Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

АТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до\~ Кобеляцького районного суду\~ із позовом до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач\~ вказував,\~ що відповідно до умов укладеного договору від 02.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.\~ Банк надав відповідачу кредит, однак [PERSON] у порушення умов договору у встановлений строк не проводила чергові платежі. Станом на 17.07.2019 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 32073 грн. Позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Від представник позивача,\~ акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю, однак не надано доказів зайнятості представника позивача. Тому суд, вважає, провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач,\~ [PERSON] , надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг подати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції найбільш сприятливій для задоволення позову. Тому не можливо застосувати ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки відсутні підстави вважати, що при укладені договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». З цих підстав вважає, що у задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами, пенею та штрафам не підлягають задоволенню. Оскільки позивач не просить стягнення суми у розмірі основного боргу то прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що дійсно 02.07.2007 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» згідно заяви [PERSON] , остання отримала кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом в сумі 8000 грн. (а.с. 13-29). Відповідач за кредитним договором\~ свої зобов`язання належним чином не виконує, заборгованість перед Банком не погашає, а тому станом на 17.07.2019 року\~ утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 32073,13 грн., яка складається із: - заборгованість за тілом кредиту 14969,85 грн.; - заборгованість за простроченим тілом кредиту 4510,25 грн.; - нарахована пеня за прострочене зобов`язання 10827,64 грн.; - штраф (фіксована частина)\~ - 250 грн.; - штраф (процентна складова) 1515,39 грн. (а.с. 5-12). Однак, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня\~ на відповідну суму, а позовна\~ давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а\~ в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові\~ у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором\~ за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладеного слід стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за користування кредитом у сумі 19480,10 грн. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] \~ на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: approved