Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позову зазначається, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 06.09.2016, відповідно до якої отримав кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 8000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов договору про надання банківських послуг відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за договором про надання банківських послуг відповідач станом на 15.11.2020 має заборгованість у загальній сумі 17715,47 грн, яка складається з наступного: 16297,81 грн заборгованість за тілом кредиту;в тому числі 20,00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1417,66 грн заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості в розмірі 17715,47 грн та сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 2102 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якому також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зьявився, про день час і місце розгляду повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення в яких прохав відмовити у задоволенні позову , оскільки з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами він ознайомлений не був та не підписував їх, а лише підписав заяву про отримання кредитних коштів. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06.09.2016 відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, що не заперечувалося відповідачем у судовому засіданні. У заяві також зазначається, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 17). До заяви позивачем додані витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 18,19-72). Згідно з довідкою банку [PERSON] за кредитним договором без номера отримав наступні кредитні картки: 1) № [NUMBER] зі строком дії до 01/20; 2) № [NUMBER] зі строком дії до 10/21; (а.с. 16). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, за договором без номера від 06.09.2016 відповідач станом на 15.11.2020 має заборгованість у загальній сумі 17715,47 грн, яка складається з наступного: 16297,81 грн заборгованість за тілом кредиту;в тому числі 20,00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1417,66 грн заборгованість за простроченими відсотками. (а.с. 9-14). Із наданої виписки руху коштів по картковому рахунку (а.с. 83-90), яка в розумінні ст..9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є первинним документом, та інформація у яких співпадає вбачається, що відповідач користувався кредитними грошовими коштами. Із встановлених обставин вбачається (і це не заперечувалося відповідачем), що [PERSON] на підставі своєї заяви отримав від позивача кредит, у зв`язку з чим наразі виник спір щодо права позивача як кредитора у цьому зобов`язанні отримати виданий кредит, сплату відсотків за його користування та нараховану пеню. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст..525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст..612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, з урахуванням встановлених обставин щодо неповернення банку відповідачем [PERSON] фактично отриманих від позивача грошових коштів та наявності заборгованості за кредитом у розмірі 177715,47 грн, яка складається з наступного: 1) 16297,81 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 20,00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3) 1417,66 грн заборгованість за простроченими відсотками, беручи до уваги, що відповідач у судовому засіданні не заперечував факту отримання ним платіжної картки з кредитними коштами та користування ними, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1417,66 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків, крім розрахунку заборгованості та виписки по руху коштів із картки відповідача, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Зазначеними документами визначаються: пільговий період користування коштами, процентна ставка; права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку; відповідальність сторін, зокрема порядок та розмір нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. Однак зазначені витяги з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, а тому не можуть вважатися належним та допустимим доказом. Додані до позову роздруківки витягу з Умов та правил надання банківських послуг та витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача саме із цими за змістом Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна». Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, надані банком витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею6 Конвенції про захист прав людини і основоположних своюод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем витяги з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як іншої сторони до запропонованого договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статі 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» від 12.05.1991). Згідно з п. 22 ч. 1 ст.1 цьго Закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року за № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 лиситопда 1996 року № 543/96-В «про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, який суд враховує під час розгляду цієї цивільної справи з огляду на приписи ч. 4 ст.263 ЦПК України. Таким чином, відсутні підстави вважати, що під час укладення договору із відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів » про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, зокрема і щодо розміру та порядку нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. Із досліджених матеріалів справи вбачається, що підпис споживача [PERSON] під Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» відсутній, сам відповідач у своїх письмових поясненнях зазначив, що з цими документами він ознайомлений не був та не був обізнаний щодо розміру та порядку нарахування пені за несвоєчасне погашення ним кредиту та/або процентів, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.09.2016 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 1417,66 грн, задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] за кредитним договором від 06.09.2016 заборгованість у загальному розмірі 16297,81 грн, яка складається з наступного: 1) 16277,81 грн заборгованість за тілом кредиту; 2) 20,00 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2102 грн підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2020 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 92). Враховуючи те, що задоволенню підлягають 92% позовних вимог (16297,81 грн х 100% / 17715,471 грн), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1933,84 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2102 грн х 92% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial