Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

В вересні 2013 року позивач звернувся з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»), просив стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду в сумі 120 000,00 грн. На підтвердження заявлених вимог позивач вказав, що з 12.01.1977 р. по 01.10.1979 р., та з 09.11.1983 р. по 06.10.2010 р., він працював диспетчером, черговим служби експлуатації ЖД цеха, агломератником, майстром, старшим майстром агломераційного цеху, начальником дільниці, начальником аглофабрики №1 в ПАТ «Південний гірничо - збагачувальний комбінат». Висновком МСЕК від 08.07.2013 року йому встановлено первинно втрата працездатності 20 %з них 15% - ХОЗЛ, 5% - нейросенсорна приглухуватість. Переогляд - 01.07.2014 року. Висновком ЛЕК Укр НДІПРОММЕД від 05.03.2013 року Протокол №464, позивачу встановлений діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеню. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеню. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07.06.2013 року встановлено причину його професійних захворювань внаслідок роботи протягом 27 років в умовах пилу, концентрація якого перевищує ГДК та підвищеного рівня шуму. Через захворювання він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичних обмеженнях, постійному фізичному болю, психологічному дискомфорті та порушенні душевної рівноваги, яку він оцінює в 120 000,00 гривень, вказану суму просить стягнути на свою користь з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Пегашева А.С. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні в повному обсязі. Заперечували наявність будь-якої моральної шкоди, вважали факт спричинення шкоди не доведеним, зазначили, що не повинні відповідати за моральну шкоду, заподіяну позивачу, оскільки вина саме відповідача у спричиненні будь-якої шкоди позивачу не встановлена. При цьому в пункт 19 Акту визначено, що у зв'язку з закінченням роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці у ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо. Отримання позивачем професійного захворювання відбулося з його вини, оскільки він не скористався правом розірвати трудовий договір з роботодавцем. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що позивач з 12.01.1977 р. по 01.10.1979 р., та з 09.11.1983 р. по 06.10.2010 р. працював диспетчером, черговим служби експлуатації ЖД цеха, агломератником, майстром, старшим майстром агломераційного цеху, начальником дільниці, начальником аглофабрики №1 в ПАТ «Південний гірничо - збагачувальний комбінат». 06.10.2010 року звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. (а.с.5-9). Згідно Акту розслідування професійного захворювання від 07.06.2013 року (а.с.10) причиною професійних захворювань позивача [PERSON] є робота протягом 27 років 6 місяців в умовах важкої фізичної праці. Пунктом 19 акту зазначено, що у зв'язку з закінченням роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці у ВАТ «Південний ГЗК» 06.10.2010 току та враховуючи його роботу впродовж 29 року в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо Позивачу [PERSON] встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого-другого ступеню. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеню.. (а.с.24). Висновком МСЕК від 08.07.2013 року позивачу встановлено первинно втрата працездатності 20 % з них 15% - ХОЗЛ, 5% - нейросенсорна приглухуватість. Переогляд - 01.07.2014 року (а.с.19). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Положення ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Таким чином судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків внаслідок неправомірних дій відповідача, який всупереч діючого законодавства, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливих і безпечних умови праці, протягом тривалого часу не вживав заходів для усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з чим позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, йому була спричинена моральна шкода, яка випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем. Так, вимогами ч.1 ст. 237-1 КЗпП України (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В рішенні від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. Конституційний Суд України зазначив, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Посилання представника відповідача на обставини недоведеності наявності моральної шкоди, відсутність будь-яких доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди, а також ті обставини, що у зв'язку з закінченням роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці у ВАТ «Південний ГЗК» конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, при цьому судом встановлено, що позивач пропрацював більше 27 років на підприємстві відповідача в шкідливих умовах. Суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві та факт заподіяння моральної шкоди позивачу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання підтверджені матеріалами справи, не спростовані будь-якими доказами з боку відповідача. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.( зі змінами) « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер і тривалість страждань позивача, який потребує постійного лікування, відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з утрудненим відходженням слизового в'язкого харкотиння, іноді сухий приступоподібний кашель, біль та важкість у грудях, періодично виникаючий біль ниючого характеру за грудиною, запаморочення, шум у голові та у вухах, головний біль, зниження слуху на обидва вуха, біль та обмеження рухів за ходом хребта, яка посилюється при поворотах та нахилах тулуба. У зв'язку з чим порушено нормальний життєвий уклад, позбавлено можливості реалізовувати звички та бажання. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням ступеня вини підприємства ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», на якому позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів, а також характер та тривалість страждань позивача, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. з ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 229 грн. 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial