Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

В вересні 2014 року до суду звернувся позивач ПАТ «Старокиївський банк» з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання Договору банківського вкладу № 05/1067-2014 від 14.05.2014 та Договору банківського рахунку № [NUMBER] від 16.04.2014 недійсними.Мотивуючи свої вимоги тим , що 03.12.12 року між Позивачем та Відповідачем [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу № 12/1008-2012.. На підставі вказаного Договору-1 Позивачем було відкрито вкладний рахунок в національній валюті та проводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта та вимог Законодавства України. 12 травня 2014 року Національним банком України було винесено Постанову №276/БН «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії проблемних». На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 червня 2014р. № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ГІАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» призначено Пантіну Л.О. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» запроваджено строком на три місяця з 18 червня 2014 року по 18 вересня 2014 року. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення». Відповідно до абз. 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не мас права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами». Вимоги фізичних осіб щодо сплати коштів у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, підлягають задоволенню за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку у черговості, передбаченій ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Вимоги, не задоволені за недостатністю майна банку, вважаються погашеними». 16.04.2014 року Відповідачем [PERSON] та Позивачем було укладено договір банківського рахунку № [NUMBER]. На вказаний рахунок [PERSON] було внесено грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень. 14.05.2014 року Відповідачем [PERSON] та Позивачем було укладено договір банківського вкладу № 05/1067-2014. На вказаний рахунок Відповідачем [PERSON] було внесено грошові кошти в сумі 200 000,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та вказав, що Відповідачем [PERSON] за сприяння відповідних працівників Банку було ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичними особами для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів у 200 000 гривень , працівник Банку, використовуючи комп'ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції щодо нібито видачі Відповідачу [PERSON] готівкових коштів з його рахунків, хоча фактично готівкові кошти не видавалась з каси Банка, працівник Банку, використовуючи комп'ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції, згідно яких грошові кошти (не більше 200 000 грн. на кожну із 21-ї фізичної особи) були зараховані (нібито внесені готівкою) на поточні (на вимогу) рахунки [PERSON] та 20 фізичних осіб, хоча фактично готівкові кошти не вносились в касу Банка. Працівником Банку Балан Н.Ю. 14.05.14 в 1:12 на Рахунок-2П [PERSON] була зарахована сума грошових коштів у розмірі 200 000,00 гривень, [PERSON] прийнято рішення щодо дострокового припинення Договору-1 та повернення вкладу не зважаючи на негативні фінансові наслідки, операції щодо зняття готівкових коштів з рахунків [PERSON] та внесення готівкових коштів на рахунки [PERSON] та 20 фізичних осіб були проведені після закриття каси Банку, а вказані фіктивні розрахунково-касові операції відбувались після цього часу, вбачається неможливим проведення 21 розрахунково-касової операцій з готівкою на суму 4 118 989,22 гривень за участю 21 громадянина протягом часу у 22-23 хвилини після першої години ночі. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що Позивачем не наведено підстав, за якими він поєднує особу Відповідача -[PERSON] з [PERSON] не наведено підстав, які б свідчили про зв'язок цих двох осіб між собою та по відношенню до використання рахунків «ПАТ «Старокиївський банк», документи про відкриття рахунків у даному банку у Позивача в наявності є, вони є чинними, Позивачем не наведено жодних правових або інших підстав, які б перешкоджали Відповідачу або забороняли б за власною волею вкладника достроково припинити дію Договору банківського вкладу № 12/1008-2012, умови якого таку дію прямо передбачають, всі вимоги чинного законодавства що відкриття або використання рахунків, їх закриття з боку Відповідачів були виконані, Договір банківського вкладу № 12/1008-2012 Відповідача [PERSON] та № 05/1067-2014 від 14.05.2014 та Договору банківського рахунку № [NUMBER] від 16.04.2014 Відповідача [PERSON] створили юридичні наслідки, укладення Відповідачем [PERSON] Договору - 2В не заборонено чинним законодавством України, є правом Відповідача, яке не обмежено а навпаки, гарантовано законодавством України, ствердження Позивача носять характер припущення, а відсутність у контрольному журналі осіб, що допускаються до відкриття, закриття та опечатування грошових сховищ, на який посилається Позивач, не можна вважати доказом невнесення в касу Позивача грошових коштів Відповідача [PERSON], оскільки як Відповідач [PERSON] так і Позивач мають всі документі, що підтверджують укладення правочинів та передачу грошових коштів в касу банку, Позивачем не зазначено з якої саме правової підстави він вважає дії та правочини Відповідачів такими, що суперечать інтересам держави, не надано суду доказів наявності умислу Відповідача [PERSON] на вчинення оспорюваних правочинів з метою, що суперечить інтересам держави, розміру шкоди, яка нібито завданий державі та Фонду Позивачем не визначений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи : Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримав заявлені позивачем вимоги в повному обсязі . Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши всі обставини справи, надані докази, прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову . виходячи з наступного . Відповідно до вимог статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року встановлено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. У пункті 24 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року зазначено, що невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання її недійсною і у цьому разі сторона вправі вимагати розірвання договору або застосування інших встановлених наслідків (п. 16). Викладена правова позиція стосується тих правочинів, сторони яких дійсно мали на меті досягти відповідного правового результату. Отже, позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність наміру в учасників правочину створити юридичні наслідки. Позивачем не доведено відсутність наміру Відповідачів та Банку створити юридичні наслідки. Позивачем не доведено, що відкриття рахунків фізичними особами було фіктивним. Позивач підтвердив наявність в нього документів про відкриття рахунків Відповідачами. Представником Відповідача [PERSON] підтверджено отримання готівкових коштів внаслідок закриття рахунку за Договором банківського вкладу № 12/1008-2012, а [PERSON] вносив грошові кошти в касу банку ПАТ «Старокиївський банк», наявність яких представник Позивача в судовому засіданні не заперечував. Чинне законодавство України правових підстав, які забороняють Відповідачу [PERSON] достроково припинити дію Договору банківського вкладу № 12/1008-2012, не містить. Судом встановлено, що Договір банківського вкладу № 12/1008-2012 [PERSON], Договір банківського вкладу № 05/1056-2014 від 14.05.2014 та Договору банківського рахунку № [NUMBER] від 16.04.2014 [PERSON] дійсно створили юридичні наслідки. Договір банківського вкладу №12/1008-2012 припинено за заявою Відповідача, а Договір банківського рахунку [NUMBER] засвідчив наявність грошових коштів, внесених Відповідачем [PERSON] до установи Банку, укладення якого передбачено чинним законодавством України. Відповідно до вимог статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Порушення правил Позивача у обліку, перерахуванні грошових коштів працівником Позивача не є підставою для визнання Договору банківського вкладу № 05/1063-2014 від 14.05.2014 та Договору банківського рахунку № 7577 від 16.04.2014 недійсними, оскільки порушення порядку виконання договору не призводить до недійсності вказаних правочинів. Відповідно до вимог частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним. Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. Позивачем не надано доказів, які підтверджують наявність умислу Відповідачів з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства. Статтею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів. Позивач такого висновку суду не надав. Відповідно до вимог статті 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі статей 228, 234, 235 ЦК України,

Outcome: dismissed