Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.08.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 13.01.2016 р. по 13.07.2016 р. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] . 15.03.2017 року позивачем була направлена претензія кредитора до Великоновосілківської державної нотаріальної контори. 27.04.2017 року позивачем було отримано відповідь Великоновосілківської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Позивач зазначає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 05.05.2019 року до спадкоємців, [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 22.08.2006 року становить 5125,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2716,63 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 2408,94 грн. Вказану суму разом із витратами по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 02.07.2019 року провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані на обґрунтування позовних вимог, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 22.08.2006 року між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 3000,00 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Як вбачається з анкети-заяви від 22.08.2006 року [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» складає між ним та банком договор. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та умовами виконав в повному обсязі, надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.22). 02.03.2017 року позивач звернувся до Великоновосілківської державної нотаріальної контори з претензію, в порядку ст.1281 ЦК України, з метою виявлення кола спадкоємців після померлого та з вимогою включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомленням спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком (а.с.25). Згідно відповіді Великоновосілківської державної нотаріальної контори від 24.03.2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Спадкоємці які звернуться до Великоновосілківської нотаріальної контори будуть повідомлені про претензію банка. (а.с.27). Встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] позивачем було направлено лист-претензію від 11.04.2019 року, в якому зазначено, що заборгованість [PERSON] становить 5125,57 грн. (а.с. 29). Згідно з розрахунком станом на дату смерті [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.08.2006 року становить 5125,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2716,63 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 2408,94 грн. (а.с.6-10). Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218,1231 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Проте, зазначені вище норми підлягали б застосування, за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника і що у спадкодавця є спадкове майно. У даній справі позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі є спадкоємцями померлого і що у [PERSON] є спадкове майно. Крім того, реєстрація відповідачів та померлого [PERSON] за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом із [PERSON] та є особами, яка відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із наявністю невиконаних договірних зобов`язань, з`ясуванням вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Проте спадкового майна після смерті [PERSON] судом не встановлено, та суду таких доказів не надано. Жодних клопотань з метою встановлення наявності спадкового майна та його вартості зі сторони позивача не заявлялось. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності та вартості майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в постанові від 06.06.2018 року по цивільній справі №533/370/16-ц. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed