Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14 вересня 1998 року його мати [PERSON] подарувала житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] його мати померла. Земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок, вона за свого життя приватизувала та отримала Державний акт на право власності на землю. Посилаючись на те, що внаслідок переходу права власності на житловий будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову не заперечував. Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. 14 вересня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар цілий житловий будинок [ADDRESS] з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Договір дарування нотаріально посвідчений 14 вересня 1998 року за № 2-690 та зареєстрований в МБТІ 18 червня 1999 року за реєстровим № 7247. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка розміром 0,0426 га, на якій зазначений житловий будинок розташований на праві приватної власності належить відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК № 024134, виданого 7 квітня 1998 року на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 27 лютого 1998 року за № 140, [PERSON]. Земельну ділянку передано [PERSON] для обслуговування індивідуального житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла. З 1998 року [PERSON] користується спірною земельною ділянкою. Підставою набуття права власності на спірну земельну ділянку позивач зазначає перехід до нього з 1999 року права власності на розташований на ній об'єкт нерухомості. За загальним правилом дії цивільного законодавства у часі та відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності та не мають зворотної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року, що був чинним до 1 січня 2002 року, а тому при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Статтею 67 ЗК України 1990 року передбачено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Таким чином при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України 1990 року до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частину могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. За такого суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved