Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який з урахуванням доповненої позовної заяви, обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір-заява №300937/63915/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 5 місяців в іноземній валюті. На виконання умов даного договору [PERSON] внесла грошові кошти у розмірі 700 доларів США на відповідний рахунок, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобовязався повернути вклад до 16 березня 2015 року зі сплатою 12,50% річних. 16 жовтня 2014 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали договір-заяву №300937/63904/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті, за яким [PERSON] внесла грошові кошти у розмірі 2300 доларів США на рахунок, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобовязався повернути вклад до 16 березня 2015 року зі сплатою процентів у розмірі 13% річних. Крім цього, 29 квітня 2014 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали договір-заяву №300937/25907/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. За яким ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000 євро та зобовязався до 04 травня 2015 року повернути вказані грошові кошти зі сплатою процентів за ставкою 11% річних. 12 лютого 2015 року позивач звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про повернення вкладу у розмірі 3000 євро та сплати процентів. Після закінчення строку договорів [PERSON] знову звернулася до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заявою про повернення вкладу. Але позивачу були сплачені лише проценти за користування сумою вкладу. Невиконання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» умов вказаних договорів порушило нормальні життєві звязки [PERSON] та унеможливило продовження активного громадського життя, тому вона вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 гривень та матеріальної шкоди у розмірі 2179 гривень 24 копійки. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила суд його задовольнити у повному обсязі. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у судове засідання не з'явився. Про своє ставлення до предявленого позову не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.34). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали договір-заяву №300937/25907/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. За умовами якого, [PERSON] внесла на вкладний рахунок №2635.4.145404.003 грошові кошти у розмірі 3000 євро, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобовязався до 04 травня 2015 року повернути вклад, а також сплатити проценти за ставкою 11% річних (а.с.10). 16 жовтня 2014 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали договір-заяву №300937/63915/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 5 місяців в іноземній валюті. Відповідно до умов якого, [PERSON] внесла на вкладний рахунок №2630.4.145404.008 грошові кошти у розмірі 700 доларів США, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобовязався до 16 березня 2015 року повернути вклад, а також сплатити проценти за ставкою 12,50% річних (а.с.6). Крім цього, 16 жовтня 2014 року [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали договір-заяву №300937/63904/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 місяців в іноземній валюті. За яким, [PERSON] внесла на вкладний рахунок №2630.6.145404.006 грошові кошти у розмірі 2300 доларів США, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зобовязався до 16 березня 2015 року повернути вклад, а також сплатити проценти за ставкою 13% річних (а.с.8). Позивач належним чином виконала свої зобовязання за договорами-заявами про банківський строковий вклад, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 16 жовтня 2014 року та 29 квітня 2014 року(а.с.7,9). Позивач зверталась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою повернути вклад та сплати проценти за користування грошовими коштами відповідно до умов договору, що підтверджується відповідною заявою від 12 лютого 2015 року, від 23 лютого 2015 року (а.с.11,13). Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ст.1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За правилами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні по закінченню строку дії договорів-заяв про банківський строковий вклад (депозит) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти [PERSON] не повернув, чим порушив її права вкладника та умови укладеного між сторонами договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення коштів на її користь з відповідача в розмірі 3000 доларів США та 3000 євро, підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п.14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 10 липня 2015 року 2300 доларів США еквівалентно 50255 гривень (2300 * 21,85), 700 доларів США 15295 гривень (700 * 21,85) та 3000 євро 72450 гривень (3000 * 24,15). Тому суд вважає, що з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] належить стягнути заборгованість за договорами-заявами про банківський строковий вклад (депозит) у загальному розмірі 138000 гривень. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 гривень, суд виходить наступного. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності з п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є в тому числі відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За правилами ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положення ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з цим, згідно абзацу другого п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У підтвердження своїх моральних страждань у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо повного та своєчасного повернення суми вкладу, [PERSON] зазначила, що протиправна поведінка відповідача щодо безпідставного утримування її коштів і позбавлення можливості розпоряджатися ними як майном для задоволення життєвих потреб, завдала останній душевних страждань, погіршила стан її здоров'я. В результаті чого [PERSON] було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 15000 гривень. Як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи, позивачем не було підтверджено допустимими доказами факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також, з чого вона виходила, оцінюючи моральну шкоду у розмірі 15000 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Оскільки, вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ні договором строкового банківського вкладу (депозит), ні законом, що регулює спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання зобов'язання, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Матеріальну шкоду, завдану відповідачем, [PERSON] оцінює у розмірі 2179 гривень 24 копійки. В обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди, позивач вказала на те, що вказаний розмір відшкодування відповідає витратам, які вона змушена була понести на лікування. На підтвердження вказаної обставини [PERSON] надала квитанції про оплату ліків на загальну суму 2179 гривень 24 копійок (а.с.15-17). Незважаючи на це, позивачем не надано до суду жодних допустимих та належних доказів, що саме у звязку з неправомірними діями відповідача [PERSON] було заподіяно шкоду здоровю, що, в свою чергу призвело до витрат на лікування у вказаному розмірі. З огляду на це, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 2179 гривень 24 копійок. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1380 гривень На підставі викладеного та

Outcome: partial