Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 жовтня 2018 року на підставі заяви про приєднання № 561867716 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) між [PERSON] та банком був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного пакету « Мій комфорт» та надав платіжну картку типу « Моя картка», а також ПІН-конверт до неї. Банк надав [PERSON] кредит в національній валюті України шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії у сумі 40 000 гривень з можливим подальшим збільшенням до 250 000 гривень на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 38 % річних та процентною ставкою за користування кредитом протягом Грейс-періоду - 0.001 % річних, а [PERSON] зобов`язався вносити в обумовлений договором строк щомісячні платежі, що складаються із суми платежу по кредиту та відсотків. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» та постанови Правління Національного банку України від 28 грудня 2018 року № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (ІВАN) в Україні» було здійснено перехід з рахунку 2625 АП «Кошти на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток» на здійснення операцій з використанням платіжних карток із застосуванням балансових рахунків [NUMBER] АП «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання», а також запроваджено стандарт ІВАN.. Таким чином, поточний рахунок позичальника було змінено з рахунку [NUMBER] на рахунок [NUMBER] . Оскільки позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, а останній в порушення норм закону та умов Договору свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 21 січня 2020 року має заборгованість в розмірі 52 990 гривень 42 копійки, в тому числі: заборгованість по кредиту - 39913 гривень 75 копійок, заборгованість по відсотках - 12026 гривень 00 копійок, заборгованість по комісії - 199 гривень 35 копійок, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 462 гривні 52 копійки, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 222 гривні 32 копійки, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 69 гривень 48 копійок та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 97 гривень 00 копійок, звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 990 гривень 42 копійки та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в поданій до суду заяві зазначив, що розгляд справи просить проводити без участі уповноваженого представника, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За згодою позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву АТ «Державний ощадний банк України» в особі якого діє філія - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 29 жовтня 2018 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО) № 561867716, на підставі якої було здійснено відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, де банк надав йому кредит шляхом встановлення ліміту на рахунок № [NUMBER] , у розмірі 40 000 гривень з можливим подальшим збільшенням до 250 000 гривень на строк 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 38 % річних та процентною ставкою за користування кредитом протягом Грейс-періоду - 0.001 % річних, а [PERSON] , прийнявши умови цього договору, зобов`язався виконувати його належним чином та вносити кожного місяця платежі у встановлений в договорі строк, що складається із суми щомісячного платежу по кредиту та відсотків, відповідно до тарифів за користування платіжною карткою (а.с.12-16). Відповідно до п. 1.7. розділу XXII ДКБО, датою укладення кредитного договору є дата підписання заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) уповноваженим представником (працівником) банку, датою надання кредиту (частин кредиту) є дата використання клієнтом кредитних коштів. Кредитний договір діє до повного виконання клієнтом всіх грошових зобов`язань за кредитним договором. Перебіг строку кредитування починається з дати надання банком клієнту кредиту або встановлення ліміту кредитування. Відповідно до п. 1.6.5 розділу XXII ДКБО сторони домовилися, що достатнім підтвердженням згоди клієнта з умовами кредитування, встановленими банком, є використання клієнтом кредиту (здійснення платежу за рахунок кредитних коштів). Виписки по картковому рахунку за період з 30 жовтня 2018 року по 22 січня 2020 року свідчать про те, що відповідач активно користувався кредитними коштами. Відповідно до п.6.11. заяви про приєднання, відповідач її підписанням підтвердив, що до підписання даної заяви банк надав йому як споживачу кредит, а він ознайомилася з загальною вартістю кредиту, реальною річною ставкою та загальними витратами по кредиту. Відповідно до п.1.5. розділу XXII договору перед встановленням кредиту за картковим кредитом банк інформував клієнта про умови кредитування та загальну вартість кредиту. Відповідно до ДКБО клієнт зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням і своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші платежі, передбачені кредитним Договором. За користування кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати банку проценти в порядку та розмірах, визначених в заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до п 6.3. заяви про встановлення кредиту, строк кредитування складає 60 місяців, на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк дії кредиту подовжується на строк дії платіжної картки. Згідно п. 1.23. ДКБО, погашення заборгованості за картковим рахунком, в тому числі за кредитом та нарахованими процентами, здійснюється шляхом договірного списання коштів з карткового рахунку клієнта, у тому числі за рахунок коштів за послугою «Мобільні заощадження» та коштів, отриманих від страхової компанії, як страхове відшкодування. У разі недостатності (відсутності) коштів на картковому рахунку клієнт зобов`язаний внести кошти на такий рахунок безготівковим шляхом або готівкою до каси банку. У відповідності з п.1.24. розділу XXII ДКБО за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, передбачені договором, банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, але не більше 15% від суми простроченого платежу. Відповідно до п. 1.28 ДКБО банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту та інших платежів за договором, строк сплати яких не настав, та застосувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта згідно із законодавством (в т.ч. звернути стягнення на грошові кошти, що розміщені на будь-якому рахунку Клієнта), у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту (в тому числі сплати суми обов`язкового щомісячного платежу), сплати процентів за користування ним, сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту та інших платежів. Банк взяті по договору обов`язки виконав та надав відповідачу кредит, а [PERSON] свої обов`язки належним чином не виконує, не сплачує кредит та проценти у встановлені договором та графіком строки. Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.(ч. 1 ст. 612 ЦК України) Згідно ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.(ст. 599 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, встановлені договором. Так, ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Крім того, згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та трьох відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора. їхня суть полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знеціненні грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Отже, право кредитора щодо вимоги сплати 3% річних та інфляційних нарахувань пов`язане насамперед з наявною сумою боргу з грошового зобов`язання. Факт отримання відповідачем кредитних коштів не спростований останнім та об`єктивно підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. Заборгованість [PERSON] станом на 21 січня 2020 року за договором від 29 жовтня 2018 року становить - 52990 гривень 42 копійки, яка складається з наступного: заборгованість по кредиту - 39913 гривень 75 копійок, заборгованість по відсотках - 12026 гривень 00 копійок, заборгованість по комісії - 199 гривень 35 копійок, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 462 гривні 52 копійки, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 222 гривні 32 копійки, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 69 гривень 48 копійок та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 97 гривень 00 копійок. Даний розрахунок заборгованості суд визнає достовірним та правильним, приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ, що відповідає вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України (а.с. 17-18). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч.2 ст.16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Оскільки [PERSON] порушив умови договору і прострочив повернення кредиту з нього слід стягнути заборгованість по кредитному договору в розмірі - 52990 гривень 42 копійки. Так як, позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2102 гривні, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved