Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

В березні 2015 року Кредитна спілка «ФІН-ЕКО» (Позивач, Кредитна спілка) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач-1, Позичальник), [PERSON] (Відповідач-2, Поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просила стягнути з Відповідачів солідарно на користь Кредитної спілки заборгованість за договором кредиту № 11021 від 04.12.2008р. в сумі 7 442,76 грн., та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2008 року між Позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11021, на виконання якого останній отримав від Позивача грошові кошти в розмірі 25 962,00 грн. Згідно п.п1.1., 4.2. Кредитного договору [PERSON] зобов'язувався погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 47 відсотків річних в порядку визначеному договором (щомісячно частинами), останній платіж за договором згідно графіка - 04.03.2009р. Відповідач-2 як поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що випливають з договору кредиту від 04.12.2008р. № 11021. Проте, Відповідач-1 порушив свої зобов'язання, визначені кредитним договором, а саме кредит повністю не повернув, відсотки, нараховані за користування кредитом не сплатив, в результаті чого має заборгованість по сумі кредиту, по сплаті відсотків за користування кредитом згідно договору в загальній сумі 7 442,76 грн. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 34). Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, разом з тим в червні 2015 року від [PERSON] надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу без її участі та, враховуючи умови договору та договору поруки, наполягала на застосування строків позовної давності, окрім того, зазначила, що в порядку ст. 559 ЦК України договір поруки фактично є припиненим (а.с.36). Відповідач - [PERSON] пояснень чи заперечень по суті позовних вимог не надав, причин неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 04 грудня 2008 року між Кредитною спілкою «ФІН-ЕКО» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 11021, за умовами якого Кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти у кредит Позичальникові у сумі 25 962,00 грн. та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 47 відсотків річних в строк до 04.03.2009р. (а.с.7-9). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту наступного дня після дня надання кредиту Позичальнику (зарахування на рахунок Позичальника або видача готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок Кредитодавця або внесення в касу Кредитодавця готівкою) включно (п.п.4.1. Кредитного договору). Як встановлено в судовому засіданні, Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином та надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 25 962,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 2701 від 04.12.2008р. (а.с.11). Однак, Відповідачем-1 після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, в результаті чого станом на 20.03.2015р. заборгованість Відповідача-1 становить 7 442,76 грн., що складається з - 3 124,77 грн. заборгованості по кредиту; - 4 317,99 грн. - заборгованості по процентам, що підтверджується карткою платежів по гривневому кредиту (а.с.12-13). Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За ч.ч.3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з Відповідача заборгованості за Кредитним договором № 11021 від 04.12.2008р., повинна обчислюватися з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, тобто кінцевого терміну повернення кредитних коштів, встановленого Кредитним договором - 04.03.2009р. З огляду на викладене, з урахування заяви про застосування строків позовної давності, поданої Відповідачем-2, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому вважає за можливе застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за договором кредиту № 11021 від 04.12.2008р. у сумі 7 442,76 грн.. Таким чином з урахуванням дати звернення Позивача з позовом до суду - 24.03.2015р.(дата відправки позову до суду, зазначена поштовим відділенням на конверті), суд дійшов висновку, що позовні вимоги Кредитної спілки «ФІН-ЕКО» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Разом з тим, як встановлено судом, для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Позивачем та Відповідачем-2 було укладено Договори поруки № 11021 від 04.12.2008р. (а.с.10). Відповідно до п.2.1 Договору поруки Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що випливають з Договору № 11021 від 04 грудня 2008р., який укладений між Кредитором та Боржником. Пунктом 3.1. Договору поруки визначено, що відповідальність Поручителя настає у випадку, коли Боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання згідно Кредитного договору. Право звернення стягнення на майно Поручителя та Боржника в повному обсязі несплачених сум кредиту та процентів за користування кредитом, санкцій та завданої шкоди виникає в день невиконання останнім сплати кредиту в цілому, невчасного і неповного виконання одного із періодичних платежів, а також інших обов'язків Боржника, передбачених вищезазначеним Кредитним договором. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає по зобов'язаннях Боржника в повному обсязі, тобто за повернення кредиту, виплату процентів за користування кредитом, а також за відшкодування збитків завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов Кредитного договору (п.3.2. Договору поруки). Приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. У відповідності до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а ч.2. ст.554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки відшкодування збитків. Відповідно до положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, зокрема, зазначено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Разом із тим, пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року визначено, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Згідно із положеннями ст.559 ЦК України порука припиняється: 1) з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; 2) порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; 3) порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; 4) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Як встановлено судом, Позичальник -[PERSON] (а відтак і поручитель - [PERSON].) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами в строк до 04.03.2009 року. Водночас, згідно п.4.1. Договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також коли Кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явив позову до Поручителя. Таким чином, враховуючи, що Позивач не звертався з позовом або вимогою до Поручителя щодо невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, у встановлений п.4 ст.559 ЦК України та п.4.1. Кредитного договору, строк, суд дійшов висновку, що в силу наведених положень законодавства, договір поруки № 11021 від 04.12.2008р., укладений між Кредитною спілкою «ФІН-ЕКО» та [PERSON] є припиненим з 05.08.2009 року, тобто після спливу шести місяців з дня настання строку виконання Відповідачем-1 основного зобов'язання за Кредитним договором - 04.03.2009р. Доказів зворотного Позивачем не надано та в судовому засіданні не здобуто. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Кредитної спілки «ФІН-ЕКО» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням строків позовної давності про застосування яких було заявлено Відповідачем-2, не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 251, 252, 256, 257, 266, 267, 525, 526, 33, 543, 554, 1054 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, та

Outcome: dismissed