Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що її колишній чоловік [PERSON] , без її згоди розпорядився спільним майном подружжя, уклав 18 вересня 2008 року з відкритим акціонерним товариством « Банк Демарк» іпотечний договір № 102-054/1 і договір застави № 102-054/2. Просить суд визнати договір іпотеки і договір застави укладений її колишнім чоловіком, [PERSON], недійним, виключити відповідні записи про реструктуризацію обтяжень з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з державного реєстру іпотеки. Надала суду письмову заяву в якій просить суд задовольнити позов в повному обсязі та розглянути справу без участі сторони позивача. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення в яких вказав, що іпотечний договір і договір застави повинні бути визнані судом недійсними, оскільки не повідомив позивачу, що передача майна була здійснена в забезпечення зобов'язання іншої особи. Представник відповідача, публічного акціонерного товариства « Банк Демарк», в судове засідання повторно не з'явився, хоча і був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, заперечень проти позову не надсилав. При таких даних суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Судовим розглядом встановлено, [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі в період з вересня 1990 року по вересень 2005 року ( а.с.8). 18 вересня 2008 року між ПАТ «Банк Демарк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 102-054/1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 3217 відповідно до якого, з метою забезпечення належного виконання ДП «Теплоенергоцентраль» зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] передав ПАТ «Банк Демарк» в іпотеку наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю, цілісний майновий комплекс бази відпочинку «Караван», загальною площею 1354,3 кв.м., розташованого за адресою: Харківська область, Ізюмський район, село Заводи, Караван урочище будинок без номера. У відповідності до пунктів 2.1.4 та 2.1.5 іпотечного договору предмет іпотеки не знаходиться у спільній частковій власності, не є часткою ( паєм). Будь - які вимоги третіх осіб не забезпечені і не будуть забезпечені предметом іпотеки, чи правами на його утримання, незалежно від строків виконання цих вимог (а.с.13-14). Крім того, 18 вересня 2008 року між ПАТ « Банк Демарк» та [PERSON] було укладено договір застави № 102-054/2, відповідно до якого [PERSON] передав ПАТ « Банк Демарк» в заставу рухоме майно ( обладнання, меблі, побутову та офісну техніку) та накладена заборона відчуження. Пунктом 13 договору застави передбачено, що предмет застави не є предметом застави за іншими договором, в тому числі податковій, жодним способом не відчужений, вільний від боргів і не перебуває в спорі, під арештом чи забороною відчуження. Предмет застави не знаходиться у спільній або частковій власності, не є часткою (паєм) (а.с.17,18). Матеріали справи містять нотаріальну згоду позивачки, [PERSON], на передачу даного майна в іпотеку ( а.с.9). 14 жовтня 2010 року публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» та [PERSON] уклали договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору № 102-054/1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстром № 3217, де за згодою сторін пункт 1.1. договору наступної іпотеки № 102-054/1 від 18.09.2008 року змінити та викласти у наступній редакції пункт 1.1- цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають з кредитного договору № 102-054/1 від 18.09.2008 року ( далі Кредитний договір) та будь - яких додаткових угод, укладених у відповідності до Кредитного договору, ( а також усіх додаткових угод до них, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Угоди та/або кредитних договорів), укладених між іпотекодержателем та позичальником (дочірнім підприємством «Теплоенергоцентраль» ТОВ «Високі енергетичні технології»). За умовами кредитного договору Позичальник зобов'язується перед іпотекодержателем повернути по 20 грудня 2010 року кредитні кошти в розмірі 2 млн. гривень, сплатити проценти за користування ними в розмірі, строки та порядку передбачені Кредитним Договором, а також можливу неустойку у розмірі і випадках, передбачених Кредитним Договором та цим Договором. У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за угодою та (або) кредитними договорами отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Цей договір є невід'ємною частиною іпотечного договору № 102-054/1 посвідченого 18.09.2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстром № 3217( а.с.13). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року позов ПАТ « Банк Демарк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави за кредитним договором № 102-054/1 від 18.09.2008 року було задоволено, де в якості третьої особи була залучена [PERSON].( а.с.10). Оскільки [PERSON] в нотаріальному порядку надала згоду [PERSON] на передачу в іпотеку та заставу майно, яке було придбане в період шлюбу, стороною по договору іпотеки та застави вона не була тому суд вважає, що права позивача порушені не були. Визнання недійсним на підставі статі 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» договору іпотеки від 18.09.2008 року не впливає на зміст правовідносин, які склалися у зв'язку із укладенням такого договору, оскільки на момент укладення оспорюваного правочину, єдиним власником спірного майнового комплексу бази відпочинку « Караван» був [PERSON] у відповідності до пункту 2.1.4 договору іпотеки. В зв'язку з цим суд вважає безпідставними посилання позивача на ст.ст. 578,369 ЦК України, а також законів України « Про іпотеку» та « Про заставу». Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 ЦК України. При таких даних суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed