Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом в обґрунтування якого вказав на такі обставини. 26.05.2009 з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернувся до відповідача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 26.05.2009, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшив до 15000,00 грн. Позивач вказує на те, що при укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та Правилами користування платіжною карткою, які викладені на офіційному сайті банку http://privatbank.ua, складають укладений кредитний договір. За умовами цього договору власник картрахунку, тобто відповідач, надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку та зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, яким визнається короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. 13.05.2009 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання кредитки» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що відображено у складеному АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості. Також позивач вказує, що відповідач у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України зобов`язання за вказаним договором не виконав, оскільки не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 29.03.2020 у розмірі 58385,67 грн., з яких: 40759,20 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 40759,20 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 заборгованість за простроченими відсотками; 11546,62 грн. заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 150,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. нарахованої комісії; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2756,46 грн. штраф (процентна складова). Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Відомостей про звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з аналогічним позовом немає. 06.05.2020 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 19.06.2020 року, ухвалою суду від 22.06.2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 41,43). У судове засідання відповідач не з`явився, 17.07.2020, а також 28.08.2020 надав до суду відзив на позовну заяву, у яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. Так, відповідач [PERSON] зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір від 13.05.2009 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту, (користування ним), не зазначена і відповідальність позичальника в частині нарахування відсотків. В заяві-анкеті сума штрафу зазначена 250 грн. + 5% від суми позову. Крім того в матеріалах справи відсутні докази збільшення кредитного ліміту по заяві б/н від 13 травня 2009 року та процентної ставки по кредиту, які узгоджені між сторонами. Крім того, в позові представник позивача зазначає, що «підписано заяву б/н від 26.05.2009 р.» що не відповідає дійсності, так як, заява була підписана відповідачем: 13.05.2009 р., що є розбіжністю по-суті заявлених вимог. Також у відзиві [PERSON] зазначив, що Виписка за договором № б/н станом на 01.04.20 про провадження операцій - не містить підпису позивача, чи представника позивача, тому не може вважатися достатнім доказом по справі. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного Договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідач вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складеною кредитного договору. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 26.05.2009 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, відповідачем також зазначено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Тому, [PERSON] вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Також, [PERSON] зауважив, що укладена між сторонами Анкета-Заява від 13.05.2009 року, підписана сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), та зміну умов кредитування, умови змін кредитного ліміту. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч.ч.5,8 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом були встановлені такі обставини справи і відповідно до них правовідносини. Встановлено, що у анкеті-заяві б/н від 13.05.2009 [PERSON] , [INFO] , виявив бажання про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. В анкеті зазначено дату відкриття рахунку 26.05.2009 (а.с. 36). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, екземпляр якого згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua (а.с. 36). Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 13.05.2009 року [PERSON] був ознайомлений під розпис з основними умовами кредитування, розмірами процентної ставки, порядком повернення кредиту, наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, іншими важливими правовими аспектами (а.с. 37). На підтвердження умов кредитування банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідку про надані [PERSON] кредитні картки згідно укладеного договору, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с. 38-43). Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку (а.с.20-33). Згідно з наданим банком розрахунком розмір заборгованості [PERSON] за неналежне виконання своїх зобов`язань за договором станом на 29.03.2020 р. складає 58385,67 грн. (а.с. 6-12). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З правового аналізу вищевказаних норм вбачається, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, у заяві-анкеті від 13.05.2009 року процентна ставка не зазначена. Разом з тим, 13.05.2009 року [PERSON] підписав основні умови кредитування, з яких вбачається, що сторонами досягнуто згоди про розмір процентної ставки та інших платежів, порядку повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Позивач надав суду виписку з карткового рахунку [PERSON] з якого вбачається, що відповідач декілька разів, збільшував та зменшував кредитний ліміт по карткових рахунках, регулярно користувався кредитними коштами наданими йому позивачем, для задоволення власних потреб, розраховувався кредитною карткою в магазинах, знімав кредитні кошти в відділеннях самообслуговування, переказував кошти з рахунку, вносив кошти на картковий рахунок для погашення заборгованості та здійснював інші регулярні платежі з кредитних карток. Також, відповідачем надано до суду докази того, що відповідач [PERSON] неодноразово отримував нові кредитні картки, так відповідачем було вперше отримано кредитну картку 26.05.2009, потім отримано кредитні картки 25.11.2011, 29.10.2014, 16.01.2019 та 14.02.2019. Посилання відповідача у відзиві на той факт, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, адже разом з анкетою-заявою відповідач підписав довідку про умови кредитування. Крім того, відповідач зазначив, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 26.05.2009 року, але він підписав анкету-заяву 13.05.2009 року, тому, на думку відповідача, позивач не надав суду доказів в підтвердження укладення договору саме 26.05.2009 року. Однак, за умовами підписаної анкети-заяви та довідки про умови кредитування, за взаємною домовленістю між сторонами, було встановлено дату відкриття карткового рахунку саме 26.05.2009 року, тому твердження відповідача про відсутність укладеного договору саме 26.05.2009 року, також були спростовані доказами зі сторони позивача. Разом з цим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню. Стягнення ж штрафу носить разовий характер у разі порушення позичальником будь-якого грошового зобов`язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутися до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку - пеня. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року № 61-23901св18 та постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2203цс15. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідача частково обґрунтована, оскільки останній не виконав умов укладеного з ним договору і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача загальну заборгованість за кредитним договором в сумі 55129 грн. 21 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 40759 грн. 20 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 11546 грн. 22 коп. та заборгованості за пенею в сумі 150 грн. 00 коп. Вимоги позивача про стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 2756 грн. 46 коп., що зазначені у розрахунку як складова заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому суд стягує з [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 1984,89 грн.

Outcome: partial