Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

В березні 2018 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який згодом було уточнено, в обґрунтування якого зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 2015 року син проживає разом з матірю, який навчається в школі, відвідує секцію водного поло, займається в КПСМНЗ «Музична школа №2» за фахом гітара, дуже часто виїжджає на змагання до інших міст. Крім того, існують витрати на придбання меблів, телефону, компютеру, взуття та було витрачено кошти на обстеження у Медичному центрі «Адастра» у звязку із травмою сина. На підставі викладеного просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на сина в розмірі 14424,50 гривень та судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду відзив, в якому зазначив, що на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя з нього стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується витрат на придбання мобільного телефону, письмового стола, шафи, книжкової полки, дивана, вважає, що позивачем не подано доказів, що ці речі купувались не за рахунок аліментів. Що стосується витрат, повязаних в придбанням проїзних квитків та оплатою проживання сина в готелях, вважає, що несуть лише інформацію про проживання дитини в готелях та проїзд, та не містять інформації, що дані витрати, спричинені участю у змаганнях. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, просила частково задовольнити позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2016 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО №239726, виданого 22.01.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.02.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 27.01.2015 року. Згідно довідки про доходи Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції фонду в Донецькій область, [PERSON] отримує страхові виплати, які в період з липня 2015 року по грудень 2015 року за виключенням аліментів становить 2119,57 грн., аліментів сплачено в розмірі 999,72 грн., сплачений борг по аліментам в сумі 879,65 грн., в період з січня 2016 року по грудень 2016 року за виключенням аліментів становить 5998,44, сплачено аліментів в розмірі 1999,44 гривні, в період з січня 2018 року по березень 2018 року за виключенням аліментів становить 2284,74 грн., сплачено аліментів в розмірі 761,57 грн. Згідно довідки Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.06.2018 року,\~ [PERSON] знаходиться на обліку та отримує пенсію за віком з 02.11.2017 року, з його пенсії проводяться утримання на користь [PERSON] згідно виконавчого листа №1594/03 від 15.02.2018 року у розмірі 1/4, станом на 01.04.2018 року заборгованість склала 1841,46 грн. З довідки від 08.06.2018 року, виданої ПрАТ «ММК ім. Ілліча» вбачається, що з заробітної плати [PERSON] утримані аліменти за період з 01.01.2017 року по 31.05.2018 року на користь [PERSON] в розмірі 25% відсотків, сума за 2017 р. складає 29719,03 грн., 2018р.- 15516,04грн. Відповідно до ст.3Конвенції про права дитини,ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування,які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом,і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2ст.51Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180 Сімейного Кодексу Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення ними повноліття. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст.185СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], навчається в КПСМНЗ «Музична школа №2» за фахом гітара з 01 вересня 2011 року, про що свідчать копії квитанцій, а також відвідує секцію водного поло та приймав участь в складі команди КУ ДЮСШ «Меотіда» у відкритому чемпіонаті України по водному поло: з 12.02.2017 року по 17.02.2017 року, з 03.07.2017 року по 07.07.2017 року, з 22.08.2017 року по 26.08.2017 року, про що свідчить довідка, проїзні квитки та квитанції про проживання у готелях. Зазначені витрати не є повсякденними і не охоплюються питанням стягнення аліментів, які відповідач зобов'язаний сплачувати згідно рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.02.2015 року, тому підлягають стягненню з відповідача як додаткові витрати на дитину. Статтею76, ч. ч. 1, 3 ст.77,80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Однак суд вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача витрат на одяг та взуття, компютерного стола, акустичної системи, мишки, матрацу, дивану, телефону, так як дані витрати не відносяться до додаткових. Що стосується стягнення з відповідача додаткових витрат, які були витрачені на придбання компютеру та рентгенівського знімку, то позивачем документально не підтверджені дані витрати, тому стягненню вони не підлягають. Таким чином, вирішуючи спір щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд враховує вказані вище обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зазначає, що позивачем доведено у судовому засіданні наявність таких витрат, але у меншому розмірі. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати , пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 292,03 грн. (5976,71 грн. х 704,80 грн. : 14424,50 грн.) Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані з оплатою правової допомоги в сумі 1000,00 гривень, що підтверджується квитанцією.

Outcome: partial