Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, в якому просило виселити відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , зі зняттям їх з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення, стягнути з [PERSON] , [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 6810 грн. у рівних частках. Вимоги мотивує тим, що 29.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4413/82/110742. Банк свої зобов`язання перед позичальником [PERSON] відповідно до умов договору виконав в повному обсязі, надавши останньому кредит у сумі 19890 дол. США строком до 29.05.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого виступає квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в 1/2 частині кожному. Відповідно до вимог кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості, в зв`язку з чим в нього виникла заборгованість та кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Рішенням Ємільчинського районного суду від 22.04.2010 року було задоволено позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення боргу з [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором №014/4413/82/110742 від 29.05.2007 року в розмірі 151049,12 грн. Заборгованість за кредитним договором [PERSON] в добровільному/примусовому порядку погашена не була. Відповідно до довідки Ємільчинської селищної ради відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2009 р. н., зареєстровані в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в порушення вимог п.5.3 кредитного договору, п.4.1.4 договору іпотеки, а також в порушення норм законодавства незаконно, самовільно, без будь-якої згоди іпотеко держателя зареєстрував за адресою місцезнаходження заставного майна: [ADDRESS] , малолітню особу. Позивач вважає, що [PERSON] вчинив створення штучних перешкод для належного виконання рішення Ємільчинського районного суду від 22.04.2010 року. Позивач зазначив, що реєстрація [PERSON] в іпотечній квартирі, незаконна реєстрація в даній квартирі [PERSON] , [PERSON] унеможливлює подальші дії державного виконавця Ємільчинського РВ ДВС по зверненню стягнення на нерухоме майно боржника в рамках ВП №59864729 та позбавляє АТ «Райффайзен Банк Аваль» законного права задовольнити свої вимоги за кредитним договором за рахунок коштів від примусової реалізації предмету іпотеки на електронних торгах. Станом на 29.10.2020 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №014/4413/82/110742 від 29.05.2007 року становить 75354 дол. США. 06.11.2020 року позивачем направлено вимоги про усунення порушення основного зобов`язання за адресою реєстрації/місця фактичного проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак на час подачі позовної заяви [PERSON] , [PERSON] дій щодо виконання рішення суду не вчинили. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в якій зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі, просили розглянути справу у їх відсутності. Представник служби у справах дітей Ємільчинської селищної ради в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що надати висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору про виселення та зняття з місця реєстрації малолітньої дитини [PERSON] , 2009 р. н., за адресою [ADDRESS] , не може, оскільки [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] за вказаною адресою не проживають. В судове засідання представник служби у справах дітей Житомирської ОДА не з`явилася, надала суду клопотання, в якому просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 29.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №014/4413/82/110742, згідно умов якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 19890 дол. США на 120 місяців, з 29.05.2007 року по 29.05.2017 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 13,750 % річних. Кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. У ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1 ст.575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.1 закону «Про іпотеку» від 5.06.2003 №898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/4413/82/110742 від 29.05.2007 року 05.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, предметом якого є: Ѕ квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності, та Ѕ квартири, яка належить [PERSON] на праві власності, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , від імені якої має право розпоряджатися [PERSON] на підставі довіреності. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна. Відповідно до п.4.1.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя. Згідно рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22.04.2010 року з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь Житомирської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 151049 грн. 12 коп., з яких заборгованість за кредитом - 148552,42 грн., нараховані та несплачені відсотки - 2496,70 грн. 05.03.2019 року Ємільчинським районним судом видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь Житомирської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитом в сумі 151049 грн. 12 коп. З результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП слідує, що в Ємільчинському РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 23.08.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання. Божник - [PERSON] , [INFO] , стягував - АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до ч.1 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Згідно ст.589 ЦК, ч.1 ст.33 закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст.12 цього закону «Про іпотеку». Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.590 ЦК й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено законом «Про іпотеку». Згідно з ч.3 ст.33 закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.5.5.1 договору іпотеки, укладеного 05.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотеко держателя про усунення порушених зобов`язань за цим або кредитним договором встановлений іпотеко держателем строк, такі вимоги іпотеко держателя задовольняються за рахунок предмета іпотека. В такому випадку цей договір згідно ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотеко держателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. 04.11.2020 року [PERSON] , [PERSON] направлялися вимога про виконання грошових зобов`язань та про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором №014/4413/82/110742 від 29.05.2007 року, а також банк вимагав на підставі ст.109 ЖК України добровільно звільнити передане в іпотеку жиле приміщення протягом одного місяця з дати цієї вимоги, які залишилися поза увагою відповідачів. Відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У Постанові від 18.12.2018 року по справі №355/689/16-ц Верховний Суд зазначив, що за змістом зазначеної норми права вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст.40 закону «Про іпотеку». Згідно довідки Ємільчинської селищної ради №1803 від 07.04.2021 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1976 р. н., [PERSON] , 2009 р. н., [PERSON] , 1980 р. н. З акту обстеження умов проживання від 25.05.2021 року слідує, що [PERSON] , 1976 р. н., [PERSON] , 2009 р. н., [PERSON] , 1980 р. н., зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та зі слів сусідів за вказаною адресою тривалий час ніхто не проживає. Право на свободу пересування і вибір місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (п.1 ст.13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (ст.12), Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.2). Згідно з Конституцією кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.1 ст.33). У ч.1 ст.3 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1 ст.405 ЦК). Згідно зі стст.150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки ст.405 ЦК визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, то нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Тобто право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Матеріалами справи встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , 2009 р. н., під час укладення договору іпотеки 05.06.2007 року, не була зареєстрована у спірній квартирі та не мала права користування нею. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого ним при подачі позову судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на те, що відповідачі до початку розгляду справи по суті визнали позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, та решту стягнути з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку. На підставі ст.ст. 405, 525, 526, 546, 575, 589, 1054 ЦК України, ст.109 ЖК України, ст. 33 Конституції України, ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 33, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 206, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved