Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

В березні 2021 року позивач вернулася до суду з позовом до відповідача Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві посилалася на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту складено не було. Після смерті [PERSON] спадкоємцями належного їй майна є доньки: [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] було укладено з ПАТ «ПриватБанк» договори № SAMDNWFD007145776100 та №SAMDNWFD007145776101 від 24.01.2017 року про відкриття депозитних рахунків у зазначеній банківській установі. На виконання вказаних договорів ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] було відкрито рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] . У встановлений законом строк позивач та її сестра [PERSON] не звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 23.03.2019 р., остання відмовилася від права на спадщину, з чого б вона не складалася, що залишилася після смерті матері [PERSON] на користь [PERSON] . Позивач 02 березня 2021 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель Влади Юріївни для прийняття спадщини після смерті матері. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. їй відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення та рекомендовано звернутися до суду. Причиною пропуску встановленого строку є те, що позивач перенесла інфаркт. Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста від 18.04.2018 року позивачу поставлено діагноз ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія, 4 ступінь ризику (найвищий). Дії, невід`ємно пов`язані зі спогадами про смерть близької людини (збір та подача документів для прийняття спадщини) могли привезти до погіршення здоров`я позивача та до повторного інфаркту. В подальшому стан здоров`я позивача погіршився. Вважає причини пропуску поважними. Просила суд: визначити їй додатковий тримісячний строк з дня набрання рішення законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 року, цивільну справу розподілено судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 17 березня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні вказав, що Дніпровська міська рада є неналежним позивачем по справі. При ухваленні рішення покладався на суд. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася. [PERSON] зареєстрована та фактично проживає на непідконтрольній Україні території за адресою: [ADDRESS] . Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача в підготовчому судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.10), яка проживала за адресою: [ADDRESS] . 24.01.2017 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про відкриття депозитного рахунку № SAMDNWFD007145776100 та №SAMDNWFD007145776101. На виконання депозитних договорів було відкрито рахунки № № [NUMBER] та № [NUMBER] . Строк дії договорів 12 місяців. За життя [PERSON] було видано довіреність №deperl2017012412293038458 від 24.01.2017 на ім`я [PERSON] про право на розпорядження банківськими рахунками (а.с.22). Спадкоємцями першої черги за законом є доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.17) та [PERSON] , [INFO] (а.с.18,19). Відповідно до заяви від 23.03.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огнєвою Ю.Є. за реєстровим номером 352, [PERSON] відмовилася від належної їй за законом чи за заповітом частки у спадщині з чого б вона не складалася, що залишилася після смерті матері: [PERSON] на користь доньки померлої [PERSON] (а.с.24). 02 березня 2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний Ощадний Банк України». Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.03.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журавель В.Ю. відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк» та в АТ «Державний ощадний банк України» у зв`язку з пропущенням нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Як вказала позивач в своїй позовній заяві та в судовому засіданні, вона пропустила шестимісячний строк звернення з заявою для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки позивач перенесла інфаркт. Дії, невід`ємно пов`язані зі спогадами про смерть близької людини (збір та подача документів для прийняття спадщини) могли привезти до погіршення здоров`я позивача та до повторного інфаркту. В подальшому стан здоров`я позивача погіршився. Крім того, позивачем поважність пропуску строку обґрунтовується відсутністю можливості спілкування з сестрою [PERSON] та неможливість нею вчасного подання відповідної заяви нотаріусу у зв`язку з перебуванням нею на тимчасово окупованій території України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позивачем пред`явлено позов до Дніпровської міської ради, та в ході розгляду справи будь-яких клопотань щодо заміни відповідача на належного, та/або залучення співвідповідачів до розгляду даної справи, позивачем заявлено не було, тому судом в якості третьої особи було залучено сестру позивача [PERSON] . Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, слід вказати на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, відповідно до положеньстатті 13 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правиламистатті 47 ЦПК Україниздатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд доходить висновку, що пред`явлення позову до неналежного відповідача Дніпровської міської ради, оскільки третя особа є спадкоємцем першої черги, яка в передбачений законом шестимісячний строк не відмовилася від прийняття спадщини. Згідно із п.п. 3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеномустаттею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. При цьому, стороною позивача в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Відповідно до змісту пункту 3 частини 1статті 129 Конституції України, ст.ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вказати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки це слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позов заявлений позивачем до неналежного відповідача, який має відповідати за позовом з підстав, які в ньому викладені, відповідачем не порушуються та не оспорюються права, за захистом яких позивач звернувся до суду, а тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Outcome: dismissed