Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до заяви б/н від 22.09.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 19.09.2019 має заборгованість у загальній сумі 86422,37 грн, яка складається з наступного: 485,88 грн - заборгованість за кредитом; 81344,95 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн - штраф; 4091,54 грн - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим позивач просив стягнути із [PERSON] суму заборгованості у загальному розмірі 86422,37 грн та сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 1921 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надійшло, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а представник позивача не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Також, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 22.09.2011 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та висловила згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складають між ним та банком кредитний договір (а.с. 10, 11, 12-35). Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник зобов`язується на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн за кредитними картками, відкритими у валюті USD) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає сплаті в першу чергу. Судом також встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості за договором без номера від 22.09.2011, відповідач станом на 19.09.2019 має заборгованість у загальному розмірі 86422,37 грн, яка складається з наступного: 485,88 грн - заборгованість за кредитом; 81344,95 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 4091,54 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 8-9). Із встановлених обставин вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора у цьому зобов`язанні отримати виданий йому кредит, сплату процентів за його користування та комісійних винагород, а також неустойку за порушення грошових зобов`язань за договором. Суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач [PERSON] , [INFO] , на момент укладення зазначеного кредитного договору з позивачем був неповнолітнім (мав повних 16 років). Водночас відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч. 1 с. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідно до вимог ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ст. 32 ЦК України). У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачем не було надано доказів, що підтверджували б надання дозволу батьками відповідача на укладення останнім відповідного кредитного договору із позивачем, позаяк [PERSON] на час вчинення цього правочину був неповнолітнім і не мав повної цивільної дієздатності. Проте сам відповідач у судове засідання не з`явився та не заперечував дійсність правочину шляхом подання відповідного зустрічного позову. Разом із тим, оскільки на час укладення договору відповідач не був малолітнім, вказаний правочин не може вважатися нікчемним, а отже вважається правомірним до моменту визнання його недійсним судом за позовом заінтересованої особи. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором без номера від 22.09.2011 у загальному розмірі 86422,37 грн, яка складається з наступного: 485,88 грн - заборгованість за кредитом; 81344,95 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 4091,54 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1921 грн підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2019 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 2, 3). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved