Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Акціонерне товариство «Харківобленерго» (надалі АТ «ХОЕ») 04.10.2021 року звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 2230,44 грн., судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , яким надаються послуги з постачання електричної енергії. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників виникла заборгованість за період з 11.10.2018 по 31.12.2018 у вищезазначеному розмірі. 05.10.2021 ухвалою суду провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк, відповідачі відзив на позовну заяву не подали, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та користуються електричною енергією за вказаною адресою на підставі Правил роздрібного ринку електричної енергії, за особовим рахунком № [NUMBER] . Виходячи з положень ст.ст. 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії проводяться згідно з «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312, Законом України Про ринок електричної енергії» У розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі як фізичні особи, які є власником (співвласником) нерухомого майна, або як інша особа, яка за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем. Відповідно до ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, крім іншого, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 вищезазначеного Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Зі змісту ст.ст.67, 68, 162 ЖК України вбачається, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як власник житла, так і його наймач, зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, незалежно від правової підстави користування житлом та отримання послуг. Обов`язок споживачів електричної енергії забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості електричної енергії згідно з умовами договору встановлений і у п.п.2 п.5.5.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 та Законом України «Про ринок електричної енергії». Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зі змісту позовної заяви та розрахунку суми боргу за спожиту електричну енергію вбачається, що особовий рахунок для обліку платежів за послуги з постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , відкритий за №1311190. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який відповідачами не спростовано, за [PERSON] та [PERSON] утворилась заборгованість за надані послуги з постачання електричної енергії за період з 11.10.2018 по 31.12.2018 у розмірі 2230,44 грн. Наданий розрахунок суд вважає обґрунтованим та вбачає правові підстави для стягнення цих коштів. З огляду на положення ст.526 ЦК України, ст.ст.67, 68, 162 ЖК України, ст.ст.1, 7, 9, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правила роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 та Закон України «Про ринок електричної енергії», суд вбачає правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів вищезазначеної заборгованості по оплаті послуг з постачання електричної енергії. Судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідачів. Що стосується стягнення з відповідачів витрат, які пов`язані з отриманням інформаційної довідки з ЄДР, суд виходить з наступного. Долучення інформаційної довідки з ЄДР до позовної заяви про стягнення заборгованості не є необхідним, оскільки відповідно до ст.187 ЦПК України, у позовному провадженні звернення до уповноважених органів з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача є обов`язком суду. До позовної заяви про стягнення заборгованості не додано документів у підтвердження виникнення у фізичної особи - відповідачів обов`язку відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з отриманням інформаційної довідки з ЄДР щодо неї. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, крім інших, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ст.140 ЦПК України, витрати, пов`язані з отриманням інформаційної довідки з ЄДР, не є витратами, пов`язаними з витребуванням доказів, оскільки відповідна вимога суду відсутня; отримання такої довідки не є також іншою дією, необхідною для розгляду справи. Відтак, витрати позивача, понесені у зв`язку з отриманням інформаційної довідки з ЄДР про зареєстроване місце проживання відповідача, не входять до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у стягнені з відповідачів витрат позивача, понесених у зв`язку з отриманням інформаційної довідки з ЄДР про їх зареєстроване місце проживання. На підставі викладеного,

Outcome: partial