Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

АТ «УкрСиббанк» 19.10.2016 року звернулося до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтувало тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником з 21.12.2009 якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11081569000 від 21.11.2006 року з додатковою угодою від 11.09.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 15000,00 дол.США, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався щомісячно повернути відповідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку повернути кредит у повному розмірі не пізніше 21.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1 кредитного договору). За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі та порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Сторони домовилися, що розмір процентної ставки може бути змінений відповідно до п.9.2 кредитного договору. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3 кредитного договору). Згідно п.7.1 кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань [PERSON] сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору була прийнята порука [PERSON] згідно договору поруки №240345 від 11.09.2009 року. Всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та по процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взятті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачам вимоги про усунення порушень договору. Відповідачі порушення договору не усунули. Станом на 11.10.2016 року заборгованість за кредитним договором №11081569000 від 21.11.2006 року становить: по кредиту та процентам у розмірі 9957,68 дол.США та пені у розмірі 2965,99 грн., з яких: 9120,00 дол.США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 480,00 дол.США за період з 21.03.2016 року по 11.10.2016 року; 837,68 дол.США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 743,70 дол.США за період з 01.02.2015 року по 30.09.2016 року; 1097,92 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 25.03.2016 року по 11.10.2016 року; 1868,07 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 13.03.2016 року по 11.10.2016 року. У зв`язку з викладеним, представник позивача просить стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №11081569000 від 21.11.2006 року по кредиту та процентам у розмірі 9957,68 дол.США та пені у розмірі 2965,99 грн. солідарно з [PERSON] та [PERSON] . Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 3902,17 грн, а саме у рівних частках з кожного по 1951,09 грн. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинської В.Е. від 11.04.2017 року відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17.05.2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено повністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 року заява про перегляд заочного рішення передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинськой В.Е. Ухвалою суду від 01.10.2018 року заочне рішення від 17.05.2018 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 14.01.2019 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] про захист порушеного прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 21.11.2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 ПАТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту №11081569000, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачу кредит в сумі 15000,00 дол.США під 11,8 % річних, а позивач зобов`язалась отримати кредитні кошти та повернути їх зі сплатою відсотків до 21.11.2027 грн. 21.11.2006 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір (житлового приміщення), предметом якого виступила належна позивачу на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2019 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якого було внесено зміни до графіку погашення кредиту. В той же день, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №240345 від 11.09.2009 року, з умовами якого остання зобов`язалась нести солідарну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Отже, за вище наведених обставин, між позивачем та відповідачем було укладено спірний кредитний договір. Однак, коментований кредитний договір є таким, що укладений з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених законодавством України, що регулюють спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого законодавства України, та грубо порушує охоронювані Конституцією і Законами України права та інтереси споживача фінансових послуг, і водночас, завдає значної шкоди. За таких умов, зазначені порушення Банком вимог Закону та прав позичальника як споживача, мають бути припинені, а укладений з використанням такої практики правочин, має бути визнаний судом недійсним. Усі вище зазначені вимоги в їх сукупності є визначеними законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення позичальника, про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обов`язковими для такого виду договорів. З договору про надання споживчого кредиту №11081569000 від 21.11.2006 року вбачається, що в його змісті є відсутніми встановлені імперативними вимогами законодавства обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: відсутня згода за всіма іншими істотними умовами кредитного правочину зокрема, відповідач: 1. Не здійснив детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту згідно імперативних вимог п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». 2. Не визначив реальну річну процентну ставку в порушення вимоги п.5 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; 3. В порушення вимоги ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків», не визначено строк дії кредитного договору; 4. Всупереч вимоги ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків», не визначив порядок припинення дії кредитного договору; 5. Не зазначена відповідальність кредитора при порушені умов договору, щодо умов повернення і зарахування кредиту (зокрема, в разі зарахування коштів з каси банку на транзитні рахунки або на рахунки не зазначені в договорі) як того вимагають норми ч.2 ст. 345 ГКУ та п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків»; 6. В порушення вимоги ст.61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення; 7. При укладенні кредитного договору та перед укладенням Іпотечного договору, відповідачем не було оприлюднено інформацію про кредитування умови виникнення іпотечного боргу, в порушення вимоги ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; 8. Не встановлено положення про інфляційне застереження та не узгоджено домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки, в порушення вимоги ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Оскільки, вище вказані обов`язкові та необхідні відомості (у тому числі, про розрахунки індексації інфляційних втрат) не були зазначені в кредитному правочині. і докази про те, що ті відомості, які підлягали розкриттю та офіційному оприлюдненню (згідно вимог коментованого вище Закону), були офіційно оприлюднені, - є відсутніми, за таких умов позивачу немає підстав вважати, що спірний кредитний правочин відповідає вимогам чинного законодавства України. Зазначене свідчить про те, що сторонами спірного договору не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, а Банком (кредитодавцем), не виконано всіх, вище зазначених імперативних норм і вимог Закону. Під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну, об`єктивну та достовірну інформацію, щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в оспорюваному кредитному договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. За таких обставин, коментовані дії банку, які порушують баланс договірних правовідносин на шкоду позивачу є неправомірними та водночас, слугують підтвердженням, про відсутність в позичальника вільного волевиявлення на укладення кредитного договору саме на таких умовах та, відсутність спрямованості на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені сторонами при його укладенні. У зв`язку з цим, позивач просить визнати порушеним право [PERSON] - споживача фінансових послуг банку. Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №11081569000 від 21.11.2006 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] . Відшкодування судових витрат здійснити за рахунок відповідача. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою суду від 09.04.2020 року прийнято справу до провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого провадження. Ухвалою суду від 25.01.2021 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 16.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом - представника відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у поясненнях. Відповідно до пояснень, представник позивача зазначив, що АТ «УКРСИББАНК» не укладав із [PERSON] договір іпотечний борг у відповідності до вимог зазначених у ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», а тому, з урахуванням того факту, що договір про надання споживчого кредиту є споживчим кредитуванням, а не іпотечним, - вищевказаний Закон не поширює дію на дані правовідносини. Позивач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме АКІБ «УКРСИББАНК», отримавши від банку всю передбачену законодавством інформацію перед укладенням договору, що відповідає статтям 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтям 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до п.8.2 Кредитного договору [PERSON] зазначила і посвідчила власним підписом, що на дату укладення договору вона підтверджує, що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника; позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обов`язки тим договором і погоджується з ними. Відповідно до п. п.9.13 оспорюваного кредитного договору [PERSON] укладаючи кредитний договір, зазначила і посвідчила власним підписом, що на дату укладення договору вона ознайомлена із усіма умовами даного договору та вони їй цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї, а також те, що перед писанням цього договору отримала від банку інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема, п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, позичальник не повідомляв банк про наявність у нього будь-яких важень чи заперечень стосовно змісту наданої їй банком інформації, як про особу і місце входження банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Отримання від банку кредиту в сумі 15000,00 дол. США [PERSON] не заперечує, а лише стверджує процедуру видачі кредиту. Посилання позивача на те, що йому не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту спростовується матеріалами справи та не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору. Посилання позичальника на відсутність у кредитному договорі істотних умов, що є підставою для визнання такого договору недійсним були спростовані АТ «УКРСИББАНК» у даних поясненнях. Позивач при укладенні спірного договору був повідомлений про всі істотні умови» договору, добровільно згідно з положеннями ст.ст. 3, 627 ЦК України підписав договір, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Відповідач [PERSON] за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] за первісним позовом - третя особа за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11081569000 від 21.11.2006 року з додатковою угодою від 11.09.2009 року. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 15000,00 дол.США, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався щомісячно повернути відповідно з графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору), але в будь-якому випадку повернути кредит у повному розмірі не пізніше 21.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1 кредитного договору). За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі та порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п.1.3 кредитного договору). Сторони погодили черговість погашення заборгованості: 1) прострочені комісії; 2) строкові комісії; 3) прострочені проценти; 4) строкові проценти; 5) прострочена сума основного боргу; 6) строкова сума основного боргу; 7) штрафні санкції по договору (пункт 1.6.). Пунктом 4.6 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний достроково повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії у випадку встановлених п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та/або порушень істотних умов договору та застосування банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 11 цього договору. Згідно п.7.1 кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань [PERSON] сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сторони домовилися, що розмір процентної ставки може бути змінений відповідно до п.9.2 кредитного договору. У додатку № 1 до договору кредиту сторонами узгоджений графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту, в якому наведені складові частини ануїтетних платежів за кожен місяць на весь строк надання кредиту. Факт виконання банком зобов`язання щодо надання кредиту та їх отримання відповідачем [PERSON] підтверджується випискою по рахунку. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору була прийнята: порука [PERSON] згідно договору поруки №240345 від 11.09.2009 року. Відповідно до його умов поручитель зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли за кредитним договором. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та по процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушила взятті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачам вимоги за №30-12/34826 та №30-12/34827 від 11.08.2016 року про погашення простроченого зобов`язання по простроченій заборгованості у розмірі 360,00 дол.США та відсотків - 647,19 доларів США, а в разі несплати цих коштів протягом 31 дня після отримання вимоги та у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги або протягом 41 дня з дати відправки вимоги, вимагає дострокового повернення усієї суми боргу по кредиту та відсотках у загальному розмірі 9767,19 доларів США (9120,00 доларів США - залишок боргу по кредиту, в тому числі прострочена заборгованість - 360,00 дол.США та 647,19 доларів США - борг по відсотках). Відповідачі порушення договору не усунули та вимогу позичальника не виконали. Станом на 11.10.2016 року заборгованість за кредитним договором №11081569000 від 21.11.2006 року становить: по кредиту та процентам у розмірі 9957,68 дол.США та пені у розмірі 2965,99 грн., з яких: - 9120,00 дол.США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 480,00 дол.США за період з 21.03.2016 року по 11.10.2016 року; - 837,68 дол.США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 743,70 дол.США за період з 01.02.2015 року по 30.09.2016 року; - 1097,92 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 25.03.2016 року по 11.10.2016 року; - 1868,07 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 13.03.2016 року по 11.10.2016 року. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Щодо вирішення зустрічного позову про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). За статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. За статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Судом установлено, що під час укладення оспорюваного договору кредиту 21 листопада 2006 року сторонами узгоджені всі істотні умови. Зокрема, у Додатку № 1 до договору ними узгоджений графік платежів, визначена сукупна вартість кредиту, наведені складові частини ануїтетних платежів за кожен місяць на весь строк надання кредиту. Розмір відсоткової ставки за користування кредитом визначений на рівні 11,8 % річних, а у випадку прострочення погашення кредиту - у подвійному розмірі (23,6 %) за кожен день прострочення і до її погашення (підпункт 1.3). У пункті 9.13. кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник свідчить про те, що: всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими відносно нього; перед підписанням цього договору позичальник отримав інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (про умови кредитування). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що перед укладенням оспорюваного правочину [PERSON] була ознайомлена у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи [PERSON] ; вона свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його. Таким чином, при підписанні кредитного договору [PERSON] погодилася з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримала примірник кредитного договору, що дало їй додаткову можливість детально вивчити його умови. Посилання [PERSON] на те, що умови кредитного договору є несправедливими, банком при укладенні цього договору було порушено вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитор не надав їй інформації про умови кредитування, можливі валютні ризики, вказаний договір не містить сукупної вартості кредиту та інших фінансових зобов`язань споживача, повної інформації про умови кредитування, спростовуються встановленими судом і наведеними вище обставинами справи. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. В укладеному кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Враховуючи те, що [PERSON] погодилася з умовами кредитного договору і що ці умови не порушують принципів добросовісності, рівності сторін договору, є справедливими, а томі відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору. Таким чином, враховуючи встановлені належним чином фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] за необґрунтованістю. Щодо вирішення первісного позову про стягнення заборгованості, суд приходить до наступного. Презумпція правомірності укладених між сторонами правочину, кредитного договору, не спростована в ході розгляду справи, а тому зобов`язання за даним договорам має виконуватись належним чином, відповідно до узгоджених сторонами умов. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 553 ЦК України зазначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України). У пунктах 1.3., 1.4. договору поруки передбачено солідарну відповідальність поручителя [PERSON] перед банком у випадку невиконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мають нести солідарну відповідальність перед кредитором (банком). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При таких обставинах, первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 3902,17 грн., а саме у розмірі по 1951,09 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved