Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжі з позовом до Державного реєстратора департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Бойко Олексія Анатолійовича, третя особа : Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради Бойко Олексій Анатолійовича про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову позивач вказав, що з метою реалізації права власності на індивідуальний (садибний) будинок, який був збудований до 05.08.1992 року, ним 14.04.2019 року було подано заяву разом з пакетом документів про здійснення державної реєстрації права власності житлового (садибного) будинку до Департаменту надання адміністративних послуг та підприємництва Запорізької міської ради, про що було сформовано карту прийому заяви № 162946381. До заяви про здійснення реєстрації права власності було подано: технічний паспорт на будинок від 18.12.2018 року, довідка ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів» № 061 від 20.12.2018 року, довідка ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів» № 060 від 20.12.2018 року про проведення технічної інвентаризації та місце розташування будинку за адресою: [ADDRESS] . 16.04.2019 року державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради було прийнято рішення за № 46490394 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішення вмотивовано приписами п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та з посиланням на те, що встановлено відсутність у повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації. 06.06.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради було прийнято рішення № 47229056 про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] за суб`єктом [PERSON] . Зазначене рішення вмотивовано приписами п.8 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пп. 18, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позивач вважає, рішення державного реєстратора незаконним та безпідставним і таким, що суперечить приписам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та прийнятого в межах виконання приписів Закону - Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою КМУ від 25.12.2015р. №1127, оскільки фактично порушує суб`єктивне право позивача на законне володіння майном - житловим будинком та реалізацію інших правомочностей позивача щодо реалізації своїх прав. Просить скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Бойко Олексія Анатолійовича №47229056 від 06.06.2019р. щодо відмови у державній реєстрації права власності та зобов`язати зареєструвати право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . 20.10.2020 року позивачем подано письмові пояснення. Позивач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач Бойко О.А. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Також відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи без участі Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Дослідивши матеріали цивільної справи та надані докази, вислухавши учасників процесу, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 10.04.2019 року [PERSON] до Державного реєстратора Департаменту реєстраційних послуг Бойко Олексія Анатолійовича було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом із заявою подано: технічний паспорт, б/н від 18 грудня 2018 року, виготовлений ТОВ Бюро інвентаризації об`єктів; довідка, № 060 видавник ТОВ Бюро інвентаризації об`єктів; довідка, № 061 видавник ТОВ Бюро інвентаризації об`єктів. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, державний реєстратор, під час розгляду заяв та поданих документів встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. У відповідності до ст. 23 Закону розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. Як зазначено у рішенні про зупинення розгляду заяви № 46490394 від 16 квітня 2019 (додане позивачем до позовної заяви), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Втім, позивачем було подано лише технічний паспорт і дві довідки БТІ складені у вільній формі. У довідці № 061 від 20.12.2018 року було зазначено, що БТІ проведено поточну інвентаризацію майна, площа нерухомості, дата будівництва: 1946 рік, зазначено, що згідно розділу 3 наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства № 42 від 08.02.2006 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 (абзац п. 3.2. розділу 3 в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 від 09.08.2012) не належить до самочинного будівництва. У довідці № 060 від 20.12.2018 року зазначено, що проведено поточну інвентаризацію нерухомого майна та повідомляється, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] знаходиться житловий будинок літ. А з господарськими спорудами і зазначено, що «по теперішній час адреса вищевказаного житлового будинку не змінювалась». Згідно п. 3.1. Наказу «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» в редакції, яка діяла на час проведення технічної інвентаризації, технічній інвентаризації підлягають об`єкти всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди, а також вбудовані та окремо розташовані захисні споруди. Згідно п. 1.2. Інструкція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об`єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; установлення вартості об`єктів. Таким чином, до завдань при проведенні технічної інвентаризації не входить ні присвоєння поштової адреси, ні підтвердження її присвоєння. Також, згідно п. 1.4. Наказу «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» на підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти, які скріплюються підписом керівника та печаткою суб`єкта господарювання, а також підписом виконавця робіт із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката та його печаткою. Виготовлення довідок щодо адреси нерухомого майна не входить до повноважень суб`єктами господарювання, які проводять технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна. Дані довідки неможливо вважати документами, які підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адресу. Згідно ст. 79 Земельного кодексу, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. У відповідності до ст. 79-1 Земельного кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. У відповідності до п. 29 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 до державного реєстру прав вносяться такі відомості про земельну ділянку: кадастровий номер земельної ділянки; площа земельної ділянки; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі коли на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі прав). Недоцільним є посилання у довідці БТІ № 060 від 20.12.2018, що на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] знаходиться житловий будинок літ. А, так як ідентифікатором сформованої земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав є саме кадастровий номер, але він у довідці та інших поданих документах не зазначений. Рішення про присвоєння адреси видається органами місцевого самоврядування на підставі ст.ст. 31, 52, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування». Так, у відповідності п.1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення про присвоєння адреси подано не було на державну реєстрацію. Оскільки, серед поданого позивачем пакету документів був документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви відповідно до ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Після отримання рішення про зупинення позивачем жодних документів подано не було, що підтверджується матеріалами облікової справи та не заперечується позивачем у позовній заяві. Згідно ст.24 Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав, відповідно п. 1 ст. 24 Закону підставою для відмови в державній реєстрації прав є, обставина, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав. Державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 47229056 від 06.06.2019 року. У оскаржуваному рішенні № 47229056 державним реєстратором вказано підставу для відмови: після завершення строку , встановленого ч.3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права. У рішенні про зупинення № 46490394 державним реєстратором також було вказано пункт 42 Порядку, у якому зазначений необхідний перелік документів для реєстрації, і було зазначено, що документи подані заявником не в повному обсязі. Таким чином, твердження позивача, що державний реєстратор не вказав обставини, відповідно до яких було винесено рішення про відмову не відповідає дійсності. У відповідності до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, яка додана до позовної заяви, дата народження позивача: [INFO] , а відповідно до технічного паспорту, який також наявний у додатках до заяви спірну нерухомість побудовано у 1946 році. Тож, позивач не є особою, яка побудувала спірну нерухомість, документів щодо прав на земельну ділянку позивачем також не було подано. Відповідно до ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. ст. 12, 18 Закону визначено наступний порядок державної реєстрації, а саме, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Державний реєстратор

Outcome: dismissed