Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18832,41 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 06.06.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачем зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 07.11.2018 року має заборгованість в сумі 18832,41 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 887,92 гривень, заборгованості по відсотках в сумі 1003,53 гривень, пеня в сумі 15567,99 грн., штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штраф (процентна складова) в сумі 872,97 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 06.06.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом від суми залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг позичальник дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку (а.с. 20). Відповідно до п.2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 гривень, Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених Тарифів, тобто вказаним договором передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с. 23). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, передбачено, що останній зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору (п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, Довідка про умови кредитування) (а.с. 11, 21). Взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту відповідач порушила і станом на 07.11.2018 року відповідно до розрахунку позивача створила заборгованість в сумі 18832,41 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 887,92 гривень, заборгованості по процентах в сумі 1003,53 гривень, заборгованості за пенею в сумі 15567,99 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в сумі 872,97 гривень. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту, довідкою про умови кредитування, Умовами та правилами надання банківських послуг, та розрахунком сум заборгованості, наданими позивачем (а.с. 10, 11, 12-26, 7-9). Відповідно до довідки позивача строк дії кредитної картки встановлено до 12/2019 року (а.с.41). Останній платіж на погашення заборгованості позивачем внесено відповідно до наданого розрахунку 04.10.2018 року (а.с.9). З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, з відповідача належить стягнути заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом у заявленому розмірі відповідно 887,92 гривень, та 1003,53 гривень Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором оскільки не вносив обовязкового щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами, а також щодо повного повернення кредиту та відсотків по закінченню строку кредитування, що має наслідком примусове стягнення заборгованості, а також застосування передбаченої договором відповідальності за порушення зобовязання. Разом з тим, вимоги позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення зобовязання у виді одночасного стягнення штрафу та пені має ознаки притягнення до відповідальності двічі за одне й те ж саме порушення. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування статті 61 Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу), відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1 статті 61 Конституції України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У постанові Верховного Суду ( провадження № 61-4835 св18) на підставі вище вказаної постанови Верховного Суду України зазначено, що в постанові від 21.10.2015 року відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися , слід враховувати справедливість та розумність (п.6 ст. 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки ( штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Таким чином, враховуючи положення п. 6 ст. 3 ЦК України справедливості і розумності, положень ч.3 ст. 549 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача лише штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень та штраф (процентна складова) в сумі 872,97 гривень, за наявності створеної ним суми заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом відповідно у розмірах: заборгованість за кредитом в сумі 887,92 гривень, заборгованість по процентах в сумі 1003,53 гривень. Тоді як заявлений розмір пені у 15567,99 гривень є надто завищеним, і його розмір є явно несправедливим відносно загального розміру заборгованості за кредитом. Тому у задоволенні позовних вимог про стягнення пені належить відмовити. Таким чином заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 887,92 гривень, заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 1003,53 гривень, штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штраф(процентна складова) в сумі 872,97 гривень, а всього суму заборгованості, яка становить 3264,42 гривень. Судові витрати, понесені позивачем, покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial