Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом, в якому просить у рахунок погашення заборгованості за тілом кредитного договору №014/0030/82/86922 від 14.12.2007 року у сумі 79307 доларів США 59 центів звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 202,10 кв.м, у тому числі житловою площею 95,10 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,178 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Свої вимоги мотивує тим, що 14.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0030/82/86922, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 122400 доларів США зі сплатою 14% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, з терміном остаточного погашення кредиту до 14.09.2013 року. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, 22.04.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/0030/82/86922 від 14.12.2007 року, згідно умов якої сторони дійшли згоди про зміну умов погашення кредиту, врегулювали заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, а також тимчасово, на період з 22.04.2009 року по 22.04.2010 року, домовились про зменшення розміру щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеному графіком погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї угоди, у зв`язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором було викладено у новій редакції. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 14.12.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А., зареєстрований в реєстрі за номером 2-7784, предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 202,10 кв.м, у тому числі житловою площею 95,10 кв.м, а також земельна ділянка, площею 0,178 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Однак, в порушення умов кредитного договору, позичальник не виконував взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості, згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Для встановлення контакту з позичальником, співробітником АТ «Райффайзен Банк Аваль» було здійснено виїзд на місце розташування предмета іпотеки за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що в будинку проживає дружина позичальника відповідачка [PERSON] , яка повідомила про те, що [PERSON] помер. Представник Банку залишив відповідачці повідомлення про необхідність терміново звернутись з свідоцтвом про смерть чоловіка до офісу Банку задля врегулювання боргу по кредиту, яке остання проігнорувала. У зв`язку з отриманням інформації про смерть [PERSON] , АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося з запитом до Біляївської державної нотаріальної контори з проханням повідомити, чи було відкрито справу та на кого із спадкоємців було видано свідоцтво про право на спадщину, проте відповіді не отримало. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №188400060 предмет іпотеки все ще належить померлій особі [PERSON] . Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» вказує, що згідно інформації, яка відображена в паспорті на ім`я відповідачки, остання проживає по [ADDRESS] з 1980 року, а отже є такою, що прийняла спадщину, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. До теперішнього часу відповідачка свідоцтво про смерть чоловіка АТ «Райффайзен Банк Аваль» не надала, а також не отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Станом на 03.12.2019 року заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором становить 275035 доларів США 34 центи, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 112977 доларів США 91 цент, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом складає 112977 доларів США 91 цент; заборгованість за відсотками у розмірі 162057 доларів США 43 центи, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 161234 доларів США 08 центів. Відповідно до рішення кредитора сума пені та відсотків не стягується в рамках даного спору, однак продовжує нараховуватись, що не суперечить нормам чинного в Україні законодавства. Оскільки з неофіційних джерел АТ «Райффайзен Банк Аваль» стало відомо, що позичальник помер, Банком було прийнято рішення звернути стягнення на предмет іпотеки зі спадкоємців першої черги, в порядку ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у межах вартості заставного майна, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду. В свою чергу, від представника відповідачки [PERSON] адвоката Гусельщикової М.А. надійшло до суду письмове пояснення (а.с.135-138), в якому вона вказує, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 14.12.2007 року було укладено кредитний договір №014/0030/82/86922, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 122400 доларів США зі сплатою 14% річних, з терміном остаточного погашення кредиту до 14.09.2013 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за зазначеним кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений 14.12.2007 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А., за реєстровим номером 2-7784, предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 202,10 кв.м, у тому числі житловою площею 95,10 кв.м, а також земельна ділянка, площею 0,178 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] позичальник за основним зобов`язанням [PERSON] помер. З моменту смерті [PERSON] , що був чоловіком відповідачки, жодних вимог від Банку, як від кредитора, напротязі більше восьми років не надходило. Представник відповідачки вказує, що враховуючи положення статей 1281, 1282 ЦК України в редакції, чинній на момент дії спірних правовідносин, Банк повинен був пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до умов кредитного договору, строк остаточного повернення кредитних коштів встановлений 14.09.2013 року, а з розрахунку заборгованості позичальника вбачається, що з 14.05.2010 року будь-які платежі по кредиту позичальник не здійснював. При цьому, Банк не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строк, встановлений частинами 2 і 3 ст. 1281 ЦК України, тобто ані після 14.05.2010 року, ані після 14.09.2013 року. Із змісту позовної заяви не зрозуміло, коли АТ «Райффайзен Банк Аваль» стало відомо про смерть позичальника по кредитному договору, однак до позовної заяви додано копію запиту за вих. №114/5-117790 від 18.04.2018 року до Біляївської районної державної нотаріальної контори, в якій Банк просить надати інформацію щодо прийняття спадщини, отже можна дійти до висновку, що позивачу було відомо про смерть [PERSON] принаймні 18.04.2018 року. Натомість, через 1 рік 5 місяців, з моменту, як начебто Банку стало відомо про смерть [PERSON] , позивачем було направлено на адресу відповідачки вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за вих. №114/5-170443 від 22.11.2019 року, тобто більш, ніж через шість років з моменту настання строку остаточного повернення кредитних коштів позичальником. Однак, [PERSON] не є ані позичальником за кредитним договором, ані фінансовим та/або майновим поручителем по кредиту, при цьому з вказаної вимоги не вбачається, що вона подана в порядку вимог статей 1281, 1282 ЦК України, адже не містить суми боргу, яку спадкоємці повинні сплатити шляхом одноразового платежу, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а також інформації, що позивачу взагалі відомо про смерть іпотекодавця. Представник відповідачки вважає, що оскільки матеріали справи не містять доказів того, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`явив свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, а також пред`явив вимогу і протягом одного року від настання строку вимоги, а тому позивач втратив право вимоги за основним та додатковим зобов`язаннями (іпотекою), у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, перед зверненням стягнення на предмет іпотеки, у тому числі і в судовому порядку, кредитор повинен зареєструвати інформацію про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо цього не зробити, то подача позовної заяви є передчасною, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року №0417/12398/2012. Разом з тим, будь-яка інформація щодо реєстрації звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем не надана. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але направила до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила провести судове засідання за її відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, але від її представника надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності. Приймаючи до уваги заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за всіма правами та обов`язками, відповідно до Статуту АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.43-45). Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а ст. 514 вказаного Кодексу встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0030/82/86922, згідно умов якого останній отримав кредит в сумі 122400 доларів США зі сплатою 14% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, з терміном остаточного погашення кредиту до 14.09.2013 року (а.с.13-17). З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, 22.04.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/0030/82/86922 від 14.12.2007 року, згідно умов якої сторони дійшли згоди про зміну умов погашення кредиту, врегулювали заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, а також тимчасово, на період з 22.04.2009 року по 22.04.2010 року, домовились про зменшення розміру щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеному графіком погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї угоди, у зв`язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором було викладено у новій редакції (а.с.19). З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, 14.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А., зареєстрований в реєстрі за номером 2-7784 (а.с.23-26). Згідно п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: - житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] , та складається з одного житлового кам`яного будинку, загальною площею 202,10 кв.м, у тому числі житловою площею 95,10 кв.м, та надвірні споруди, літери: «Б» літня кухня, «В» пристройка, «Г» літня кухня, «Д» гараж, «Е» сарай, «Ж» душ, «З» вбиральня, «И» сарай, 1,2 огорожа, 3 цистерна, розташованих на земельній ділянці площею 0,178 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №476856, та є власністю Іпотекодавця на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житловий будинок, виданого 02.04.2003 року виконкомом Усатівської сільської Ради Біляївського району Одеської області на підставі рішення виконкому Усатівської сільської Ради Біляївського району Одеської області від 02.04.2003 року під №21 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в місті Біляївка, 05.09.2005 року; реєстраційний номер: 11951498, номер запису: 429 в книзі: 100 ж 19. Інвентаризаційна оцінка житлового будинку 61459,00 грн.; - земельна ділянка, площею 0,178 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка є власністю Іпотекодавця на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №476856, виданого 16.12.2002 року Усатівською сільською Радою Біляївського району Одеської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №766. Експертна грошова оцінка земельної ділянки 463824,00 грн., згідно висновку експерта про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 30.10.2007 року. Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки в сумі 1158989,00 грн., в тому числі: житлового будинку 699122,00 грн; земельної ділянки 459877,00 грн. Пунктом 3.1.4. договору іпотеки встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором та/або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 4 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] кредит, у розмірі, встановленому зазначеним договором. В свою чергу позичальник з 14.05.2010 року не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості, згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, що призвело до виникнення перед банком заборгованості. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що позичальник [PERSON] помер [INFO] (а.с.82). Представник позивача у позовній заяві вказує, що згідно інформації, яка відображена в паспорті на ім`я відповідачки [PERSON] , остання проживає по [ADDRESS] з 1980 року, а отже є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому до неї перейшли усі його права і обов`язки за іпотечним договором, згідно умов якого він (позивач) має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити його боргові зобов`язання. В свою чергу, представник відповідачки, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на пропуск АТ «Райффайзен Банк Аваль» строку пред`явлення вимог до спадкоємців та відсутність реєстрації звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначені\~ст. 1219 ЦК України. У відповідності до 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч. 5 вказаної статті встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. З матеріалів спадкової справи №198/2011 щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.87). Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала з померлим в буд. [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області №1494 від 12.05.2011 року (а.с.86 зворот). Крім того, 13.05.2011 року [PERSON] звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини (а.с.85). Разом з тим, у даній заяві [PERSON] вказала, що іншими спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його доньки [PERSON] та [PERSON] . За змістом ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281-1282 ЦК України\~щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що\~відповідачка [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , а у АТ «Райффайзен Банк Аваль» виникло право пред`явити вимоги до спадкоємців з моменту, коли Банк дізнався про прийняття спадщини після смерті позичальника. 18.04.2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено запит до Біляївської державної нотаріальної контори з проханням повідомити, чи було відкрито спадкову справу та на кого із спадкоємців було видано свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.31, 32). Зі слів представника позивача, Банк на цей запит відповіді не отримав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №188400060 від 12.11.2019 року, власником предмета іпотеки, а саме: житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянка, які знаходяться по [ADDRESS] , числиться померлий [PERSON] (а.с.33-34). 22.11.2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» на адресу відповідачки було направлено вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, що підтверджується фіскальним чеком про відправку, реєстром поштових відправлень та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.36, 37-38, 39), яка останньою проігнорована. Станом на 03.12.2019 року заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором становить 275035 доларів США 34 центи, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 112977 доларів США 91 цент, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом складає 112977 доларів США 91 цент; заборгованість за відсотками у розмірі 162057 доларів США 43 центи, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками складає 161234 доларів США 08 центів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять. Відповідно до\~ст.\~23\~Закону України\~«Про іпотеку»\~у разі\~переходу права\~власності (права\~господарського відання)\~на предмет\~іпотеки від\~іпотекодавця до\~іншої особи,\~у тому\~числі в\~порядку спадкування\~чи правонаступництва,\~іпотека є\~дійсною для\~набувача відповідного\~нерухомого майна,\~навіть у\~тому випадку,\~якщо до\~його відома\~не доведена\~інформація про\~обтяження майна\~іпотекою.\~Особа,\~до якої\~перейшло право\~власності на\~предмет іпотеки,\~набуває статус\~іпотекодавця і\~має всі\~його права\~і несе\~всі його\~обов`язки за\~іпотечним договором\~у тому\~обсязі і\~на тих\~умовах,\~що існували\~до набуття\~ним права\~власності на\~предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц зазначено, що приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , був позичальником за кредитним договором і іпотекодавцем за договором іпотеки, тобто одночасно виступав і боржником, і іпотекодавцем. У зв`язку з його смертю відкрилася спадщина, яку прийняла відповідачка [PERSON] , перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Однак, звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобов`язання боржником було порушене. Із розрахунку заборгованості (а.с.8-9) вбачається, що позичальник [PERSON] з 14.05.2010 року не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості, згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, тобто у померлого на час смерті існувала заборгованість за кредитним договором. У відповідності до матеріалів спадкової справи №198/2011 року до майна [PERSON] , 27.04.2011 року та 14.03.2012 року позивач, як кредитор, звертався до Біляївської районної державної нотаріальної контори з запитами про отримання інформації стосовно одержання спадкоємцями [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, долучивши до запитів, крім іншого, копію свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.73, 109). За таких обставин, суд приходить до висновку, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» достовірно знав про смерть позичальника ще у 2011 році. Одразу після того, як кредитор дізнався, що його боржник помер, він зобов`язаний звернутись з претензією кредитора до нотаріуса, у якого відкрита спадкова справа. Якщо спадкова справа у жодного нотаріуса на момент звернення не відкрита, кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»\~визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Разом з тим, матеріали спадкової справи №198/2011 року до майна [PERSON] взагалі не містять претензії кредитора до спадкоємців іпотекодавця, а саме АТ «Райффайзен Банк Аваль». Листом від 21.03.2012 року за вих. №705/02-14 державний нотаріус Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. повідомила АТ «Райффайзен Банк Аваль» про заведення спадкової справи №298/2011 за заявою спадкоємця за законом дружини померлого [PERSON] (а.с.117). Однак, в матеріалах справи відсутні докази отримання Банком вказаного листа. Приймаючи до уваги те, що з матеріалів справи не можливо встановити точну дату, коли позивач дізнався про відкриття спадщини, а тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини), суд вважає, що строк вимоги кредитора спадкодавця настав у відповідності до умов кредитного договору 14.09.2013 року, однак Банк надіслав відповідачці вимогу про погашення заборгованості лише у листопаді 2019 року, тобто після спливу строку для пред`явлення вимог до спадкоємців. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що порушені права АТ «Райффайзен Банк Аваль» не підлягають захисту, зважаючи на те, що позивачем пропущений строк, визначений частинами 2, 3 ст. 1281 ЦК України, який не підлягає поновленню, що позбавило кредитора права вимоги, а отже у задоволенні позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» слід відмовити у повному обсязі. Суд також\~приймає до\~уваги доводи\~представника відповідачки\~про те,\~що перед\~зверненням стягнення\~на предмет\~іпотеки кредитор\~повинен зареєструвати\~інформацію про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки в\~Державному реєстрі,\~у відповідності\~до вимог\~ст.\~24\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень». Однак, представник позивача не надав суду доказів щодо реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на нерухоме майно, що було предметом обтяження за договором іпотеки. Щодо заяви представника відповідачки про застосування строків позовної давності до вимог позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Враховуючи те, що у задоволенні позову судом відмовлено за безпідставністю, а тому правові підстави для застосування строків позовної давності до заявлених вимог відсутні. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжного доручення №9388 від 30.04.2020 року (а.с.7) вбачається, що при пред`явленні позову АТ «Райффазен Банк Аваль» сплатив судовий збір у розмірі 28500 грн. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу понесених судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed