Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» та Головного лікаря Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради Пліткіна О.Ю., в якій просила об`єднати позови про несплату нарахованої заробітної плати та про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідачів на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.06.2019 по 31.03.2020 в сумі 64232,98 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.; скасувати наказ від 28.02.2020 про надання їй відпустки; зобов`язати відповідачів ознайомити її з записами в трудовій книжці; зобов`язати КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» видати їй три комплекти санітарного-гігієнічного одягу та взуття, щоденно видавати по чотири захисні маски; зобов`язати відповідачів видати розпорядження про допуск її до роботи; зобов`язати КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» перенести її щорічну планову відпустку на більш пізній час. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.06.2019 та постановою Миколаївського апеляційного суду від 28.02.2020 по справі №489/7337/18 визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» від 08.11.2018 №406-К про звільнення [PERSON] ; поновлено її на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) операційного блоку КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» з 08.11.2018 та стягнуто на її користь 28351,76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2018 по 06.06.2019. Проте, відповідач КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» видав наказ про поновлення позивача на посаді 28.02.2020, в той час, як згідно положень статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, що розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Незважаючи на наведе вказує, що фактично вона не допущена до роботу, у зв`язку з чим з 06.06.2019 знаходиться у вимушеному прогулі, через що відповідач повинен сплатити їй 64232,98 грн. за час вимушеного прогулу та за невиконання рішення суду. При визначенні розміру середнього заробітку позивач виходила з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законами України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» та «Про Державний бюджет України на 2020 рік», оскільки посадовий оклад молодшої медичної сестри у 2019 році не відповідає вимогам чинного законодавства. Також позивач зазначила, що її право на працю та отримання доходу у вигляді заробітної плати не поновлено незважаючи на рішення суду від 06.06.2019 та відповідачі не надали доказів порушення нею трудової дисципліни та перешкоджання виконання рішення суду. Завдану відповідачами моральну шкоду позивач оцінила в 50000,00 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленка І.В. від 12.05.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви. 07.07.2020 від позивача на виконанням вимог ухвали суду від 12.05.2020 до суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій просить об`єднати позови про несплату нарахованої заробітної плати та про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу; зобов`язати відповідачів видати розпорядження, яким допустити її до роботи на посаді молодшої сестри прибиральниці операційного блоку коридору №1 з виконання обов`язків, які вона виконувала до звільнення відповідно до посадової інструкції від 04.11.2016; стягнути з відповідачів на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.06.2019 по час допуску до роботи в сумі 55633,19 грн. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.07.2020 вищевказану позовну заяву в частині зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 05.10.2020 позивач надала письмову заяву про уточнення позовних вимог в якій остаточно просила стягнути з відповідача КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» на її користь середній заробіток за час вимушеного з 07.06.2019 по 28.02.2020 в розмірі 55633,19 грн., а інші позовні вимоги залишити без розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.10.2020 прийнято уточнений позов до розгляду та позовні вимоги до КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» та головного лікаря Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради Пліткіна О.Ю. в частині зобов`язання вчинити певні дій залишено без розгляду та продовжено судовий розгляд справи на підставі уточнених позовних вимог в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5\~статті 279 ЦПК України\~не надходило. Представник КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» надав до суду відзив на уточнену позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказав, що відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.06.2019 та постанови Миколаївського апеляційного суду від 28.02.2020 по справі №489/7337/18 позивач була поновлена на роботі на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) операційного блоку наказом від 28.02.2020 №62-К та виплачено їй середній за час вимушеного прогулу. Відповідач вважає, що виплати вимушеного прогулу судом розраховані правильно. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва позивача було поновлено на роботі після набранням рішенням суду законної сили, так як суд не допустив негайного виконання рішення. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи №489/7337/18, встановив наступне. Згідно рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.06.2019 [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради», обіймала посаду молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) операційного блоку. 08.11.2018 наказом №406-К [PERSON] на підставі її заяви від 08.11.2018 звільнено з посади молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) операційного блоку за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.06.2019 наказ КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» від 08.11.2018 №406-К про звільнення [PERSON] визнано незаконним та скасовано; поновлено [PERSON] на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» з 14.08.2019; стягнуто з КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2018 по 16.04.2019 в розмірі 25153,37 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28.02.2020 рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.06.2019 в частині визначення дати поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, поновлено [PERSON] на роботі на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) операційного блоку КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» з 08.11.2018 та стягнуто на її користь 28351,76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2018 по 06.06.2019 без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині рішення суду залишено без змін. 28.02.2020 наказом №62-К скасовано наказ №406-К від 08.11.2018 про звільнення [PERSON] [PERSON] поновлено на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) операційного блоку з 08.11.2018 та внесено відповідний запис до її трудової книжки та інших кадрових документів. Згідно копії платіжного доручення №182, яке міститься в матеріалах справи, 12.03.2020 позивачу перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.11.2018 по 06.06.2019 у розмірі 28351,76 грн. Згідно частини третьої статті 12\~та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі частин другої, третьої статті 89 ЦПК України\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частинами першою, п`ятою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. За приписами пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що стосовно до правил статті 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 760/9521/15. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Як встановлено судом, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06.06.2019 позивача поновлено на посаді молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці) КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради», проте фактичне поновлення [PERSON] на посаді відповідач здійснив лише 28.02.2020 наказом №62-К. Таким чином, затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді молодшої медичної\~сестри (санітарки-прибиральниці)\~КНП «Миколаївська\~обласна дитяча\~клінічна лікарня\~Миколаївської обласної\~ради» мала\~місце з вини відповідача, що відповідно до статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. В силу пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи наведені вище положення законодавчих актів, суд не погоджується з розрахунком позивача, який наведено в позовній заяві, відповідно до якого вона просить стягнути з відповідача 55633,19 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та вважає його помилковим. По-перше, позивач у позовній заяві, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути на середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.06.2019 по 28.02.2020, при тому, що зміст позовної заяви полягає у затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі. Також середній заробіток за вимушений прогул вже стягнутий на підставі постанови Миколаївського апеляційного суду від 28.02.2020 починаючи з 09.11.2018 по 06.06.2019. По-друге, позивач при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходила з розміру мінімальної заробітної плати, а не з виплат, отриманих нею за попередні два повні місяці роботи, що передували звільненню. Так, постановою Миколаївського апеляційного суду від 28.02.2020 встановлено, що при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід виходити із середньогодинної, а не з середньоденної заробітної плати позивача, та встановлено, що розмір середньогодинної заробітної плати позивача складає 23,32 грн. Наведеною постановою апеляційного суду також встановлено, що у зв`язку з підвищенням у 2019 році посадового окладу за посадою, яку до звільнення з роботи обіймала позивач, при проведенні розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід провести корегування середньогодинної заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадового окладу, який становить 1,09. Частиною третьою статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Період невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить з 07.06.2019 по 28.02.2020. Кількість годин вимушеного прогулу з 07.06.2019 по 31.12.2019 становить 1140 годин, а розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за цей період 1140х23,32х1,09 (коефіцієнт підвищення посадового окладу) = 28977,43 грн. Кількість годин вимушеного прогулу з 01.01.2020 по 28.02.2020 становить 343 годин, а розмір середнього заробітку за цей час 343х23,32 = 7998,76 грн. При цьому, при визначені розміру середнього заробітку за вказаний період, судом не застосовується коефіцієнт підвищення посадового окладу, оскільки матеріали справи не містять доказів підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві за 2020 рік, в той же час, сторони не заявляли клопотання про витребування таких доказів. Враховуючи вищевикладене, всього за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (період з 06.06.2019 по 28.02.2020) на користь позивача з відповідача КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня Миколаївської обласної ради» підлягає стягненню 36976,19 грн. (28977,43 грн. + 7998,76 грн.) середнього заробітку без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. У зв`язку із цим позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В іншій частині позовних вимог, в т.ч і до відповідача головного лікаря, до якого окремі позовні вимоги не заявлено, відмовити через недоведеність. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 558,83 грн.

Outcome: partial