Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

В вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Інекс-Україна» про стягнення з них на її користь 100278 грн.71 коп. матеріальної шкоди та 100000 грн. заподіяної моральної шкоди. Свій позов обґрунтувала тим, що 31 січня 2013 року на 153 км. автодороги Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю вантажного автомобіля «Вольво» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «Шмітс» реєстраційний номер [NUMBER] яким керував [PERSON] та пасажирським автомобілем марки «Мерседес Бенц Віто» з напівпричепом реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди син позивачки [PERSON] [INFO] отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер [INFO]. Вказує, що по даному факту слідчим СВ Пирятинського РВУ МВС України в Полтавській області Горошенко Ю.С. розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні, проте винних осіб на цей час не встановлено. Враховуючи, що [PERSON] керував автомобілем, якій належить на праві власності ТОВ «Інекс-Україна», з яким він перебував у трудових відносинах, позивач, посилаючись на ст..1188 ЦК України просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку на її користь у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди - 100278 грн.71 коп., у відшкодування моральної шкоди - 100000 грн. та стягнути судові витрати. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON] в солідарному порядку з [PERSON] та ТОВ «Інекс-Україна» 96998 грн.07 коп. матеріальної шкоди. Стягнуто на користь [PERSON] в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] 100000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про стягнення судових витрат. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.12.2003 року заява ТОВ «Інекс Україна» та [PERSON] про перегляд заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2013 року залишена без задоволення. В апеляційній скарзі ТОВ «Інекс Україна» просить скасувати заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 грудня 2013 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Інекс Україна» зазначало, що оскільки на даний час не встановлено особу, винну у скоєнні ДТП, заявлені позивачем вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню. Апелянт вважає, що позивач не позбавлений права заявити цивільний позов у кримінальній справі. Вказує, що судом не встановлено, що обидва учасника ДТП завдали неподільної шкоди взаємопов»язними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, а тому повинні відповідати перед позивачем солідарно. На думку апелянта, суд неправомірно стягнув шкоду з роботодавця [PERSON], як власника джерела підвищеної небезпеки. Також вказує, що судом безпідставно не було враховано, що відповідачі застрахували свою цивільну-правову відповідальність у страхових компаніях, що підтверджується страховими полюсами. Позивач не дотримався процедури страхового відшкодування, передбаченої Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» тим самим порушив права та інтереси апелянта. Зазначає, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою відповідно до ст..1194 ЦК України. В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги не підтримали та просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Інші учасники в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу у їх відсутності. В запереченнях на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія « Український страховий стандарт» просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що вимоги до страховика є передчасними, оскільки не встановлено вину особу в даній ДТП, крім того вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог до страховика, оскільки їм про страховий випадок, який стався 31.01.2013 року стало відомо лише 04.03.2013 року. Страхова компанія Приватне акціонерне товариство «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність напівпричепа була застрахована у ПрАТ «НФСК «Добробут», то саме останній несе відповідальність та сплачує страхове відшкодування за завдану шкоду відповідно до ст..36.3 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»., а в разі якщо цей транспортний засіб незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, яки брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки органами досудового розслідування не встановлено вини жодного із учасників ДТП та не пред»явлено підозри у вчиненні кримінального правопорушення, то у страхових компаній не має підстав для вирішення питання про страхове відшкодування. А тому, посилаючись на норми ст..ст.1172, ч.2 ст.1188 ЦК України прийшов до висновку, що оскільки відповідачами внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам,то вони зобов»язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Суд зазначав, що відповідач ТОВ «Інекс Україна» повинен відшкодовати шкоду завдану їх працівником [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов»язків, а також вважав, що матеріальну шкоду необхідно стягнути також з відповідача [PERSON] Крім того, суд прийшов до висновку, що позивачу заподіяна і моральна шкода, яка підлягає стягненню з заподіювачів шкоди - відповідачів [PERSON] та [PERSON] Однак з висновком суду повністю погодитися не можна. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), яки мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яки правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 22.09.2005 року особи, відповідальність яких застрахована, це страхувальник та інші особи, яки правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Статтею 3 цього Закону передбачено, що обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У статті 6 вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю та (або) майну потерпілого. Статтею 22.1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров»ю, майну третьої особи. Із матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2013 року на 153 км., автодороги «Київ-Харьків» сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Вольво» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «Шмітс» реєстраційний номер [NUMBER] яким керував водій [PERSON] та другім учасником ДТП водієм [PERSON], якій керував пасажирським автомобілем марки «Мерседес Бенц Віто» реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, третя особа - пасажир автомобіля марки «Мерседес Бенц Віто», син позивачки [PERSON] [INFO] отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких помер [INFO] (а.с.11-14). З копії протоколу огляду місця ДТП від 31.01.2013 року та схеми до протоколу відтворення обстановки та обставин події вбачається що 31 січня 2013 року мала місце подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП (а.с.20-23). По даному факту слідчим СВ Пирятинського РВУ МВС України в Полтавській області Горошенко Ю.С. розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні, рішення по матеріалам кримінального провадження не прийнято. Учасник ДТП [PERSON] на час ДТП керував автомобілем, який належить на праві власності [PERSON], цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була зареєстрована у ПрАТ НФСК «Добробут», терміном з 15.05.2012 року по 14.05.2013 року включно, що вбачається із страхового полісу №АВ/6781032 від 15.05.2012 року(а.с.27), та напівпричепом Шмітс SK 024, що належав ТОВ «Інекс-Україна», який цивільно-правову відповідальність цього транспортного засобу зареєстрував у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» терміном з 06.09.2012 року по 05.09.2013 року включно, що вбачається із страхового полісу №АВ/1994175 від 06.09.2012 року (а.с.28). З ТОВ «Інекс-Україна», водій [PERSON] перебував у трудових відносинах. Другій учасник ДТП [PERSON] цивільно-правову відповідальність належного йому автомобіля Mercedes Benz Vito 108 D номерний знак [NUMBER] зареєстрував у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Український страховий стандарт» терміном з 27.10.2012 року по 26.10.2013 року включно згідно страхового полісу №АВ/ 8202093 від 27.10.2012 року (а.с.21). 12 березня 2013 року [PERSON] повідомив про настання страхового випадку страховика, з яким було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності - ПрАТ «СК Український страховий стандарт» (а.с.94-95) Під час розгляду справи за клопотанням позивача, ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 17 жовтня 2013 року залучені до участі у справи в якості третіх осіб на стороні відповідачів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», Приватне акціонерне товариство «Народно-фінансова страхова компанія «Добробут», «Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». З матеріалів справи вбачається що цивільно-правова відповідальність ТОВ «Інекс-Україна» була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп», [PERSON] у ПрАТ НФСК «Добробут» та [PERSON] ПрАТ «СК Український страховий стандарт». Відповідно до кожного із вказаних страхових полісів страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю складає - 100000грн.(а.с.27, 28, 31). За змістом ст..1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) Статтею 23.1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров»ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, в тому числі шкода, пов»язана із смертю потерпілого. Згідно ст..1.3 вказаного Закону потерпіли - юридичні та фізичні особи, життю, здоров»ю та або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Проте, суду не було надано безспірних доказів того, що страховою компанією відмовлялось у виплаті позивачу матеріальної шкоди і з яких підстав. Оскільки, прийняте по справі рішення буде стосуватися прав та обов»язків не тільки потерпілого та застрахованої особи, а й страховика, тому залучення до участі у справі у якості відповідача страхової організації є обов»язковим. Суд, згідно ч.1 ст.33 ЦПК України за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Із змісту п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ за №4 від 01.03.2013 року вбачається, що при пред»явлені позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність що є джерелом підвищеної небезпеки суд має право виключно в порядку передбаченому ст..33 ЦПК залучить до участі у справі страхову організацію (страховика) яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред»явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки позивач заявив позов тільки до [PERSON], [PERSON] та ТОВ «ІНЕКС-Україна» і не залучив до участі у справі страховиків , а саме: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», Приватне акціонерне товариство «Народно-фінансова страхова компанія «Добробут» та «Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а суд за своєю ініціативою не може цього зробити, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволені позову про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи всіх належних відповідачів. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000грн., апеляційний суд вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч.2 ст.1188 ЦК України. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб»єктного складу відповідальних осіб, коли обов»язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу особу вказану у законі, а саме, власника джерела підвищеної небезпеки та встановлюють покладання відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України не є суб»єктом та не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв»язку з виконанням своїх трудових обов»язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України. Незалежно від вини фізичної або юридичної особи відшкодовується завдана нею моральна шкода, в тому числі завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 ст. 1167 ЦК України) Оскільки норми Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачають права на отримання страхового відшкодування у зв»язку зі смертю, заподіяної третьої особи, то ця шкода відшкодовується власником (володільцем) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини ч.2 ст.1188 ЦК України. Враховуючи те, що шкода була спричинена позивачеві працівником ТОВ «ІНЕКС-Україна» під час виконання ним трудових обов»язків, то за її відшкодування відповідальність має нести ТОВ «ІНЕКС-Україна» - яке є роботодавцем [PERSON] і одночасно володільцем автомобіля, яким він керував під час ДТП, та [PERSON] - володілецем другого джерела підвищеної небезпеки, яким він же і керував під час ДТП. Розмір відшкодування моральної шкоди - 100000 грн. судом першої інстанції визначено з урахуванням положень ст..23 ЦК України, виходячи з характеру правопорушення , обсягу заподіяної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках відповідно до задоволеної частини позовних вимог на підставі підпункту 2 пункту 1 частини другої ст..4 Закону України «Про судовий збір»

Outcome: partial