен місяць користування, однак не виконав взяте на себе зобов`язання. Ці обставини підтверджуються розпискою від 07 серпня 2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 599 цього ж Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 вищевказаного Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено саме договір позики, адже наявність у позивача оригіналу розписки [PERSON] , яка підтверджує факт отримання боржником коштів за договором позики. За таких обставин суд знаходить підставними вимоги позивача та такими, що підлягають до задоволення, при цьому суд погоджується з розрахунками позивача щодо нарахування відсотків від суми позики за користування коштами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів в розмірі 249 000 грн.: 225 000 грн. - сума основного боргу, 24 000 грн. - відсотки від суми позики за користування коштами та 2490 грн. сплачений судовий збір.

Outcome: approved