Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач згідно підписаної заяви №б/н від 02.02.2019 року одержав кредит, підтвердивши свою згоду на те, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір). При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких [PERSON] при укладенні договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. У редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно п. 2.1.1.2.12, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язався сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». АТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») свої зобов`язання згідно договору виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач скористався кредитною лінією, проте взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 16.04.2020 року заборгованість перед банком становить 11 714,05 грн, з яких: 6087,28 грн - заборгованість за тілом кредиту (0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 6087,28 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 2851,56 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 1741,21 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 534,39 грн - штраф (процентна складова). На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також 2102 грн сплаченого судового збору. АТ КБ «ПриватБанк» не забезпечили явку представника у судове засідання, звернувшись в суд із клопотанням про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 27.08.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено такі обставини. 02.02.2019 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримав кредитку картку. Як убачається із даної анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Зі змісту позовної заяви слідує, що при укладенні даного договору сторони також погодили, що позичальник дає згоду щодо встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням банку (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 вказаного договору), на підставі чого банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті - гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 6000 грн. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 16.04.2020 року заборгованість перед банком становить 11 714,05 грн, з яких: 6087,28 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2851,56 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 1741,21 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 534,39 грн - штраф (процентна складова). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У заяві-анкеті від 02.02.2019 року, підписаній сторонами, не визначена процентна ставка (винагорода), як і розмір процентної ставки за прострочення виконання зобов`язань - 86,4%, з якого виходив позивач, здійснюючи розрахунок боргу з посиланням на положення ч.2 ст. 625 ЦК України, відсутні умови встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.02.2019 року, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Судом оглянуто зміст розділу 2.1.1 Умови та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк». Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (штрафів) та саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також документ з інформацією та контактними даними кредитодавця, основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача та іншими умовами на аркушах справи 14-15, надані позивачем, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.02.2019 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Банк не довів, що саме ті Умови, на які він посилається, є складовою кредитного договору і що саме їх відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Враховуючи викладене й те, що у підписаній сторонами анкеті-заяві не передбачено сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами, а також відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України з розрахунку 86,4%, які просить стягнути позивач із відповідача, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, в редакції, що почала діяти з 01.03.2019 року, які не підписані відповідачем, суд приходить висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки у анкеті-заяві від 02.02.2019 року відсутній обов`язок відповідача по їх сплаті, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: www.privatbank.ua, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. За таких обставин, суд приходить висновку, що стягненню підлягає лише сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 6087,28 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1092,31 грн (6087,28 х 2102/11714,05), пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial