Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: служба у справах дітей Октябрського району м. Полтави, служба у справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини, мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, покладених на нього ст. 150 СК України, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вихованням дитини не займається. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що не бачив дитину на протязі семи років, подарунків на день народження та свята не робив, життям та розвитком не цікавився, виконавча служба за наявності доходів стягувала аліменти. Представник третьої особи - служби у справах дітей Октябрського району м. Полтави, надав заяву 02.1-14/742 від 04.05.2016 року про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи - служби у справах дітей Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області в судовому засіданні при вирішення питання проти позбавлення батьківських прав заперечувала. Вислухавши думку позивача, відповідача, представника третьої особи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.06.2006 року, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.02.2010 року. Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 05.07.2012 року, прізвище позивачки [PERSON] (а.с. 9). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 23.05.2016 року вбачається, що малолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON], вітчимом [PERSON], братом [PERSON], дідом [PERSON] та бабою [PERSON] (а.с. 50). Згідно повідомлення Полтавського спеціалізованого навчально-виховного комплексу № 26 «Перші кроки» Полтавської міської ради [PERSON], [INFO], є ученицею цього навчального закладу (а.с. 14). Відповідно до висновку органу опіки та піклування, виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради від 14.06.2016 року [PERSON] недоцільно позбавляти батьківських прав відносно дочки [PERSON], оскільки батько бере участь у матеріальному утриманні дочки, але через неприязні стосунки з матір'ю дитини не має можливості спілкуватися з дитиною, спільно проводити вільний час, вихідні та канікули (а.с. 51, 52). Даний висновок не є обов'язковим для суду, так як не отримав свого підтвердження наданими в судовому засіданні поясненнями відповідача. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності зі ст. 151 СК України, батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в родині є першочерговим завданням розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання й розвиток. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що батько [PERSON] разом з дочкою не проживає, не піклується про неї, матеріально не забезпечує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Дитина проживає разом з матір'ю, батько в судовому засіданні підтвердив, що вже давно дочку не відвідував, кошти чи будь-які речі не передавав, жодної уваги не приділяв, таким чином суд вважає, що батько життям дитини не цікавиться, а твердження, вказані ним під час розгляду справи, про намір піклуватися про дитину не відповідають дійсності. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення позивача до суду, юридичну природу виниклих правовідносин, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, встановивши, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд вважає за необхідне та правильне задовольнити вимоги [PERSON] та застосувати надзвичайний захід впливу - позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 551 грн. 20 коп. належить стягнути з відповідача по справі на користь позивача. Стосовно повернення позивачці витрат на правову допомогу при складанні позовної заяви, суд вважає, що в цій частині слід відмовити, оскільки в матеріалах справи немає доказів того, що приватний підприємець [PERSON] має право займатися адвокатською діяльністю.

Outcome: partial