Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та обґрунтовував його тим, що він працював в ДП «Украерорух» на посаді заступника начальника служби безпеки. Наказом в.о. генерального директора ДП «Украерорух» №255 від 19 вересня 2014 року введена в дію оновлена організаційна структура підприємства. Наказом в.о. дирек-тора ДП «Украерорух» №328 від 19 листопада 2014 року введений в дію новий штатний розпис служби безпеки підприємства. Згідно з цим штатним розписом скорочена посада заступника начальника служби безпеки. Наказом директора ДП «Украерорух» №101/о від 6 березня 2015 року позивач звільнений з роботи з 10 березня 2015 року у звязку зі скоро-ченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. [PERSON] вважає, що вивільнен-ня його з роботи проведено з численними порушеннями закону. Так, 31 грудня 2014 року ДП «Украерорух» вручив позивачу попередження про скорочення посади заступника начальника служби безпеки. Однак відповідач вручив [PERSON] перелік посад, які були вакантними станом на 26 грудня 2014 року. В цьому переліку не була вказана посада начальника відділу безпеки РСП «Київцентраеро», яка була вакантною до 19 січня 2015 року. ДП «Украерорух» не запропонував позивачу посаду заступника директора з авіацій-ної безпеки авіакомпанії «Украерорух», яка була вакантною з 28 лютого 2015 року. Ці об-ставини свідчать про те, що відповідач не виконав вимоги, передбачені ч.3 ст.492 КЗпП України. Крім того, [PERSON] має високу кваліфікацію та продуктивність праці. Він безперервно працював на підприємстві 13 років 8 місяців та 5 днів. За цей час позивач неодноразово підвищував кваліфікацію, не мав жодного стягнення, йому було присвоєно звання «Почесний працівник Украероруху». На його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей. ДП «Украерорух» в порушення ст.42, ч.2 ст.492 КЗпП України не врахував ці об-ставини та не забезпечив переважне право [PERSON] на залишення його на роботі. Крім того, він є членом ППО «Інженерно-технічних фахівців». Ця профспілкова організа-ція не надала згоду на звільнення позивача з роботи. З огляду на ці обставини [PERSON] просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Украерорух» №101/о від 6 березня 2015 року, поновити позивача на посаді заступника начальника служби безпеки ДП «Украерорух» з 10 березня 2015 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] доповнив позовні вимоги та не-одноразово просив залишити частину з них без розгляду. Так, в квітні 2015 року він подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с.24-28 т.1): просив визнати незаконними та скасувати накази ДП «Украерорух» №255 від 19 вересня 2014 року, №328 від 19 листопада 2015 року, №101/о від 6 березня 2015 року, по-новити позивача на посаді заступника начальника служби безпеки ДП «Украерорух» з 10 березня 2015 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. Однак протягом травня червня 2015 року [PERSON] подав дві заяви про за-лишення без розгляду частини позовних вимог (а.с.147-148, 155-156 т.2): про визнання не-законними та скасування наказів ДП «Украерорух» №255 від 19 вересня 2014 року та №328 від 19 листопада 2015 року, про стягнення моральної шкоди. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 8 травня 2015 року (а.с.157-158 т.2) позов в частині вимог про визнання незаконними та скасування наказів ДП «Украеро-рух» №255 від 19 вересня 2014 року та №328 від 19 листопада 2015 року залишений без розгляду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 2 червня 2015 року (а.с.149-150 т.2) позов в частині вимоги про стягнення моральної шкоди залишений без розгляду. Таким чином, предметом судового розгляду залишились позовні вимоги про визнан-ня незаконним та скасування наказу директора ДП «Украерорух» №101/о від 6 березня 2015 року, поновлення позивача на посаді заступника начальника служби безпеки ДП «Украерорух» з 10 березня 2015 року та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтри-мують позов та просять суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] заперечує проти задоволення позову. В об-ґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що наказом директора РСП «Київ-центраеро» №669/о від 29 грудня 2014 року [PERSON] був призначений в.о. начальника відділу безпеки. 31 грудня 2014 року ця посада не була вакантною, тому не була зазначена в переліку вакантних посад, вручених позивачу. [PERSON] не відпо-відає кваліфікаційним вимогам заступника директора з авіаційної безпеки авіакомпанії «Украерорух». Крім того, відмова ППО «Інженерно-технічних фахівців» у наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованою. З огляду на ці обставини представник відпо-відача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник ППО «Інженерно-технічних фахівців» [PERSON] підтримує по-зов. Він посилається на те, що 14 лютого 2015 року ДП «Украерорух» надіслав до ППО «Інженерно-технічних фахівців» лист №3.3.40-133, в якому просив надати згоду на звіль-нення [PERSON] з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 20 лютого 2015 року ППО «Інженерно-технічних фахівців» надіслала відповідачу лист №ІТФ-19, в якому про-сила надати обґрунтування рішення про відмову в працевлаштуванні позивача на посаді, яка була рівнозначною тій, яку він займав. ДП «Украерорух» не надав цього обґрунту-вання. Тому 27 лютого 2015 року ППО «Інженерно-технічних фахівців» надіслала відпо-відачу лист №ІТФ-34, в якому не надала згоду на звільнення [PERSON] Крім того, 5 березня 2015 року ППО «Інженерно-технічних працівників» надіслала відповідачу ще один лист №ІТФ-44, в якому повідомила про те, що не надає згоду на звільнення позивача з роботи у звязку з порушенням норм трудового законодавства з боку ДП «Украерору» та відсутністю послідовності в працевлаштуванні [PERSON], який може виконувати свої обовязки на посадах, що є на підприємстві та по функціональним обовязкам відпо-відають його кваліфікації. З огляду на ці обставини представник ППО «Інженерно-техніч-них фахівців» [PERSON] просить суд задовольнити позов. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задово-ленню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] працював в ДП «Украерорух» на посаді заступ-ника начальника служби безпеки. Ця обставина підтверджується копією трудової книжки, виданої на імя позивача (а.с.6-8 т.1). Наказом в.о. генерального директора ДП «Украерорух» №255 від 19 вересня 2014 року (а.с.31 т.1) введена в дію оновлена організаційна структура підприємства. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №328 від 19 листопада 2014 року (а.с.29-30 т.1) введений в дію новий штатний розпис служби безпеки підприємства. Згідно з цим штатним роз-писом (а.с.3 т.2) скорочена посада заступника начальника служби безпеки. Наказом директора ДП «Украерорух» №101/о від 6 березня 2015 року (а.с.9 т.1) [PERSON] звільнений з роботи з 10 березня 2015 року у звязку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персо-нально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Згідно з ч.3 цієї статті одночасно з попередженням про звільнення у звязку із зміна-ми в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Встановлено, що 31 грудня 2014 року ДП «Украерорух» вручив позивачу поперед-ження про скорочення посади заступника начальника служби безпеки (а.с.35 т.1). Одно-часно з попередженням відповідач вручив [PERSON] перелік вакантних посад ста-ном на 26 грудня 2014 року (а.с.43-46 т.1). Наказом директора РСП «Київцентраеро» №661/о від 25 грудня 2014 року (а.с.52 т.2) [PERSON] був звільнений з посади начальника відділу безпеки з 26 грудня 2014 року. Наказом директора РСП «Київцентраеро» №669/о від 29 грудня 2014 року (а.с.51 т.2) [PERSON] був призначений в.о. начальника відділу безпеки. Наказом директора РСП «Київцентраеро» №25/о від 20 січня 2015 року (а.с.53 т.2) [PERSON] був призначений на посаду начальника відділу безпеки лише з 19 січня 2015 року. Ці обставини свідчать про те, що в період часу з 26 грудня 2014 року до 19 січня 2015 року посада начальника відділу безпеки РСП «Київцентраеро» була вакантною. Од-нак вона не була внесена в перелік вакантних посад, вручених позивачу. Крім того, з переліку вакантних посад від 27 лютого 2015 року (а.с.36-37 т.2) вбача-ється, що з 28 лютого 2015 року вакантною була посада заступника директора авіаційної безпеки авіакомпанії «Украерорух». В матеріалах цивільної справи відсутні докази на під-твердження того, що відповідач повідомив [PERSON] про цю посаду. З огляду на це суд вважає, що ДП «Украерорух» не виконав вимоги, передбачені ч.3 ст.492 КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст.492 КЗпП при вивільненні працівників у випадках змін в органі-зації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, перед-бачене законодавством. Згідно з ч.1, ч.2 ст.42 цього Кодексу при скороченні чисельності чи штату праців-ників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним при наявності двох і більше утриманців; особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним ста-жем роботи на даному підприємстві, в установі, організації тощо. З копії трудової книжки, виданої на імя [PERSON] (а.с.6-8 т.1), вбачається, що він працював в ДП «Украерорух» майже 14 років поспіль. Протягом цього часу позивач неодноразово підвищував власну кваліфікацію. Це підтверджується копіями дипломів, сертифікатів та свідоцтв про підготовку та підвищення кваліфікації (а.с.47-52 т.1). Рішен-ням засідання центральної атестаційної комісії ДП «Украерорух» від 24 квітня 2013 року (а.с.12-14 т.2) [PERSON] був визнаний таким, що відповідає займаній ним посаді. Крім того, з довідки начальника відділу кадрів ДП «Украерорух» №3.3.40-366 від 27 квіт-ня 2015 року (а.с.5 т.2) вбачається, що позивач жодного разу не притягувався до дисци-плінарної відповідальності. Йому було присвоєно звання «Почесний працівник Украеро-руху». Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] має високу кваліфікацію та про-дуктивність праці. Крім того, на утриманні позивача перебуває двоє малолітніх дітей. Це підтверд-жується копіями свідоцтв про народження серії 1-БК №048163 від 11 квітня 2006 року та серії 1-БК №346794 від 21 травня 2013 року (а.с.54, 55 т.1). В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ДП «Укр-аерорух» врахував ці обставини при вирішення питання про звільнення [PERSON] з роботи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює в ДП «Украерорух» на посаді начальника відділу кадрів. Їй відомо про те, що кандидатура позивача навіть не розглядалась на посади директора авіаційної безпеки авіакомпанії «Украерорух», або на керівні посади відділу захисту інформації та відділу охорони та за-хисту активів служби безпеки ДП «Украерорух». З огляду на це суд вважає, що ДП «Украерорух» не виконав вимоги, передбачені ст.42, ч.2 ст.492 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Встановлено, що [PERSON] є членом ППО «Інженерно-технічних фахівців». 14 лютого 2015 року ДП «Украерорух» надіслав до цієї профспілкової організації лист №3.3.40-133 (а.с.56 т.2), в якому просив надати згоду на звільнення позивача з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. 25 лютого 2015 року ППО «Інженерно-технічних фахівців» прийняла рішення (а.с.63 т.2), яким відмовила відповідачу у наданні дозволу на звільнення [PERSON] з робо-ти у звязку з тим, що ДП «Украерорух» допустив численні порушення вимог КЗпП Украї-ни, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та галузевої угоди. 27 лютого 2015 року ППО «Інженерно-технічних фахівців» надіслала відповідачу лист №ІТФ-34 (а.с.59 т.2), в якому повідомила про те, що не надає згоду на звільнення [PERSON] з роботи. Крім того, 5 березня 2015 року ППО «Інженерно-технічних працівників» повторно надіслала відповідачу ще один лист №ІТФ-44 (а.с.61 т.2), в якому розяснила, що не надає згоду на звільнення позивача з роботи у звязку з порушенням норм трудового законо-давства з боку ДП «Украерорух» та відсутністю послідовності в працевлаштуванні [PERSON], який може виконувати свої обовязки на посадах, що є на підприємстві та по функціональним обовязкам відповідають його кваліфікації. З огляду на це суд вважає, що звільнення позивача з роботи було проведено з пору-шенням ст.43 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави пра-цівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з ч.2 цієї статті при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньо-го заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче-оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Встановлено, що звільнення [PERSON] з роботи проведено з порушенням ви-мог, передбачених ст.ст.42, 43 та 492 КЗпП України. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права на працю належить визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Украерорух» №101/о від 6 березня 2015 року та поновити [PERSON] на посаді заступника нача-льника служби безпеки ДП «Украерорух» з 10 березня 2015 року. Крім того, з довідки в.о. головного бухгалтера ДП «Украерорух» №7.1.1-774 від 10 червня 2015 року (а.с.14 т.3) вбачається, що в грудні 2014 року позивач отримав заробітну плату в розмірі 20981 гривні 77 копійок, в січні 2015 року в розмірі 21008 гривень 56 копійок. В грудні 2014 року він відпрацював 23 дні, в січні 2015 року 19 днів. Розмір середньоденного заробітку за ці два місяці становить 999 гривень 77 копійок ((20981,77 + 21008,56) : (23 + 19)). Середня кількість робочих днів з цих два місці становить 21 день ((23 + 19) : 2). Розмір середнього заробітку [PERSON] за 1 місяць становить 20995 гривень 17 копійок (999,77 * 21). Суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача слід стягнути середній за-робіток за час вимушеного прогулу в розмірі 81915 гривень 3 копійок (20995,17 * 22/31 + 20995,17 * 3 + 20995,17 * 14/31). Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід дер-жави. Встановлено, що на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від оплати судового збору. Вимога про стягнення середнього за-робітку за час вимушеного прогулу обкладається судовим збором в розмірі 1% від стягну-тих грошових коштів. Ця вимога задоволена: з відповідача стягнуті грошові кошти в роз-мірі 81915 гривень 3 копійок. З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» в дохід держави належить стяг-нути судовий збір в розмірі 819 гривень 15 копійок (81915,03 : 100%).

Outcome: approved