Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.09.2011 року у розмірі 127\~412,15 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 23.09.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6600 гривень 00 копійок у вигляді кредитного ліміту на платіжну катку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку» складає між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір, про що свідчить її підпис у заяві. Відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов кредитного договору взяті на себе зобов`язання не виконав. На думку позивача, заборгованість відповідача станом на 31.05.2019 року складає 127\~412,15 грн. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.09.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання на 17 січня 2020 року на 09 годину 00 хвилин. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання з`явилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Просила застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи 23.09.2011 року [PERSON] , ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку» просила надати їй відповідні послуги, про що нею було підписано відповідну заяву. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказане свідчить, що підписана 23.09.2011 року [PERSON] заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку» складає між сторонами договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 6600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов`язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст. ст. 1049, 1054\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На виконання умов кредитного договору № б/н від 23.09.2011 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] , а остання отримала кредит у розмірі 6600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В свою чергу, [PERSON] в добровільному порядку виниклу та непогашену заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.09.2011 року не погасила. 29.04.2020 року відповідач в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Вирішуючи питання щодо застосування правових наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік. Відповідно до ст.. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.\~ Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, оскільки матеріали справи доказів спливу строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом не містять, враховуючи, що відповідач, заявляючи вимогу про застосування строків позовної давності, доказів на підтвердження строку дії платіжної картки не надав, суд, розглядаючи справу на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом за клопотанням відповідача, приходить до висновку, що у задоволенні клопотання відповідача щодо застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом необхідно відмовити. Вирішуючи питання щодо перебігу строку позовної давності за вимогою про стягнення процентів за кредитом суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України визначено, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 5.4. Правил користування платіжною картою встановлено, що строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановленого мінімального обов`язкового платежу, проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12). Таким чином, оскільки повернення кредитних коштів відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами то, відповідно, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 01.08.2015 року, в той час як банк звернувся до суду із позовною заявою 27.08.2019 року. Таким чином, позивач звернувся після спливу позовної давності за вимогами про стягнення відсотків. Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту слід задовольнити частково, а саме, суд вважає необхідним, стягнути з відповідача на користь позивача: 6\~440,19 грн. заборгованість за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судового збору, сплаченого позивачем складає 1921,00 гривні. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 6440,19 грн. х 100% : 127412,15 грн. ціни позову = 5,05 %), тобто 5,05 % від сплаченого судового збору (5,05% х 1921 грн. : 100% = 97,01), що складає 97,01 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial