Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 05 березня 2012 року відповідач отримала, відповідно до договору № б/н, кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 31 травня 2018 року має заборгованість в сумі 112 325 грн. 37 коп. (що складається з: 4 872, 59 грн. - заборгованість по кредиту; 107 452, 78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05 березня 2012 року по 29 січня 2018 року). Оскільки відповідачем сума заборгованості не сплачується, змушені звернутися до суду та вищевказану суму заборгованості стягнути в примусовому порядку. 05 червня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що позивач, звернувшись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] , посилаючись на те, що 05 березня 2012 року був укладений договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, до позовної заяви не надав ні копії, ні оригіналу договору № б/н від 05 березня 2012 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, позивачем не надано жодного допустимого, належного та достатнього доказу, який би надав змогу дійти висновку, що відповідачка укладала та підписувала договір б/н від 05 березня 2012 року, отримувала кредитні кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп., чи підтверджували б факт отримання платіжної картки. Вважає, що допустимим доказом, в даному випадку, є тільки оригінал заяви на видачу кредиту, проте, позивачем надано тільки її копію. 04 березня 2020 року ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» надати наступні докази: оригінал договору № б/н від 05.03.2012 року та оригінал анкети-заяви позичальника від 05.03.2012 року; докази ознайомлення відповідачки з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, зокрема, екземпляр з підписом; договір про відкриття карткової рахунку на ім`я [PERSON] на який були перераховані кредит кошти до умов заяви № б/н від 05 березня 2012 року, з зазначенням номеру платіжної картки, яка була видана відповідачці до відкритого карткового рахунку; завірені належним чином документи, що підтверджували б факт отримання платіжної картки, яка була надана ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON]; завірені належним чином виписки по рахунку, відкритого на ім`я [PERSON], на який були перераховані кредитні кошти до умов заяви № б/н від 05 березня 2012 року, та/або інші первинні бухгалтерські документи відносно видачі кредиту та його часткового погашення; завірені належним чином документи, які підтверджують факт видачі та отримання грошових коштів; докази, які підтверджують факт отримання інформаційного листа. 03 червня 2020 року, ознайомившись з матеріалами справи № 182/6647/18, дізнався, що на виконання вимог ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» надав виписку по рахунку та довідку про видачу кредитних карток. Таким чином, вважає, що у позивача відсутні витребувані оригінали доказів. Особливу увагу звертає на те, що ухвалою вимагалось надання оригіналу договору № б/н від 05 березня 2012 року та оригіналу анкети-заяви позичальника від 05 березня 2012 року, що могли б бути беззаперечним доказом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Сама по собі виписка по рахунку, в якій зазначено рух коштів по рахунку та зазначені різні номери карток, без доведення факту отримання відповідачем коштів 09 жовтня 2006 року, не дає підстав для висновку про доведеність позивачем позовних вимог, також необхідно звернути увагу, що виписка про рух коштів не є первинним документом, оскільки складається одноособово без присутності іншої сторони. У зв`язку з відсутністю первинних документів вважає, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості є безпідставними. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобов`язань, виконання яких захищене законом і вимагає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобов`язань. На підставі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Для укладання договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки, якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору. Договір є видом правочину і для його укладення та чинності сторонам необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст.203 ЦК України для всякого правочину. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із частинами першою та другою статті 207 ЦК України, правочин (в даному випадку кредитний договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кільком документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідач не підписувала нібито укладений кредитний договір б/н від 05 березня 2012 року ні у 2012 році, ні пізніше; не підписувала жодного документу, де б зазначалося про існування кредитних правовідносин між нею та позивачем, а тому й не ознайомлювалася з так званим паспортом кредиту чи іншими документами. Також просить суд звернути увагу на те, що позивач надав до суду Умови та Правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною картою без дати їх затвердження та не підписані відповідачем. Так, як за твердженням банку, підписання невідомого їм договору відбулося ще в 2012 році, то він заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції позивач міг ознайомити відповідачку у разі виникнення відносин між сторонами. За таких обставин, вважає, що ці Умови носять односторонній характер, а тому не можуть бути доказами в розумінні ЦПК України, оскільки не містять будь-якого легального та належного підтвердження того факту, що умови та правила саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між відповідачем та позивачем. Згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відтак, вважає, що «Умови та Правила надання банківських послуг» є нікчемними, отже, не можуть братися судом до уваги, а тому, при визначенні умов, під які давався кредит, можна було б брати лише анкету-заяву. Ознайомлення з будь-яким документом повинно бути підтверджено підписом особи. Крім цього, коли мова іде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а й згоду на викладені в документі умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо, однак, як вже зазначалося, жодного документу відповідач не підписувала. 3 огляду на те, що інші умови та правила не врегульовані вказаною анкетою, вважає, що при вирішенні справи по суті слід використовувати загальні положення цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, законодавець визначає кредит, як грошові кошти, що видаються позичальнику банком, а зустрічне надання за даним договором полягає у поверненні кредиту, тобто, вказаних коштів та процентів. Факт надання грошових коштів може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте, позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтверджувати факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Згідно п.17.1 ст.17 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Постановою Національного банку № 22 від 21 січня 2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів. Позивач не додав до позовної заяви належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу, згідно заяви б/н від 05 березня 2012 року та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти. Згідно ст.1 ЗУ «Про платіжні системи», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Тобто, використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку. Згідно п.6.3 ст.6 ЗУ «Про платіжні системи», Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунку. Порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Згідно п.1.5 ст.1 Постанови Національного Банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. При цьому, позивач не долучив договір на відкриття карткового рахунку з інформацією про номер рахунку, на який позивач перерахував кредитні кошти відповідачу, згідно заяви б/н; також не зазначено номер платіжної картки, яка була надана до відкритого рахунку відповідачу; не долучено доказів про отримання відповідачем платіжної картки. Отже, жодного із вказаних документів, які можуть підтверджувати факт проведення розрахункових операцій з відповідачем, позивач не надав. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час нібито укладення договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі, між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема, таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як зазначалося вище, відповідач ніякого кредитного договору не підписувала, а тому і не отримувала інформаційного листа, відповідно до вимог чинного законодавства. Так, як відповідач не підписувала з Банком жодного документа, який можна було б трактувати, як кредитний договір, то, відповідно, банком не дотримані вимоги щодо надання споживчого кредиту фізичній особі. Вважає, що зазначена вище інформація має істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, просить суд відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог. 26 червня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої він посилається на обставини, викладені в позовній заяві, та, крім цього, зазначає наступне. Відповідачка на момент укладання договору була повнолітньою, дієздатною особою, а тому здатна самостійно виконувати і нести відповідальність у разі порушення зобов`язання, тобто, своїм підписом вона підтвердила, що ознайомлена з правилами та умовами надання банківських послуг та тарифами банку. Укладання договору відповідає умовам ст.634 ЦК України. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Щодо посилання представника відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів», то зазначає, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт укладання та підписання кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не вставлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч.2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто, фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією. Таким чином, договір укладений, відповідно до норм чинного законодавства. Крім цього, представник позивача зазначає, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на дані спірні правовідносини і посилання представника на даний закон є безпідставним. Крім цього, зазначає, що під час укладання договору сторони погодили всі умови, про що свідчать підписи про ознайомлення та погодження з умовами договору. А тому, вважає, що відповідачем умови договору дотриманні не були, що, в даному випадку, свідчить про те, що наявна заборгованість повинна бути стягнута в примусовому порядку, у відповідності до наданого розрахунку, який, в свою чергу, ані відповідачем ані її представником не спростований, контр розрахунок не наданий, судові-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав позивачці кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а, отже, є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Представник відповідача [PERSON] 09 липня 2020 року скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.199 ЦПК України, та на адресу суду надав заперечення на відповідь на відзив представника позивача, згідно якого посилається на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, та, крім цього, зазначив наступне. Як вбачається з додатків, які подані представником позивача у відповіді на відзив, фото клієнта з карткою не підтверджує, що в руках відповідачки знаходиться кредитна картка, яка видана за вищевказаною анкетою та договором. Також не читається й номер картки, яка знаходиться в руках його довірительки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Слід зауважити, що наданий фотознімок відповідачки з карткою не є належним і допустимим доказом на підтвердження отримання відповідачем коштів, оскільки зображення на ньому не дає можливості ідентифікувати кредитну картку та жодним чином не підтверджує факт отримання кредитних коштів. Виписка за період з 01 січня 1999 року по 10 червня 2020 року також до уваги не приймається, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені, відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а, якщо це не можливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Сама по собі виписка по рахунку, в якій зазначено рух коштів по рахунку і зазначені різні номери карток, без доведення факту отримання відповідачем коштів, не дає підстав для висновку про доведеність позивачем позовних вимог. Також звертає увагу, що виписка про рух коштів, не є первинним документом, оскільки складається одноособово без присутності іншої сторони. У позовній заяві зазначено, що 05 березня 2012 року був укладений договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. При цьому, в довідці вказано: «Старт карткового рахунку» 16 лютого 2012 року № [NUMBER] ; зміна кредитного ліміту 16 лютого 2012 року Кредитний ліміт: 300 грн. 00 коп.; зміна кредитного ліміту 16 лютого 2012 року Кредитний ліміт: 1 400 грн. 00 коп.; зміна кредитного ліміту 29 травня 2012 року кредитний ліміт: 2 000 грн. 00 коп.; зміна кредитного ліміту 17 серпня 2013 року кредитний ліміт: 5 000 грн. 00 коп. ; зміна кредитного ліміту 15 січня 2020 року кредитний ліміт: 0 грн. 00 коп. Отже, не вбачається, що 05 березня 2012 року відповідачка взагалі отримувала якісь кредитні кошти. Також не зрозуміла обставина, що анкета-заява нібито була підписана у 2011 році «шляхом отримання кредитної картки «Універсальна», хоча перелічені позивачем картки взагалі відкриті у 2012 році. Вказана довідка не підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів, а тим більше користування ними. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, просить суд у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», з урахуванням уточнених позовних вимог, відмовити у повному обсязі. Представник позивача скористався своїм правом та на адресу суду надав пояснення, згідно яких повторно звернув увагу суду на те, що при генерації позовної заяви банком було допущено помилку та додано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-банку, оскільки до націоналізації (грудень 2016 року) ПриватБанк співпрацював із А-банком. Було надано до суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24 жовтня 2011 року, заповнену на основі наданої Клієнтом інформації, актуальність якої він підтвердив власноручним підписом. Зазначає, що банком буде підготовлено та надано до суду уточнену позовну заяву. Щодо форми кредитного договору повторно пояснює, що, у відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть, якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч.2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст.634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому, наряду з листами та телеграмами, можуть використовуватися й інші засоби зв`язку, наприклад, електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк»,

Outcome: dismissed