Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК» (надалі - АТ «УКРСИББАНК», Банк) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», з 27 листопада 2018 року нова назва - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», та [PERSON] уклали договір №95026291000 від 21 грудня 2018 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов договору, Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 100 260,00 грн, з яких 100 000,00 грн - на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 грн - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. З огляду на зазначене, представник позивачка просить суд стягнути на користь Банку з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 120088,48 грн, а також судовий збір у розмірі 2102,00 коп. та витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді від 25 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача АТ «УКРСИББАНК» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав суду. Тому суд вважає за можливе розгляд справи провести у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з наступних підстав. Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] року уклали договір № 95026291000 від 21 грудня 2018 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (далі - Договір). Підписавши цей Договір, відповідач погодилася з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com. З 27 листопада 2018 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК», яке є його правонаступником. Відповідно до умов Договору, Банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 100 260 грн, з яких 100 000,00 грн на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 грн - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 21-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 5 822,00 грн відповідно до графіка, що викладений у додатку № 1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 21 грудня 2023 року (п.п. 3.4, 3.5, 3.6 Договору). Відповідно до п. 3.8, п. 3.9 Договору, за користування кредитними коштами відповідач зобов`язалася сплатити проценти у розмірі 67% річних, а за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 74% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Кредитним договором та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у Кредитному договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Відповідно до п. 3.11 договору, позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору. Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, що підтверджується довідками розрахунку заборгованості по кредиту, процентам, комісіям, що надані до позовної заяви. Банк направляв відповідачу вимогу вих. № 24-1-01/857 від 01 жовтня 2020 року про усунення кредитних порушень та про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів, однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення. Згідно наданих Довідок - розрахунків заборгованості, станом на 12 листопада 2020 року відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті процентів за користування кредитом та пені, у розмірі 120 088,48 грн., яка складається з: 92670,07 грн. - заборгованість за кредитом; 26 991,26 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, (згідно ст. 1048 ЦК України); 427,15 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України). Суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідач не скористалася процесуальним правом надати належні та допустимі докази щодо спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла за час дії Договору. Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строки та в порядку, що встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Однак, у постанові Великої Палати Верхового Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено про неприпустимість одночасного стягнення двох видів процентів різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч. 2 статті 1048 і ч. 2 статті 1050 ЦК України, та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 статті 625 ЦК України. Як встановлено судом, за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 74 % річних (п. 3.9 Договору). А тому, в даному випадку, з відповідача на користь банку підлягає стягненню лише один вид із заявлених до стягнення процентів за прострочення в сумі 26 991,26 грн. В задоволенні вимог про стягнення 427,15 грн. заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України) - слід відмовити. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок [PERSON] по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження частково. У зв`язку з цим, з відповідача на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» необхідно стягнути заборгованість за договором № 95026291000 від 21 грудня 2018 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку в розмірі 119 661, 33 грн., що складається з: 92 670,07 грн. заборгованість за кредитом; 26 991,26 грн. - заборгованість за процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України). Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в усіх судових інстанціях у розмірі 4 000,00 грн. З приводу вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Натомість, позивачем не надано жодних доказів щодо понесених витрат у заявленому до стягнення розмірі. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, вирішуючи питання про можливість стягнення з відповідача судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач просить стягнути не фактично понесені витрати, а витрати за правову допомогу у всіх судових інстанціях. Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (119 661,33 * 2102, 00 : 120 088,48) = 2 094,52 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial