Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-06 00:00:00

В березні 2015 року КП «ЖЕК-1» звернулися до суду з позовом про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним, в якому просив вважати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 02 лютого 2015 року № 2015/02/02 між ними, Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора-1» та [PERSON], [PERSON] Кямал-огли в редакції, наданій Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора-1» та підготовленій на основі Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529; стягнути з відповідачів на їх користь витрати по сплаті судового збору у розмір 243,60 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що КП «ЖЕК-1» є балансоутримувачем житлового будинку № 12 по вул. Фрунзе в смт. Ювілейне та надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаному житловому будинку, відповідно до тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, затверджених рішенням Ювілейної селищної ради від 22 січня 2015 року № 1593-38/VІ «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо для КП ЖЕК-1». Відповідачам відповідно до договору купівлі-продажу від 03 червня 2005 року на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення загальною площею 180,4 кв.м. в житловому будинку № 12 по вул. Фрунзе смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідачі фактично є споживачами житлово-комунальних послуг, однак не виконують свій обов'язок та не беруть участь в утриманні будинку і прибудинкової територій, уклавши відповідний договір. Договір про надання послуг з утримання буд. № 12 по вул. Фрунзе в смт. Ювілейне та його прибудинкової території між ними та [PERSON], як суб'єктом господарювання вже існував і мав назву «Договір від 30 січня 2010 року № 54 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг». 22 листопада 2013 року термін дії укладеного договору закінчився. 05 лютого 2015 року КП «ЖЕК-1» направив відповідачам трьохсторонній проект договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 15/02/02 від 01 лютого 2015 року разом із супровідними листами від 05 лютого 2015 року вих. № 111, від 05 лютого 2015 року вих. № 112. Направлений договір був складений на основі Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, та повністю відповідає йому. Тому посилаючи на вищевикладені обставини, КП «ЖЕК-1» звернувся до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з«явився. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України, встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Правовідносини у сфері надання і споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України, і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 03 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] Кямал-огли є власниками магазину літ. «А», загальною площею 180,40 кв.м., площею торгової зали 34,0 кв.м. (кафетерій), площею торгової зали 79,6 кв.м., що знаходиться в смт. Ювілейне по вул. Фрунзе, 12 Дніпропетровського району Дніпропетровської області, розташованого на земельній ділянці держфонду, в рівних частках (а.с.32-33). КП «ЖЕК-1» є балансоутримувачем житлового будинку № 12 по вул. Фрунзе та надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у вказаному житловому будинку, відповідно до тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, затверджених рішенням Ювілейної селищної ради від 22.01.2015 року № 1593-38/VІ «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по кожному будинку окремо для КП ЖЕК-1». 20 січня 2010 року між КП «ЖЕК-1» та [PERSON], як суб'єктом господарювання, був укладений Договір про надання послуг з утримання будинку № 12 по вулиці Фрунзе та його прибудинкової території, який мав назву «Договір від 30.01.2010 року № 54 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг». Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2014 року про припинення провадження у справі № 904/7682/13, яка була залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 19 листопада 2014 року, термін дії вищевказаного договору закінчився ще 22 листопада 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України). Частина 1 ст. 628 ЦК України, передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. В силу положень ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначено обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання житлово-комунальних послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2015 року КП «ЖЕК-1» направив відповідачам трьохсторонній проект договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 15/02/02 від 01 лютого 2015 року (а.с.18), разом із супровідними листами від 05 лютого 2015 року вих. №111 (а.с.20), та від 05 лютого 2015 року вих. №112 (а.с.21). Направлений договір був складений на основі Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529. Від укладення вищевказаного договору [PERSON] відмовилася посилаючись на неналежну якість послуг, що підтверджується її відмовою від укладення договору від 02 березня 2015 року (а.с.23). Факт надання послуг низького рівня, встановлений також Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14 січня 2014 року по справі № 904/7682/13, в якій зокрема зазначено, що [PERSON] направляла на адресу КП «Житлово-експлуатаційна контора-1» заяву від 28 вересня 2013 року про неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за договором. Крім того, під час розгляду вказаної справи КП «Житлово-експлуатаційна контора-1» не надало на вимогу суду жодного документу, який би підтверджував факт виконання ним своїх зобов'язань за договором, що також відображено у судовому рішенні. Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків. Стаття 179 ЖК України, передбачає, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Форма та зміст зазначених Типових договорів затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, 627, 630 ЦК України, та ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначена правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року в справі № 6-110цс-12, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Згідно з п.2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умови, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Аналізуючи зміст проекту Договору про надання послуг з утримання будинків і прибудинкової території, в редакції позивача від 02 лютого 2015 року, суд приходить до висновку, що його положення не в повному обсязі відповідають умовам Типового договору та положенням нормативно-правових актів, які регулюють даний вид правовідносин. Відповідно зі ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати належне йому майно. А тому на виконання цих приписів законодавства [PERSON] уклав наступні договори: з TOB «Екологія України» - про надання послуг і фізичним особам з вивезення, захоронення чи утилізації твердих побутових та негабаритних відходів; з ФОП [PERSON] - про надання послуг з дератизації та дезінфекції. Якістю перерахованих послуг [PERSON] цілком задоволена, тому наміру на переукладання або розірвання вищевказаних договорів не має. Оскільки пропозиція позивача не була прийнята відповідачами, договір не може бути укладеним за відсутності згоди зі сторони відповідачів. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів - п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги КП «ЖЕК-1» є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони \~понесені \~нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача а підлягають покладенню на позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed