Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «Перший український міжнародний банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначав, що, відповідно до кредитного договору № 26252018194493 від 18 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] , останній отримав у кредит грошові кошти. У зв`язку з особливим періодом внаслідок антитерористичної операції, оскільки з 25 травня 1995 року по теперішній час він перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , і залучався до участі в АТО, позивач неодноразово звертався до ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» із заявами про припинення нарахування процентів, штрафних санкцій та пені за вказаним кредитним договором відповідно частини 15 статті 14 до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте, у 2017 році він отримав письмову вимогу (повідомлення) ПАТ «Перший український міжнародний банк» від 22.09.2017 р. № 686 про те, що банк є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і вимагає від позивача сплатити станом на 22 вересня 2017 року суму заборгованості за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р. в розмірі 31118,01 грн. В лютому 2018 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55849044) від 20.02.2018 р., винесену приватним виконавцем Говоровим Павлом Володимировичем, про стягнення з нього на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» коштів у сумі 31118,01 грн. та 3111,80 грн. виконавчого збору як винагороду приватному виконавцю. Відповідне виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого документа - виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 20 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2855, про стягнення з позивача на користь стягувача ПАТ «Перший український міжнародний банк» грошових коштів за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р. в сумі 31118,01 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період із 07.11.2016 р. по 07.11.2017 р. в розмірі 31118,01 грн., в тому числі: - 18801,89 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; - 10,00 грн. простроченої заборгованості за комісією; - 4753,18 грн. простроченої заборгованості за процентами; - 7552,94 грн. строкової заборгованості за сумою кредиту. Вказаний виконавчий напис вважає незаконним, оскільки в розумінні ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право вчинити виконавчий напис лише в разі безспірності заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. А враховуючи положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та особливий період, який триває і нині, заборгованість за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р. в сумі 31118,01 грн. за період із 07.11.2016 р. по 07.11.2017 р. не є безспірною, як зокрема не є безспірним і строк давності, протягом якого відповідач мав право на стягнення коштів за цим кредитним договором. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 20 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 2855, про стягнення з [PERSON] , який зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь стягувача ПАТ «Перший український міжнародний банк», грошових коштів за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р. в сумі 31118,01 грн. за період з 07.11.2016 р. по 07.11.2017 р. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове\~засідання представник\~відповідача ПАТ\~«Перший український\~міжнародний банк»\~Хобта Д.О.\~не з`явилася,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлялася належним\~чином,\~направила до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначала,\~що відповідно\~до пункту\~1\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріуса» (далі - Перелік), для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Саме передбачені ним документи є такими, що підтверджують безспірність заборгованості, і всі вони були надані нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису, а нотаріус, відповідно, мав всі передбачені законодавством підстави та повністю дотримався процедури вчинення виконавчого напису. В основу розмежування «спірної» і «безспірної» заборгованості покладається не власне ставлення позивача до неї, як суб`єктивна ознака, а фактичний характер правовідносин, як об`єктивна ознака. Вирішення питання чи є заборгованість об`єктивно безспірною, відноситься до Кабінету Міністрів України, який встановив вичерпні документи, наявністю яких має підтверджуватись безспірність. Відповідно до заяви позивача від 19.11.2014 р. щодо незастосування до військовослужбовця штрафних санкцій, пені та відсотків за користування кредитом, таким чином банк був повідомлений щодо статусу позивача, як військовослужбовця та провів коригування щодо сум нарахованих відсотків в рамках чинного законодавства України. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове\~засідання третя\~особа приватний\~нотаріус Київського\~міського нотаріального\~округу Хара\~Н.С.\~не з`явилася,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлялася належним\~чином,\~направила до\~суду пояснення,\~в яких\~зазначала,\~що на\~підтвердження безспірності\~заборгованості нотаріусу\~ПАТ «Перший\~український міжнародний\~банк» було\~надано виписку\~з рахунку\~ [PERSON] \~із зазначенням\~суми заборгованості\~та строків\~її погашення\~з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. Посилаючись на викладене, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , який народився [INFO] , місце народження: місто Семиполки, місце роботи: Військова частина [NUMBER] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області, 02.03.1996 року, на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: м. Київ. вул. Андріївська, 4, на підставі кредитного договору № 26252018194493 від 18.12.2012 року укладеним ним із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» невиплачених в строк грошових коштів у сумі заборгованості 31118,01 гривень (тридцять одна тисяча сто вісімнадцять грн. 1 коп.), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 18801,89 гривень (вісімнадцять тисяч вісімсот одна грн. 89 коп.); прострочена заборгованість за комісією - 10 гривень (десять грн. 0 коп.); прострочена заборгованість за процентами - 4753,18 гривень (чотири тисячі сімсот п`ятдесят три грн. 18 коп.); строкова заборгованість за сумою кредиту 7552,94 гривень (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві грн. 94 коп.); строкова заборгованість за комісією 0 гривень (нуль грн. 0 коп.); строкова заборгованість за процентами - 0 гривень (нуль грн. 0 коп.) (а.с.30). Статтею 87 Закону № 3425-ХІІ «Про нотаріат» визначено порядок стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом, а саме для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Виконавчі написи вчиняються виключно за документально оформленими вимогами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України. На сьогодні чинним є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п.2 вказаного Переліку, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, передбачає, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Верховний Суд України 5 липня 2017 року висловив свою правову позицію у справі за №6-887цс17 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є старшим прапорщиком військової служби за контрактом та проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 25 травня 1995 року по теперішній час (а.с.6). Згідно довідки №30 від 24 січня 2015 року був залучений для участі в АТО в складі військової частини польова пошта [NUMBER] (а.с.7). 19 листопада 2014 року та 06 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» із заявами про припинення нарахування процентів, штрафних санкцій та пені за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р. у зв`язку з особливим періодом з 14 березня 2014 року, відповідно частини 15 статті 14 до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.8,9). Згідно листа АТ «Банк Ренесанс Капітал» №05/5757-1 від 29 жовтня 2014 року, для припинення нарахування процентів, штрафних санкцій та пені за кредитним договором, позивачу слід було звернутися особисто до працівника банку із оригіналом документу, що підтверджує статус військовослужбовця (а.с.10). Відповідно до письмової вимоги (повідомлення) ПАТ «Перший український міжнародний банк» від 22.09.2017 р. № 686, відповідач є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і вимагав від позивача [PERSON] сплатити станом на 22 вересня 2017 року суми заборгованості за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р. в розмірі 31118,01 грн. (а.с.11). Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до листа Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства Оборони України №316/1/661 від 08 травня 2018 року, згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової). Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас зазначеним Законом передбачено такий захід як демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону, рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. На даний час відповідних рішень Президентом України не приймалося. Водночас питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду. Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Враховуючи зазначене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на даний час діє особливий період термін завершення якого буде визначено рішенням про демобілізацію прийняти Президентом України із внесенням його на затвердження Верховною Радою України (а.с.98-99). З оспорюваного виконавчого напису від 20 листопада 2017 року вбачається, що стягнення заборгованості проводилося за період з 07 листопада 2016 року по 07 листопада 2017 року в розмірі 31118,01 грн. Доказів того, що банком було проведено коригування щодо сум нарахованих відсотків за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р., відповідачем не надано, а судом не здобуто. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення норм чинного законодавства України, зокрема ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд вважає, що заборгованість позивача [PERSON] перед ПАТ «Перший український міжнародний банк» за кредитним договором № 26252018194493 від 18.12.2012 р. в розмірі 31118,01 грн. не є безспірною, а тому позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved