Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Берегівський професійний ліцей у сфері послуг звернувся до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення зайво нарахованої заробітної плати та прирівняних до неї виплат. Позов мотивований тим, що сторони знаходилися у трудових відносинах з 18.10.2005 року по 01.01.2013 року. Перевіркою Державної фінансової інспекції в Закарпатській області, результати якої затверджені актом № 02-09/76 від 14.08.2013 року, було виявлено, що протягом періоду, що підлягав ревізії, а саме, з 01.05.2011 року по 31.05.2013 року відповідачу [PERSON] зайво нараховано та помилково виплачено грошові премії на загальну суму 19870 грн. Позивач намагався у позасудовому порядку отримати від відповідача зазначені кошти, однак той відмовився їх добровільно сплатити, що і змусило позивача звернутися до суду із даним позовом. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану суму переплаченої заробітної плати для подальшого перерахування у держбюджет. Представник позивача Мурдалієв Р. Н. у судовому засіданні просив позов задоволити, пояснив, що надбавки та премії, зайво виплачені відповідачу, не були узгоджені із вищестоящим керівництвом, є незаконними, тому зайво виплачені суми слід стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, і пояснив, що згідно акту перевірки, порушення допущені колишнім директором [PERSON]. Самі нараховані доплати були погоджені профкомом, і він не знав, що на це потрібна згода вищестоящого органу, а наразі уже не має коштів, щоб повернути ліцею зайво виплачені кошти. Перевіривши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Стаття 127 КЗпП України передбачає, що повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо тільки для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно неповерненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби , якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення такого робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки;при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації. Однак те, що виплати та премії не були погоджені із вищестоящим керівництвом, на що вказує позивач, не підпадає під жоден з перерахованих випадків, і тому повернення позивачу таких виплат не може бути здійснено, виходячи із змісту зазначеної норми КЗпП України. Окрім цього, зайво сплачена заробітна плата згідно цивільного законодавства не повертається, оскільки статтею 1215 ЦК України передбачено, що «не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров'ю або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача». Виплати були проведені добровільно. Крім того, позивач не вказує і не доводить того, що відповідач недобросовісно отримав зайві суми заробітної плати. За таких обставин позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed