Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі також може вживатись як АТ «ОТП Банк», позивач)звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі також може вживатись як відповідач 1), [PERSON] (далі також може вживатись як відповідач 2) про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви (т. 1 а.с. 60-63) зазначає, що відповідно до укладеного між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариства «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON]кредитного договору № МL-E00/027/2007 від 17 квітня 2007 року (далі також може вживатись як Кредитний договір) відповідач отримав кредит в сумі 20'000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,49 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язалась повернути ці кошти та сплатити відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. До цього договору сторонами було укладено ряд додаткових договорів, а саме: 23 січня 2009 року, 25 січня 2010 року, 25 січня 2010 року та 23 лютого 2011 року. Ними було викладено графік платежів у новій редакції, визначено новий порядок страхування майна та збільшено строк користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-E00/021/2007 до якого було укладено додаткові договори 25 січня 2010 року та 23 лютого 2011 року. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач 1 виконує неналежно у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 15'207,76 дол. США, що еквівалентно 377'850,48 грн. 02 листопада 2015 року відповідачу 1 було відправлено досудову вимогу від 26 жовтня 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором, однак вона її не виконала. Саме тому позивач вважає, що зазначену заборгованість слід стягнути з відповідач 1, та з відповідач 2, як солідарного боржника. (т. 1 а.с. 1-5). Представник відповідача 1 подав заперечення на позов у яких зазначає, що з позовної заяви не вбачається ні правових підстав позовних вимог, ні їх змісту, ні доказів на доведення обставин в обґрунтування позовних вимог. Саме тому їм не може бути надана належна правова оцінка. Представник відповідача 1 припускає, що мало місце отримання його клієнтом коштів без достатньої правової підстави. Звертає увагу на те, що додана до матеріалів справи довідка про розмір заборгованості, яку склав позивач, не може вважатись розрахунком на тій підставі, що вона не містись даних про безпосереднє утворення заборгованості за відповідними періодами. (т. 1 а.с. 81-82). 03 січня 2017 року відповідачем 1 подано зустрічний позов до ПАТ «ОТП Банк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умови договору у новій редакції (далі також може вживатись як зустрічний позов). В обґрунтування цього позову зазначає, що 17 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір. У подальшому до нього було укладено ряд додаткових угод. При укладенні цього договору позичальнику не було роз'яснено інформації, визначеної пунктом 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У матеріалах справи немає платіжного документа, оформленого належними ініціатором переказу коштів на суму 20'000 дол. США на підставі якого банк здійснив перерахунок кредитних коштів за реквізитами вказаними позичальником. Представник [PERSON] наголошує, що його клієнтка отримала кредиту у національній валюті України - гривні, а не іноземній. Наявні у матеріалах справи розрахунки заборгованості [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» не відповідають розрахунковим документам щодо виданих позичальнику коштів за спірним договором. Також представник відповідача 1 звертає увагу на незаконність надання кредиту в іноземній валюті для розрахунку з іншими резидентами України, а саме таку мету переслідувала [PERSON], коли укладала спірний договір. Саме тому останній є удаваним правочином. (т. 1 а.с. 73-78). Представник позивача подав заперечення проти зустрічної позовної заяви у яких вказує на те, що інформація, передбачена пунктом 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» роз'яснена [PERSON] належним чином та в повному обсязі до укладення Кредитного договору про що свідчить її підпис у пункті 13 анкети-заяви від 05 квітня 2007 року на видачу кредиту. Доказами отримання відповідачем 1 кредитних коштів є меморіальний ордер з якого вбачається, що на її рахунок перераховано 20'000 дол. США. Після цього вона зняла їх, що зафіксовано у виписці про рух коштів від 04 липня 2016 року. (т. 1 а.с. 236) Також представник позивача подав заяву про застосування до зустрічного позову наслідків пропуску позовної давності, тобто відмову в його задоволенні. (т. 1 а.с. 234). 13 лютого 2017 року відповідач 2 також подав зустрічний позов. (т. 1 а.с. 124-217). Водночас, 18 вересня 2018 року представник відповідача 2 звернувся до суду з заявою про залишення позову його клієнта без розгляду (т. 2 а.с. 183), котра у цей самий день була задоволена судом, про що постановлено відповідну ухвалу. (т. 2 а.с. 187) . Ухвалою суду від 11 липня 2017 року було призначено судово-економічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. (т. 1 а.с. 254). 01 березня 2018 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 23/013/1027/4 від 19 лютого 2018 року, а тому 07 березня 2018 року провадження у справі відновлено, про що постановлено відповідну ухвалу від 07 березня 2018 року (т. 2 а.с. 147). У судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. (т. 2 а.с. 184). Також у судове засідання не з'явились відповідачі. Їх представники - [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи за відсутності їх довірителів. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні первинного позову слід відмовити, з огляду на таке. 05 квітня 2007 року [PERSON] подала до «ОТП Банку» анкету-заяву у якій просила надати їй кредитні кошти в сумі 20'000 дол. США з відсотковою ставкою 12,49 % річних, строком на шість років. У пункті 13 цього документу вона, окрім іншого, підтвердила, що банк надав їй у письмовому вигляді інформацію, передбачену пунктом 2 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01 грудня 2005 року. (т. 1 а.с. 238) 17 квітня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено Кредитний договір, котрий складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох його частин. Частиною № 1 є «Базові умови кредитування. Визначення термінів», частина № 2 - «Кредитний договір № МL-E00/027/2007 від «17» квітня 2007 р.». (т. 1 а.с. 7-14). Позивач є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк». 18 листопада 2010 року [PERSON], [INFO], уродженці міста Хмельницький, Хмельницької області, жительці села Біла, Тернопільського району Тернопільської області видано паспорт громадянина України на заміну втраченого, у якому її ім'я було «[PERSON]». Про це свідчить довідка № 17 від 18 лютого 2011 року, видана начальником СГІРФО Тернопільського РВ УМВС в Тернопільській області. (т. 1 а.с. 244) . Згідно з пунктами 2, 3 частини № 1 Кредитного договору визначено, що банк надав відповідачу 1 кредит в сумі 20'000 доларів США на ремонт нерухомого майна із фіксованою процентною ставкою у 12,49 % річних. Повернення кредиту здійснюється шляхом сплати платежів, що зменшуються, тобто щомісячне погашення відбувається рівними частинами погашення процентів - в повному об'ємі нарахованих на залишок заборгованості по кредиту. Як вбачається з копії меморіального ордера № 1 від 18 квітня 2007 року (т. 1 а.с. 15), було проведено банківську операцію згідно якої платник - філія ЗАТ «ОТП Банк» м. Тернополя здійснило на адресу одержувача - [PERSON], платіж за призначенням - видача кредиту згідно Кредитного договору на суму 20'000 дол. США (101'000 грн.) Згідно виписки з рахунку № 25 від 04 липня 2016 року [PERSON] отримала ці кошти з поточного рахунку (т. 1 а.с. 16). 23 січня 2009 між позивачем та відповідачем 1 було укладено додатковий договір № 1 згідно якого викладено у новій редакції Графік Платежів. (т. 1 а.с. 17-18). 25 січня 2010 року між позивачем та відповідачем 1 укладено додатковий договір № 2 відповідно до якого було змінено графік платежів. (т. 1 а.с. 19-22). 25 січня 2010 року між позивачем та відповідачем 1 укладено додатковий договір № 3 відповідно до якого визначено новий порядок страхування майна. (т. 1 а.с. 23-24). 23 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем 1 укладено додатковий договір № 1 згідно з яким сторони визначили, що датою остаточного повернення кредиту є 17 квітня 2023 року. (т. 1 а.с. 25). Згідно статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) визначає як порушення зобов'язання. Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. В силу вимог статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, па як) вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення цієї норми права АТ «ОТП Банк» не доведено обґрунтованості своїх позовних вимог оскільки: відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої ст. 47 цього Закону, а саме: розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно вимог цієї ж статті Закону, банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. В матеріалах справи відсутні Банківські ліцензії позивача, дозволи та додатки до них на здійснення банківської діяльності, отримані ним у відповідності до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність», чинні на дату укладання Кредитного договору та його обслуговування, тобто протягом періоду з 17 квітня 2007 по 04 липня 2016 року. Окрім цього, як обґрунтовано зазначає експерт у висновку № 23/013/1027/4 від 19 лютого 2018 року, котрий відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України є доказом у справі, суду не надано, або надано не в повному обсязі: первинні касові та меморіальні документи банку та позичальника, відомості (виписки) за рахунками аналітичного бухгалтерського обліку банку за Кредитним договором з 17 квітня 2007 по 04 липня 2016 року; *розшифровки (реєстри, виписки) за рахунками аналітичного бухгалтерського обліку кредитних операцій ПАТ «ОТП Банк» (ЗАТ «ОТП Банк») за Кредитним договором за період з 17 квітня 2007 по 04 липня 2016 року, зокрема щодо обліку: заборгованості за основною сумою кредиту, нарахування та сплати відсотків (у чому числі за рахунками № [NUMBER], № [NUMBER]), простроченої заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими відсотками (у тому числі за рахунками № [NUMBER], № [NUMBER]), нарахування та сплати штрафних санкцій, нарахування та сплати комісії та будь-яких інших платежів на користь банку, із зазначенням повного номеру аналітичного рахунку, валюти рахунку, назви клієнта, номеру кореспондуючого рахунку, періоду виписки, дати, змісту та суми операції; *розшифровки (реєстри, виписки) за рахунками управлінського та позабалансового обліку кредитних операцій банку за Кредитним договором за період з 17 квітня 2007 по 04 липня 2016 року. Надані в матеріалах справи Роздруківки по рахункам не відповідають вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254: а саме пункту 5.5. в частині відсутності обов'язкових реквізитів: дат здійснення останньої (попередньої) операції; коду банку-кореспондента; номеру рахунку кореспондента, номеру документа - Роздруківки по рахунку № [NUMBER] за період з 17 квітня 2007 року по 21 січня 2009 року (т. 1 а.с. 146-153), за період з 23 січня 2009 року по 25 червня 2013 року (т. 1 а.с. 154-168), по рахунку № [NUMBER] за період з 23 грудня 2005 року по 01 січня 2014 року (т. 1 а.с. 88-97), по рахунку № [NUMBER] за період з 19 червня 2009 року по 23 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 98-106), а також пункту 5.5. в частині відсутності обов'язкового реквізиту: номеру документа - Роздруківки по рахунку № [NUMBER] за період з 24 червня 2013 року по 22 вересня 2014 року (т. 1 а.с.169-180) та по рахунку № [NUMBER] за період з 25 червня 2013 року по 24 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 107-116); Також експертом звернуто увагу на те, що за даними Роздруківок по рахунку № [NUMBER] за період з 23 грудня 2005 по 01 січня 2014 (т. 1 а.с. 88-97) та по рахунку № [NUMBER] за період з 19 червня 2009 року по 23 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 98-106), за період з 25 червня 2013 року по 24 вересня 2014 року (т. 1 а.с. 107-116), вбачається відображення операцій за кредитним договором № ML-600/407T/2005 від 23 грудня 2005 року, а тому обґрунтувати їх відношення до кредитного договору № ML-E00/027/2007 від 17 квітня 2007 не надається за можливе; за даними Роздруківок по рахунку № [NUMBER] за період за період з 17 квітня 2007 року по 21 січня 2009 року (т. 1 а.с. 146-153), за період з 23 січня 2009 року по 25 червня 2013 року (т. 1 а.с. 154-168), не надається за можливе: обґрунтувати частковий опис (зміст) операцій; встановити кореспондуючі рахунки аналітичного бухгалтерського обліку банку, зокрема рахунки з обліку заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами та штрафними санкціями за кредитом, тощо, з метою визначення фактичного розподілу банком грошових коштів, зарахованих позичальником на погашення заборгованості по Кредитному договору; не надається за можливе обґрунтувати використання банком поточного рахунку № [NUMBER] для зарахування та сплати грошових коштів за Кредитним договором, оскільки у матеріалах справи та додаткових матеріалах відсутні заява на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку) та договір банківського рахунку, укладений між банком та позичальником на відкриття та обслуговування поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492. Також, в межах наданих матеріалів справи неможливо: обґрунтувати вказані банком у Додатку № 1 від 23 лютого 2011 року (т. 1 а.с. 29-35) до Додаткового договору № 1 від 23 лютого 2011 року до Кредитного договору (т. 1 а.с. 25-28) розміри реальної процентної ставки - 14,50%, абсолютного значення подорожчання кредиту - 15'161,64 USD та сукупної вартості кредиту - 29'529,90 USD; обґрунтувати розміри реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та сукупної вартості кредиту по Кредитному договору, станом на дати укладання Додаткового договору № 1 від 23 січня 2009 року (т. 1 а.с. 17-18), Додаткового договору № 2 від 25 січня 2010 року (т. 1 а.с. 19-22), Додаткового договору № 3 від 25 січня 2010 року (т. 1 а.с. 23-24) до Кредитного договору; визначити розмір Ануїтетних платежів за Кредитним договором за період з 23 січня 2009 року по 22 лютого 2011 року у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи та додаткових матеріалах Графіків платежів (Додаток №1) до Додаткового договору № 1 від 23 січня 2009 року, Додаткового договору № 2 від 25 січня 2010. Додаткового договору № 3 від 25 січня 2010 до Кредитного договору; визначити та обґрунтувати документально надання позичальнику траншу в сумі 1'464,25 дол. США згідно пункту 2.2.2. Додаткового договору № 2 від 25 січня 2010 до Кредитного договору, оскільки в матеріалах справи та додаткових матеріалів відсутні кредитна заявка позичальника та первинний меморіальний документ банку - меморіальний валютний ордер; визначити та обґрунтувати документально заборгованість по кредит у сумі 14'368,26 дол. США та по нарахованим відсоткам на 23 лютого 2011 року в сумі 596,32 дол. США, а також, згідно п. 2.2.2. Додаткового договору № 1 від 23 лютого 2011 року до Кредитною договору, прострочений кредит в сумі 1'467,06 дол. США, прострочені проценти в сумі 433,74 дол. США та проценти, нараховані на прострочений кредит в сумі 28,17 дол. США, що виникли в період з 25 жовтня 2010 року по 24 січня 2011 року, оскільки первинні документи та відомості (виписки) за рахунками аналітичного бухгалтерського обліку банку за Кредитним договором за період з 17 квітня 2007 року по 04 липня 2016 року надані не у повному обсязі; обґрунтувати наведені у Додатку № 1 від 23 лютого 2011 до Додаткового договору № 1 від 23 лютого 2011 до Кредитного договору дані щодо нарахування заборгованість по кредиту у сумі 14'368,26 дол. США за період з 23 лютого 2011 року по 24 жовтня 2011 року процентів за користування кредитом - по 198,53 дол. США щомісячно (з різною кількістю днів в місяці) (статтею 3, 7 Додатку № 1), що не відповідає відсотковій ставці 12,49 % (річних, за методом: Факт/360) (зазначеній у Додатку № 1); не врахування банком при розрахунку платежів за надані супутні послуги па користь третіх осіб, пов'язані зі страхуванням, страхування майна (0,20% від ринкової вартості нерухомого майна). При цьому в матеріалах справи відсутні відомості щодо ринкової вартості наданого в іпотеку банку нерухомого майна станом на 23 лютого 2011 року. Також, наданими суду матеріалами не підтверджується розмір заборгованості на який посилається позивач, оскільки первинні касові та меморіальні документи банку та позичальника, відомості (виписки) за рахунками аналітичного бухгалтерського обліку банку за Кредитним договором за період з 17 квітня 2007 року по 04 липня 2016 року надані не у повному обсязі. Частиною 1 ст. 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Позивач, поданих відповідачем 1 доказів, не спростував. Про призначення повторної експертизи не клопотав та заперечень проти, тієї, яка була призначена судом, не висловлював. З огляду на викладене у задоволенні позову АТ «ОТП Банк» до відповідача 1 слід відмовити за недоведеністю. Безпідставними є і вимоги позивача до відповідача 2, оскільки. В забезпечення зобов'язань відповідача 1 за Кредитним договором між ПАТ «ОТП Банку» та відповідачем 2 було укладено договір поруки № SB-E00/021/2007 від 17 квітня 2007 року. У подальшому, а саме: 23 січня 2009 року та 25 січня 2010 року до цього договору було укладено ряд додаткових угод. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року (т. 2 а.с. 203-207), котре залишено в силі постановою апеляційного суду міста Києва від 06 березня 2018 року (т. 2 а.с. 208), зобов'язання за договором поруки № SB-E00/021/2007 від 17 квітня 2007 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» визнано припиненими. У зв'язку з припиненням поруки за вказаним договором, зобов'язання відповідача 2 перед позивачем також припинились, що унеможливлює будь-які претензії до нього з приводу виконання відповідачем 1 Кредитного договору. Щодо Зустрічного позову, то тут суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як уже вказано вище, Кредитний договір укладено 17 квітня 2007 року. Протягом тривалого часу відповідач 1 частково виконувала його умови, а отже їй достеменно було відомо про суть правочину. Водночас, з вимогою про визнання цього правочину удаваним та зміну певних його пунктів звернулась до суду лише 01 січня 2017 року. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). (частина 1 статті 258 ЦК України, пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України) Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частинами першою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, Зустрічний позов поданий з пропуском позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (частина 4 ст. 267 ЦК України) Таку заяву позивач зробив 11 квітня 2017 року. Таким чином у Зустрічному позові слід відмовити у зв'язку з спливом позовної давності. З рахунку-фактури № 23/013/1027/4 від 01 серпня 2017 року (т. 2 а.с. 3) та акту № 23/013/1027/4 здачі-приймання висновку судового експерта, спеціаліста № 23/013/1027/4 (т. 2 а.с. 118) вбачається, що за проведення судово-економічної експертизи стороною відповідача було сплатила 27'081,6 грн. Ці витрати є такими, що пов'язані з розглядом справи, відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. З огляду на те, що суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову зазначені витрати слід покласти на позивача, згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати слід залишити за ним.

Outcome: approved