Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

В березня 2018 р. позивачзвернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO] Шлюб між нею та батьком дитини було укладено 07.05.2011 та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2012 шлюб було розірвано, ініціатором розірвання шлюбу була позивач. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2013. Як зазначається позивачем при зверненні до суду з середини 2012 р. шлюбні відносини між подружжям були припинені та з цього часу подружжя фактично спільного господарства та побуту не мали, однією сім'є не проживали, після розірвання шлюбу жодних контактів з малолітньою дитиною відповідач не підтримує, останній раз бачив дитину на її дворічний день народження. На теперішній час позивач постійно мешкає з разом дитиною за адресою: [ADDRESS] та дитина знаходиться на утриманні позивача та її родини. 23 лютого 2018 р. між позивачем та громадянином [PERSON] було укладено шлюб, дитина вважає його своїм батьком, а біологічного батька вона не знає зовсім. Позивач також зазначає, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини з 2013 р. на суму 82114 грн. 89 коп., про що надає копії довідок-розрахунків. З приводу позбавлення батьківських прав батька дитини позивач звернулася до Управління - служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, та орган опіки та піклування дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Предмет позову становить вимога про позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні. В наданому суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що доводи позивач щодо неналежного виконання ним батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки спростовуються копіями платіжних документів, які підтверджують факт перерахунку грошових коштів матері, а також придбання іграшок та речей доньці, довідкою з Амур-Нижньодніпровського ВДВС про відсутність заборгованості по аліментам тощо. Відповідач зазначає, що він має бажання у повному обсязі виконувати батьківські обов'язки, але через перешкоди матері у спілкуванні з донькою, не має такої можливості, відповідач вказує, що факт вчинення перешкод підтверджується скріншотом повідомлень мобільного зв'язку. Також відповідач зазначає, що має постійну роботу, працює на посаді директора приватного підприємства, забезпечений житлом, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, жодних шкідливих звичок не має, як свідомий громадянин розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Відповідач вказує, що жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною спричинить шкоду доньці не існує, а створення перешкод відповідачем його спілкуванню із донькою порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересах дитини. Відповідач пред'явив зустрічний позов до [PERSON], де третя особа орган опіки та піклування в особі виконкому Індустріальної районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та про визначення способу участі батька у вихованні дитини, який ухвалою від 14.06.2018 був прийнята до розгляду з первісним позовом. В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилається на те, що 07.05.2011 між ним та [PERSON] було укладено шлюб, від якого у подружжя 05.09.2011 народилася донька [PERSON]. 21.09.2012 шлюб між сторонами було розірвано. Аліменти на утримання дитини позивачем за зустрічним позовом сплачено у повному обсязі, що підтверджується довідку з державної виконавчої служби. Відповідачем зазначається, що після того, як він із [PERSON] вирішив розлучитися, остання усілякими способами перешкоджає його спілкуванню із дитиною, що проявляється в тому, що останнім часом він регулярно телефонував матері дитини з метою домовитися про час, коли він може спілкуватися із дитиною, але у відповідь отримував відмову, при цьому жодних вагомих причин і мотивів мати дитини не повідомляла. Декілька разів [PERSON] приходив за адресою проживання [PERSON] та доньки [PERSON] з метою побачитися із дитиною, поспілкуватися з нею, але мати дитини жодного разу не відчинила двері, будучи при цьому вдома. З цього приводу він змушений був звернутися до виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради із заявою про участь у вихованні дитини, яка перебуває на розгляді до теперішнього часу. Відповідачем наголошується, що він має постійну роботу, працює на посаді директора приватного підприємства, забезпечений житлом, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, жодних шкідливих звичок не має, як свідомий громадянин розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов. На його думку жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною спричинить шкоду доньці, не існує, а створення перешкод [PERSON] у його спілкуванні із донькою порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права дитини та суперечить інтересах дитини. У зустрічному позові відповідач в окремо заявленій суду вимозі просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у його спілкування з дитиною [PERSON], [INFO], шляхом надання йому систематичних побачень з донькою у 2-у та у 4-ту суботу місяця та в день народження доньки з правом зміни часу та днів побачень батька з дитиною за взаємною згодою батьків та з урахуванням інтересів дитини. За судового розгляду відповідач уточнив вимоги в частині часу та його проміжку бажаного спілкування із донькою та визначився із вимогою зустрічного позову, вказавши наступний графік зустрічей із дитиною: - кожну другу та четверту в місяці суботу - з 10.00 год. до 15.00 год. за місцем фактичного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], без обмеження місця прогулянок та з можливістю поїздок; - кожен день народження дитини, а саме [INFO] кожного року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO], з 10:00 до 15:00 год. Позивач зустрічний позов відповідача не визнала повністю та заперечувала проти його задоволення; проти задоволення зустрічного позову відповідача наголошував також представник позивача. У відповіді на відзив відповідача та у відзиві на зустрічний позов представник позивача та позивач просили врахувати необґрунтованість та надуманість вимог відповідача. Від самого розірвання шлюбу жодних контактів з малолітньою дитиною [PERSON] не підтримує з власної ініціативи, останній раз він бачив дитину на її дворічний день народження. Доводи відповідача щодо того, що він приходив за місцем мешкання [PERSON] з метою побачень з дитиною не підтверджені доказами. Свідоме самоусунення та бездіяльність [PERSON] від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини підтверджується також тією обставиною, що він понад як п'яти років, на протязі яких він не бачив власну дитину, жодного разу не вжив заходів задля захисту свого порушеного права на участь у вихованні дитини, не звертався ані до органу опіки та піклування, ані до суду; жодних звернень з боку [PERSON] з питання побачень з дитиною, з питання долі дитини протягом 5 років не було. На переконання позивача та представника позивача протиправна поведінка [PERSON] призвела до того, що дитина не знає хто саме є її біологічним батьком, не сприймає його як батька, будь-які його намагання спілкуватися з дитиною викликає в неї психологічні розлади, душевні хвилювання та потужний стрес. На підтвердження вказаної обставини позивач посилається довідку КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, наявну в матеріалах справи. Позивач вказує, що в ситуації, що склалася, дії [PERSON] прямо шкодять правам та інтересам дитини, спричиняють дитині душевні страждання та психологічні травми, та за таких обставин мати дитини зобов'язана вжити всіх можливих заходів щодо захисту прав та законних інтересів дитини, саме тому вона і звернулася до суду. Дії [PERSON] щодо намагань спілкуватись з дитиною, яка його зовсім не знає, не тільки є прямим порушенням прав та законних інтересів дитини, а намаганням штучно створити докази бажання приймати участь у вихованні дитини в межах захисту від позову [PERSON] Стосовно звернення [PERSON] до органу опіки та піклування від 25.02.2018, то позивач зазначає, що комісією з захисту прав дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини було розглянуто 13.03.2018. Під час засідання комісії [PERSON] був присутній, відповідно він був обізнаний як про звернення [PERSON] до органу опіки щодо позбавлення його батьківських прав, так і щодо змісту рішення комісії про доцільність позбавлення його батьківських прав. За проміжок часу з 13.03.2018 по 25.05.2018 він не вжив жодних спроб спілкування з дитиною, не намагався наладити з нею контакт тощо. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини з 2013 року на суму 82 114 грн. 89 коп. була сплачена лише після призначення до розгляду справи про позбавлення батьківських прав, при цьому, батько дитини не цікавиться додатковими витратами, які несе позивач на утримання дитини, курортне лікування тощо. На думку [PERSON] дії [PERSON] є лише захистом від позову [PERSON] Разом з тим, на переконання [PERSON],. [PERSON] 30.05.2018 на випускному у дитячому садочку, де вчиться дитина, коли прийшов, спричинив їй важку психологічну травму та душевні страждання. Представник третьої особи не скористався правом брати участь в судових засіданнях та в окремо наданій суду заяві клопотав про розгляд справи у відсутності представника. Дослідив докази, суд дійшов до наступного висновку. Сторони в даній справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 8). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2012 розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07.05.2011 (а.с. 8) Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2013 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти щомісяця на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2013 (а.с. 10). [PERSON], [INFO], відвідує Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (я-с) №387» Дніпровської міської ради з 13.09.2013 по теперішній час (а.с. 13); дитина проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно із висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 13.03.2018 №18/5-122 позбавлення батьківських прав батька [PERSON], [INFO], по відношенню до дитини [PERSON], [INFO], є доцільним (а.с. 15-17). Як встановлено судом, позивач не працює, мешкає за адресою: [ADDRESS], разом із своїми батьками, чоловіком (23.02.2018 зареєстрований шлюб із [PERSON].), що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 12), та малолітньою дитиною. Відповідач працює директором ПП «Будспецінвест» з 03.04.2017 (а.с. 103), протипоказань щодо опіки та піклування не має, що підтверджується відповідним сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду та медичною довідкою про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (а.с. 51), має у власності нерухоме майно (а.с. 104-106) за адресою: [ADDRESS], та мешкає за цією адресою (а.с. 43 звор.). У травні 2018 р. [PERSON] сплачена заборгованість за аліментами, визначена державним виконавцем (а.с. 46-47) в розмірі 49 482,55 грн., та станом на 25.05.2018 заборгованість з боку відповідача відсутня, що підтверджується відповідною довідкою - розрахунком. 20.07.2018 [PERSON] було перераховано 5 000,00 грн. на банківську карту [PERSON], які відповідно до пояснень відповідача є його участю для купівлі необхідних дитячих речей та шкільних приладь для дитини та підготовки її до школи. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли із особистих немайнових прав і обов'язків батьків і дітей, що підтверджується показаннями свідків, а також письмовими доказами: висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON], [INFO], Допитані судом свідки дали майже аналогічні показання про відомі їм обставини. Так, свідок [PERSON] свідчила, що вона теж має дитину та тісно спілкується із [PERSON] з того часу, коли їх дітям було близько 9 місяців, гуляли в одному подвір'ї, та їх діти до 2,5 років відвідували одну групу в дитячому садочку. [PERSON] сама гуляла із дитиною, батька [PERSON] свідок бачила лише 1 раз, коли він підійшов на дитячий майданчик, [PERSON] тоді було близько 2-х років, та зі слів [PERSON] свідкові відомо, що батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини. Свідок [PERSON] свідчила, що [PERSON] знає давно, тісно спілкувалися, оскільки діти відвідували одну групу в дитячому садочку. Батька [PERSON] свідок бачила один раз, приблизно [PERSON] тоді був 1 рік. Дитина за батько нічого не каже, із дитиною гуляла або мати дитини, або дідусь (батько [PERSON].). Також свідок бачила батька на випускному у [PERSON], коли прийшов батько [PERSON], то дитина не йшла із ним на контакт, батько стояв в стороні, дитина була налякана, що, на думку свідка, можливо пов'язано із тим, що був випускний. Свідок [PERSON] свідчила, що знайома із [PERSON] майже 5 років, познайомилися, коли гуляли із дітьми на дитячому майданчику, дітки відвідують один дитячий садочок. Свідкові відомо зі слів [PERSON], що батько [PERSON] (тобто [PERSON].) до 2 -х років намагався спілкуватися, потім ні, про присутність [PERSON] у житті дитини свідок нічого не змогла пояснити. Розглядаючи виниклих між батьками дитини спір, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Втім, суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України (обов'язок доказування в цій частині та подання доказів покладений на позивача в силу ст. 81 ЦПК), на підставі яких суд би мав змогу визнати слушними доводи позивача в частині ухилення батька дитини від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч. 1 ст. 151 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Враховуючи зазначені вище обставини, заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, а також готовність відповідача взяти на себе турботи щодо пересування дитини до школи та у зворотному напрямку, оскільки він має у користуванні транспортний засіб, а також щодо матеріального забезпечення дитини усім необхідним, оскільки має таку можливість, в тому числі забезпечення відпочинку дитини за кордоном, та з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а інші заходи до відповідача не здійснювалися, відсутні на даний час підстави для задоволення позову [PERSON] За змістом ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується із висновком від 13.03.2018, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до висновку органу опіки та піклування від 13.03.2018 (а.с. 15-17) [PERSON] пояснював, що мати дитини перешкоджала йому бачитись із донькою, тому він вирішив не втручатися у життя дитини та не сплачувати аліменти на утримання дитини. На теперішній час батько не має заперечень проти сплати боргу по аліментах. Разом з тим, відповідно до висновку від 13.03.2018 те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, комісією встановлено на підставі пояснень матері дитини [PERSON] (а.с. 16). Вочевидь, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має встановлюватися не лише на підставі пояснень матері дитини; разом з тим, підлягає врахуванню, що таке ставлення [PERSON] свідчить про наявність підстав для надання органом опіки та піклування допомоги батькові та матері дитини у здійсненні ними обов'язків по відношенню до дитини в силу ст. 17 СК України з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а не про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських батька дитини. Суд не бере в силу ч. 4 ст. 77 ЦПК до розгляду надані позивачем докази, зокрема, довідку від 12.06.2018 №56 з КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 83-84), довідку від 29.03.2018 №31 КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 85-86), оскільки дані письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування. Щодо вимоги зустрічного позову відповідача, то для суду вбачаються підстави для задоволення позову [PERSON] При цьому, суд керується таким. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (стаття 142 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. В даній справі підстави для такого обмеження відсутні, тому з метою порушених прав відповідача для суду наявні підстави для задоволення зустрічного позову повністю; обраний відповідачем графік зустрічей із дитиною відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, та дозволяє дитині мати рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК). Судові витрати за позовом [PERSON] підлягають покладенню на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, за зустрічним позовом відповідача [PERSON] покладаються на [PERSON] (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: approved