Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 17 жовтня 2013 року між Банком та [PERSON] був укладений договір (без номеру), згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у нього станом на 20 вересня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 11024.45 грн, Банк просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 124-126), до позовної заяви додав клопотання, в якому вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити, а справу розглядати за його відсутності (а. с. 68). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України був належним чином повідомлений за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 17 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір (без номеру) шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 16). До договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/. 17 жовтня 2013 року на виконання умов договору відповідачу було видано картку № [NUMBER] , на яку того ж дня встановлено кредитний ліміт у розмірі 7100 грн, який 31 січня 2017 року було збільшено до 7400 грн, 31 березня 2019 року - зменшено до 7398.95 грн, 11 квітня 2019 року - зменшено до 6760 грн. 19 грудня 2019 року кредитний ліміт відповідача зменшено до 0 грн (а. с. 14). Картка неодноразово перевидавалася, останній раз 8 лютого 2017 року відповідачу було видано картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до листопада 2020 року (а. с. 15). Банк, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по карткових рахунках (а. с. 56-65). З наданого Банком розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором (без номеру) від 17 жовтня 2013 року станом на 20 вересня 2020 року становить 11024.45 грн і складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7236.80 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 3305.96 грн, заборгованості за процентами за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України - 481.69 грн (а. с. 6-13). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У розглядуваному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг Банку приєднується саме до тих умов, з якими він ознайомлений. З матеріалів справи видно, що Банком як доказ укладення договору з відповідачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Звертаючись до суду, Банк просив стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками за користування кредитними коштами та за процентами за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 жовтня 2013 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що саме з цими Витягами ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. У заяві позичальника від 17 жовтня 2013 року розмір тіла кредиту, умови про сплату відсотків за користування кредитними коштами та розмір таких відсотків відсутні. Відсутні у матеріалах справи і докази про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які знаходяться в матеріалах справи, визнавав відповідач як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, вказані документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 жовтня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді умови сплати відсотків за користування кредитними коштами, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення на його користь з відповідача прострочених відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3305.96 грн. Разом із тим, з наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] і виписки по рахунку видно, що відповідачу 31 січня 2017 року було встановлено на картку кредитний ліміт у максимальному розмірі 7400 грн, який 19 грудня 2019 року - зменшено до 0 грн (а. с. 14). Виходячи з того, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані Банком на кредитну картку у розмірі 7400 грн, що й було предметом укладеного між сторонами договору, розмір простроченого тіла кредиту, який позивач просить стягнути з відповідача, - 7236.80 грн, не перевищує розмір максимально встановленого позивачем кредитного ліміту (основного тіла кредиту), то суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, що ним фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто, є підставними і підлягають до задоволення. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача також три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 481.69 грн. Вказану суму позивачем нараховано із розрахунку 84 % річних за період з 1 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року (а. с. 13). Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із наданої позивачем довідки видно, що відповідачу 8 лютого 2017 року було видано кредитну картку, термін дії якої - 11/20, тобто до листопада 2020 року (а. с. 15). Будь-яких доказів про закриття карткового рахунку у зв`язку із достроковою вимогою про стягнення тіла кредиту Банком не надано. Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана відповідачем, не містить положень щодо строків повернення отриманих кредитних коштів та суми обов`язкового щомісячного платежу. Виходячи із меж заявлених Банком позовних вимог та враховуючи, що строк договору (строк дії картки) не закінчився станом на лютий 2020 року (період нарахування позивачем процентів на підставі статті 625 ЦК України - 1-29 лютого 2020 року), відомості про пред`явлення вимоги дострокового повернення коштів до вказаного періоду нарахування позивачем цієї складової заборгованості позивачем не надано, то суд дійшов висновку про відсутність у розглядуваному випадку підстав вважати зобов`язання відповідача в контексті положень статті 612 ЦК України простроченим станом на лютий 2020 року, що виключає, в свою чергу, можливість застосування положень статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 4 липня 2018 року у справі № 14-154цс18. Крім того, Банк, зазначивши розмір трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання - 481.69 грн, не надав обґрунтованого розрахунку цієї суми. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (65.64 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1379.75 грн (2102 грн * 65.64 % / 100% = 1379.75 грн). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 612, 625, 629, 634, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial