Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 36362 грн. 58 коп. Позовні вимоги обґрунтовував позивач тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.04.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань станом на 30.11.2018 року заборгованість складає 36362 грн. 58 коп., яка складається з: 1750,24 грн. заборгованості за кредитом; 31404,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1000,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 1707,74 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача надав заяву з клопотанням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Ухвалою судді у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також розяснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або предявити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Від представника відповідача адвоката [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить застосувати строк позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що 28.04.2010 року [PERSON] уклала з АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір б/н, за умовами якого отримала кредит в розмірі 4500,00 грн. У звязку з фінансовими труднощами у грудні 2014 року вона звернулася до банку з проханням зробити реструктуризацію по кредиту, у звязку з чим, згідно генеральної домовленості про реструктуризацію заборгованості підписаною [PERSON] та банком 13.12.2014 року, заборгованість по кредитному договору складала 122,87 грн. Було зменшено розмір заборгованості, яка виникла в період з дати отримання кредиту, а саме: відсотки на 00,00 грн.; комісію на 00,00 грн.; пеню на 513,56 грн. та штраф на 548,20 грн. Згідно платіжного доручення № 14213В101724097DEIH від 13.12.2014 року заборгованість по кредитному договору в розмірі 122,87 грн. була сплачена в повному обсязі, та 13.12.2014 року відповідачем були внесенні кошти на рахунок АТ КБ «Приватбанк» за погашення кредиту в сумі 1654,21 грн.. Тому вважає, що оскільки останній платіж був проведений 13.12.2014 року і з того часу банк не предявляв до неї жодних претензій, то на даний час пропущений строк позовної давності. Від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій просили задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, оскільки відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Вважають, що відповідач належним чином свої зобовязання за кредитним договором не виконав. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.04.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У грудні 2014 року відповідач [PERSON] звернулася до банку з проханням зробити реструктуризацію по кредиту, у звязку з чим, згідно генеральної домовленості про реструктуризацію заборгованості підписаною [PERSON] та банком 13.12.2014 року, заборгованість по кредитному договору складала 122,87 грн.. Було зменшено розмір заборгованості, яка виникла в період з дати отримання кредиту, а саме: відсотки на 00,00 грн.; комісію на 00,00 грн.; пеню на 513,56 грн. та штраф на 548,20 грн.. Згідно платіжного доручення № 14213В101724097DEIH від 13.12.2014 року заборгованість по кредитному договору в розмірі 122,87 грн. була сплачена в повному обсязі, та 13.12.2014 року відповідачем були внесенні кошти на рахунок АТ КБ «Приватбанк» за погашення кредиту в сумі 1654,21 грн.. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~530,1054,\~625 ЦК України\~зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань станом на 30.11.2018 року заборгованість перед банком склала 36362 грн. 58 коп., яка складається з: 1750,24 грн. заборгованості за кредитом; 31404,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1000,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 1707,74 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Таким чином, на підставі досліджених доказів суд вважає, що відповідач дійсно має борг перед банком за вказаним кредитним договором. Однак, у позові АТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити у звязку з пропуском банком позовної давності з таких підстав. Згідно\~ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до частини 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до частини 5 цієї ж статті - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач у позові не вказує про поважність пропуску строку давності, з матеріалів справи не вбачається, що причини пропуску позивачем, встановленого законом строку, є поважними. Про пропущення строку позовної давності свідчать досліджені в судовому засіданні докази. Згідно платіжного доручення № 14213В101724097DEIH від 13.12.2014 року заборгованість по кредитному договору в розмірі 122,87 грн. була сплачена в повному обсязі, та 13.12.2014 року відповідачем були внесенні кошти на рахунок АТ КБ «Приватбанк» за погашення кредиту в сумі 1654,21 грн.. Відповідно до ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Суд звертає увагу також на те, що повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами. Тобто, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.10.2014 у справі № 6-169цс14. Враховуючи наведені положення законодавства, суд звертає увагу також на постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-116цс13, 19.03.2014 № 6-20цс14, 18.06.2014 № 6-61цс14, від 03.06.2015 № 6-31цс15, в яких викладена наступна правова позиція: «у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Приймаючи до уваги наведене, суд визнає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, але вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed