Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Акціонерне товариство\~Комерційний банк\~«Приватбанк» (далі\~ АТ\~КБ «Приватбанк»),\~яке є\~правонаступником ПАТ\~КБ «Приватбанк»,\~звернулося до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на його\~користь заборгованість\~за кредитним\~договором про\~надання банківських\~послуг №\~б/н\~від 05.07.2014\~у розмірі\~27465,86\~грн,\~з яких:\~16091,15\~грн заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~7914,52\~грн \~заборгованість за\~простроченими відсотками;\~3460,19\~грн заборгованість\~за відсотками\~нарахованими на\~прострочений кредит\~згідно ст.625 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 05.07.2014. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши кредит у передбаченому розмірі, а у відповідача у зв`язку із порушенням зобов`язань за договором станом на 12 жовтня 2020 року утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 27465,86 грн. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Однак, в судових засідання 05.02.2021 та 16.03.2021 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що перебував закордоном, а картку давно загубив та не користувався нею. Проте, доказів на підтвердження своїх заперечень до суду не надав. Заслухавши відповідача та дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 05.07.2014 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію. У анкеті-заяві бажаний кредитний ліміт не визначено, не обрано вид кредитної карти, не зазначено процентну ставку та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, заява не містить даних про\~видачу кредитної\~картки,\~її виду,\~номеру та\~строку дії(а.с.13). Долучені до позовної заяви витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і Правил надання банківських послуг не містять підпису [PERSON] (а.с.14, 15-39). На підтвердження виконання договору позивачем надано довідки, згідно яких на ім`я відповідача - [PERSON] видано кредитні картки: № [NUMBER] (дата відкриття 05.07.2014, термін дії 10/17), № [NUMBER] (дата відкриття 18.07.2014, термін дії 07/18), № [NUMBER] (дата відкриття 15.08.2014, термін дії 08/18), № [NUMBER] (дата відкриття 29.07.2015, термін дії 08/18), № [NUMBER] (дата відкриття 11.11.2016, термін дії 07/20), № [NUMBER] (дата відкриття 25.03.2019, термін дії 09/22), по вказаним карткам банком було встановлено та неодноразово змінено кредитний ліміт (а.с.11, 12). Згідно наданого\~позивачем розрахунку\~заборгованості за\~кредитним договором\~№ б/н\~від 05.07.2014\~заборгованість [PERSON] \~станом на\~12.10.2020\~складає 27465,86\~грн,\~з яких:\~16091,15\~грн заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~7914,52\~грн \~заборгованість за\~простроченими відсотками;\~3460,19\~грн заборгованість\~за відсотками\~нарахованими на\~прострочений кредит\~згідно ст.625 ЦК\~України(а.с.10). Також, позивачем на підтвердження розміру виниклої за [PERSON] заборгованості надано виписку за договором №б/н станом на 15.10.2020. З якої слідує, що позичальник активно користувався кредитними коштами, а саме кошти було частково знято готівкою, частково використано в рахунок оплати товарів та послуг. Разом з цим позичальником неодноразово було внесено (поповнено) готівкових коштів на кредитний рахунок та отримано ряд грошових переказів (а.с.49-58). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16091,15 грн. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути, окрім тіла кредиту (сума, яка була фактично отримана позичальником), ще і заборгованість за простроченими відсотками. Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»\~\~і витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ ««Приватбанк» не містять підпису [PERSON] , тому суд не бере їх до уваги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Суд зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору, АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. З огляду на відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір сплати відсотків за користування кредитними коштами та пені не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачені нею індекс інфляції та проценти є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Зокрема, проценти від простроченої суми зобов`язання забезпечують захист майнового інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розмір таких процентів встановлено законом і становить три проценти річних від простроченої суми, але цей розмір може бути змінений за домовленістю сторін договору. Позивач, у розрахунку заборгованості встановив відсоток річних 86,40%. Однак у справі відсутні будь-які належні докази застосування відсоткової ставки вищої ніж та, що зазначена у ст. 625 ЦК України. Тому, суд робить висновок, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки розрахунок заборгованості наданий банком здійснений із застосуванням відсоткової ставки 86,40%, що є неправильним, тому судом зроблено власний розрахунок, який підлягає стягненню за період з 01.05.2019 по 12.10.2020. Зважаючи, що заборгованість за процентами банком розраховано за 531 день, тому стягненню за 3 відсотка річних підлягає 702,28 грн (16091,15 х 3 : 100 : 365 х 531 = 702,28, де 16091,15 - сума простроченої заборгованості, 531 кількість днів прострочення з 01.05.2019 по 12.10.2020). Відтак, всього сума трьох процентів річних за визначений позивачем час прострочення виконання зобов`язання становить 702,28 грн. Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16091,15 грн та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 702,28 грн. У задоволенні решті позовних вимог слід відмовити. Заперечення відповідача не ґрунтуються на доказах і тому не можуть свідчити про відсутність заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 1285,22 грн, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. На підставі ст.ст. 207, 526, 549, 551, 611, 625, 626,\~628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial