Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Акціонерне Товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.02.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконувала зобовязання по договору, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 16164 грн. 53 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, але в матеріалах справи наявна заява з клопотанням справу слухати при його відсутності, підтримує позовні вимоги на підставах викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала заяву з клопотанням про розгляд справи без її участі, просить відмовити в задоволення позову. Крім того, 11 червня 2018 року [PERSON] подала до суду відзив на позов (а.с. 33-34), в якому заперечувала проти задоволення позову з підстав не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Позивач вважає, що надані документи не відображають погоджені сторонами домовленості щодо суми кредиту, сукупної вартості кредиту, графіку платежів та тарифів. Крім того, [PERSON] була подана письмова заява про застосування строків позовної давності, оскільки вона не здійснювала платежів за кредитним договором з 2011 року, а позивач звернувся з позовом до суду лише у травня 2018 року (а.с. 35). 21 червня 2018 року представником позивача було подано відповідь на відзив (а.с. 37-40), де зазначено, що [PERSON] належним чином була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, позивачем надані всі докази укладення договору в письмовій формі, а також позов, на думку представника позивача, подано в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.\~\~\~\~ В ході судового розгляду було встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.02.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте свої зобовязання за кредитним договором відповідач не виконувала, в звязку з чим станом на 3 травня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 16164,53 грн. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Разом з тим, відповідно до статті\~256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті\~267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття\~257 ЦК\~України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті\~258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті\~253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті\~261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-116цс13 від 06.11.2013 року. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті\~267 ЦК України). В розрахунку заборгованості за кредитом, який АТ КБ «Приватбанк» долучив до позовної заяви зазначено, що відповідач [PERSON] 25 вересня 2015 року здійснила платіж в сумі 87,52 грн., що, на думку позивача, є підставою для переривання строку позовної давності (а.с. 8 звор.).\~\~ Проте, відповідно виписки за період 1 лютого 2010 року по 20 червня 2018 року по картковому рахунку [PERSON] (а.с. 41-44), платіж від 29 вересня 2015 року на суму 87,52 грн., було зроблено в автоматичному режимі, без згоди і відома відповідачки [PERSON], шляхом переводу коштів між рахунками. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Отже, суд приходить до однозначного висновку, що платіж від 29 вересня 2015 року в сумі 87,52 грн., не перериває строк позовної давності оскільки їх [PERSON] не\~\~здійснювала, волевиявлення на списання в автоматичному режимі не було і вона про таке погашення нічого не знала і\~\~такі\~\~дії\~\~позивача\~не\~\~схвалювала. Доказів протилежного позивачем надано не було. Відповідно до заяви про видачу кредиту, яка містись в матеріалах справи кредитну карту [PERSON]\~було видано 3 лютого 2010 року, а\~\~строк дії картки складає останній день вересня 2014 року. В заяві про видачу кредиту термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії картки. Отже, строк на який відповідачці було видано кредит становить до вересня 2014 року. \~ \~ \~ \~Останній платіж за кредитом [PERSON] здійснила 8 червня 2011 року (а.с. 6), через термінал самообслуговування, більше кредитною карткою вона не користувалась, що підтверджується випискою з карткового рахунку. Новий договір з банком [PERSON] не укладала, та після закінчення строку дії картки, нового кредиту банк відповідачці не надавав, гроші з картки вона не знімала і нею не\~\~користувалася, нової картки не отримувала, що підтверджується виписками з карткового рахунку. Як вже була зазначено вище, ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності після цієї дати відповідачем не було вчинено\~таким чином, Банку починаючи саме з 8 червня 2011 року було достеменно відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, а тому саме з цієї дати і розпочався перебіг строку позовної давності. Проте до суду Банк звернувся лише 18 травня 2018 року (а.с. 4), тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Окрім того, [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст.. 267 ЦК України подала до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. (а.с.35). Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed