Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до відповідачів з зазначеним позовом , в якому суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком № 25 по вул.Хвойна в м.Миколаєві шляхом зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником вкаазаного житлового будинку з прилеглими господарськими та побутовими спорудами. Право власності підтверджується Договором дарування житлового будинку від 09.10.2012 року. Відповідачі не є членами його сім'ї, в спірному будинку не проживають більше трьох років , не сплачують комунальні послуги та наміру знятися з реєстраційного обліку добровільно не мають, хоча мають власне житло і фактично проживають за адресою [INFO] чим порушує законні права позивача, як власника спірного майна.\~\~Обгрунтовуючи свої вимоги посилався на\~ст. 319 ЦК України. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви. Відповідачі в судові засідання нге зявилися, письмових заперечень проти позову не надали. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Згідно\~\~статті 41 Конституції України\~вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.\~\~ У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як\~в\~інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно\~з\~положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати\~усунення перешкод\~у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні\~з\~власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом\~з\~наймачем і ведуть\~з\~ним спільне господарство. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок\~в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від у 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14,\~яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Так, з матеріалів справи вбачається, що власником спірного будинку є позивач, відповідачі членами сім'ї позивача не є ( [PERSON] є рідною сестрою позивача, [PERSON] є її дочкою; [PERSON], на праві власності належить житлловий будинок по вул.Хвойній, 23 в м.Миколаєві) , доказів про те, що позивач надавав згоду на проживання відповідачів після зміни власника будинку - вже у належному йому на праві власності приміщенні , матеріали справи не містять. Згідно довідки Форми №3, виданої Сектором соціально-економічного розвитку мкр. Матвіївка від 27.02.2017 року, в будинку, що знаходиться за адресою: вул.Хвойна, 25 зареєстрований позивач, [PERSON] , [INFO], та відповідачі. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~\~\~\~\~\~ Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, оскільки він є новим власником житлового будинку, а відповідачі в свою чергу не проживають за даною адресою понад один рік, та за власною згодою не погоджуються знятися з реєстраційного обліку, чим порушують законні права позивача, як власника та добросовісного набувача житлового будинку, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved