Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

В березні 2020 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відшкодування моральної шкоди в розмірі 190\~000,00 гривень в зв`язку з ушкодженням здоров`я. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві відповідача, а саме на шахті імені «Орджонікідзе» з 03.07.1974р. по 09.04.1986р. та з 01.09.1987р. по 19.11.2001р. - підземним машиністом та підземним прохідником.19.11.2001 року був звільнений з підприємства в зв`язку з скороченням штату за ст. 40 КЗпП України. Рішенням Українського Науково-дослідницького інституту промислової медицини у 1997 році, йому були встановлені професійні захворювання за діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (Пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії). По факту професійного захворювання було проведено розслідування хронічного професійного захворювання, про що складено акт отримання професійного захворювання від 11 червня 1997 року, відповідно до якого причиною виникнення професійного захворювання стала тривала робота в умовах впливу на організм професійних шкідників: пил, переохолодження. Висновком МСЕК первинно у 1997 році йому встановлено 25% втрати професійної працездатності. При наступних переоглядах відсоток майже не змінювався, а вже 06 лютого 2007 року було встановлено 35% втрати працездатності на безстроковий термін. Спричинена шкода його здоров`ю призвела до негативних наслідків морального характеру, порушився його звичний спосіб життя, він змушений був тривалий час лікуватися. Від професійного захворювання він переносить не тільки моральні страждання, а також і фізичні страждання, такі як періодичний сильний кашель, біль та хрипіння у грудях, утруднене дихання. Його вина у появі професійного захворювання відсутня, так як він виконував свої обов`язки і навіть не здогадувався, що на його робочому місці мається перевищення шкідливих речовин. До того ж в шкідливих умовах праці він працював лише на підприємстві відповідача. 06 березня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. Ухвалою суду від 03 квітня 2020 року продовжено відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач скористався правом надання відзиву. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що тривалий час(з 03.07.1974р. по 09.04.1986р. та з 01.09.1987р. по 19.11.2001р.) працював підземним машиністом та підземним прохідником начебто на підприємстві відповідача - шахті Орджонікідзе ПРАТ «ЦГЗК». Професійне захворювання Позивачу встановлено у 2007р. (Акт розслідування виникнення професійного захворювання від 11.06.1997р., складений під час роботи на виробничому об`єднанні «Кривбасруда», а не у Відповідача). При цьому Позивач не згадує, що крім вище зазначеного професійного маршруту, він працював у важких та шкідливих умовах праці: з 23.04.1986р. по 20.08.1987р. в будівельній артелі Південна в\\о [PERSON] , з 08.12.2003p.no 24.11.2011р., на РМЗ ВАТ «Кривбасзалізрудком». ПРАТ «ЦГЗК» не погоджується із позовом, вважає його безпідставним і просить суд при розгляді цієї справи насамперед дослідити питання правонаступництва двох юридичних осіб та відсутності вини ПРАТ «ЦГЗК» в заподіянні шкоди здоров`ю Позивача, оскільки на «підприємстві Відповідача» (ВАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЦГЗК», ПРАТ «ЦГЗК») у шкідливих та важких умовах Позивач до отримання професійних захворювань взагалі не працював. Позивач працював з 03.07.1974 р. на підприємстві - шахті ім.Орджонікідзе, яка входила до РУДОУПРАВЛІННЯ ім.Леніна ОБ`ЄДНАННЯ «Кривбасруда» (перетворене згодом на ДВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда»; а з 29.07.1998р. - Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат, 31.12.1999р. - Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», 30.07.2001р.-ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з 04.04.2011р.-ПАТ ««Криворізький залізорудний комбінат»). \~ \~ \~ \~У 1997\~році Позивачу\~були встановлені\~професійні захворювання, про що свідчать додані до позову документи: акт розслідування хронічного (професійного) захворювання (отруєння) від 11.06.199. де 100\~%\~винною у\~виникненні профзахворювання\~особою зазначено «ВС «Кривбасруда» та\~ виписка з акту освідчення МСЕК від 14.07.1997 р., відповідно до якого Позивачу було вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності, а 06.07.2007р. відсоток втрати професійної працездатності змінено до 35%. Оскільки, Позивачу вперше встановлено втрату працездатності 14.07.1997р., право на відшкодування йому моральної шкоди виникло у 1997році, тобто під час роботи в РУДОУПРАВЛІННІ ім.Леніна ОБ`ЄДНАННЯ «Кривбасруда», який і має би бути належним Відповідачем по справі на відміну від ПРАТ «ЦГЗК». З 01.01.1999 шахта ім.Орджонікідзе була передана в строкове користування ВАТ «ЦГЗК» за договором оренди № 1280-14-11/98 від 30.12.1998.3азначений договір оренди додатковою угодою № 330 було припинено у листопаді 2001 року, орендоване майно повернуто ВАТ «КЗРК», і всі пов`язані з орендою правовідносини при цьому були припинені. 09.11.2001 р. між ВАТ «КЗРК» і ВАТ «ЦГЗК» було укладено договір купівлі-продажу №1167- 16-01/2001 від 09.11.2001р., за яким у власність ВАТ «ЦГЗК» перейшло майно цілісного майнового комплексу «шахта ім. Орджонікідзе» (саме майно, а не корпоративні права, а тим більше не персонал, який там працював). Тож, оскільки професійне захворювання було встановлено позивачу ще у 1997 році під час роботи на іншому підприємстві, ПРАТ «ЦГЗК» не може нести відповідальність за завдану Позивачу іншим підприємством моральну шкоду. ПРАТ «ЦГЗК» не є належним відповідачем у справі, оскільки не відповідає за жодними зобов`язаннями держави в особі будь-яких підприємств та не є правонаступником жодного, крім «Центрального гірничо-збагачувального комбінату», підприємства. Крім того, представник відповідача вважає, що зазначена позивачем сума моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки жодних медичних документів про розлади здоров`я, пов`язаних з психологічним станом позивача, до позову не надано, у чому саме є моральне страждання не доведено. Це свідчить про задовільний стан здоров`я позивача та відсутність будь-яких страждань, вказаних у позові. Маючи професійне захворювання з 1997 року, позивач продовжував працювати в шкідливий умовах праці ще багато років, що свідчить про його міцне здоров`я або про власне байдуже ставлення до нього. Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив Відповідь на відзив позивачем не надавалась. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до записів трудової книжки, позивач [PERSON] працював на шахті імені «Орджонікідзе» з 03.07.1974р. по 09.04.1986р. та з 01.09.1987р. по 19.11.2001р. - підземним машиністом та підземним прохідником. 19.11.2001 року був звільнений у зв`язку з скороченням штату працівників, п. 1 ст.40 КЗпП України, копія трудової книжки міститься в матеріалах справи. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 червня 1997 року, проведено розслідування хронічних професійних захворювань [PERSON] - пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, ДН. Причиною захворювань вказано запиленість повітря робочої зони, відносна вологість. Визначено вину підприємства ВО «Кривбасруда» шахта імені Орджонікідзе - 100% у виникненні професійних захворювань позивача. (а.с.11-13). Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 14.07.1997 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 25% за професійними захворюваннями. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 06.02.2004 року [PERSON] при повторному переогляді визначено 35% втрати професійної працездатності без визначення групи інвалідності з 06.02.2004 року, безстроково. Згідно виписок з історії хвороби [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із професійними захворюваннями. Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення: від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з утратою 25% професійної працездатності виникло у [PERSON] у липні 1997 року. Так, під час розгляду справи з трудової книжки позивача [PERSON] встановлено, що його прийнято на шахту ім. Орджонікідзе 03.07.1974 року та звільнено з роботи 19.01.2001 року. Також, у трудовій книжці позивача зроблено запис на підставі договору оренди №1280-14-11/98 від 30.12.1998 на правах оренди шахта ім. Орджонікідзе в складі ТОВ «Центральний ГОК» з 01.01.1999 року. Так, ст. 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. За статтею 12 Закону України «Про охорону праці» у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно Договору оренди державного майна № 1280-14-11/98 від 30 грудня 1998 року Криворізький державний залізорудний комбінат передав в оренду ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» цілісний майновий комплекс шахти ім. Орджонікідзе строком на 20 років. Також згідно Договору № 1167-16-01/2001 від 09 листопада 2001 року ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» продав ВАТ «ЦГЗК» цілісний майновий комплекс шахти ім. Орджонікідзе. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі-Закон) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що правонаступником виділеного цілісного майнового комплексу шахти ім. Орджонікідзе є ПрАТ «ЦГЗК». Правовий висновок про те, що\~ПАТ «ЦГЗК» є правонаступником прав та обов`язків шахти імені Орджонікідзе ДВО «Кривбасруда`міститься у постанові Верховного Суду України від 06 грудня 2017 року у справі № 6-1377цс17. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 212/5156/15-ц (провадження № 61-1923св18) та у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 215/ 3136/17 (провадження № 61-815св17), у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 212/ 6987/16-ц (провадження № 61-17314св18). З огляду на викладене, під час розгляду даної справи, спростовано доводи представника відповідача про те, що Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не є правонаступником всіх прав та обов`язків шахти імені Орджонікідзе ДВО «Кривбасруда», та підтверджено, що на час звільнення позивача [PERSON] - 19.11.2001 року правонаступником прав та обов`язків шахти ім. Орджонікідзе являлося Відкрите товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (нині ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»), а тому останнє є належним відповідачем у справі. У відповідності до положень п.11 Правил № 472 моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~ Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійними захворюваннями, що призвели до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, та виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 55\~000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України з Приватного акціонерного\~товариства «Центральний\~гірничо-збагачувальний\~комбінат» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі\~ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial