Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 10.01.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 40 набув право власності на квартиру [ADDRESS] та в той же день зареєстрував своє право в Державному реєстрі речових прав. Колишній власник квартири у відповідності до умов договору звільнив квартиру та передав ключі, однак у квартирі залишається зареєстрована [PERSON] Ця обставина заважає йому як власнику користуватися та розпоряджатися власністю на свій розсуд, доки в квартирі зареєстрована стороння особа він сам та члени його сім'ї не можуть зареєструватися у квартирі. Крім того на зареєстровану але не проживаючу у квартирі відповідачку нараховуються комунальні платежі. Право користування (сервітут) для відповідачки встановлено згідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2013 року, однак відповідачка не зареєструвала таке своє право у Державному реєстрі речових прав, таким чином право сервітуту встановленого судовим рішенням не виникло. Крім того, згідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2013 року встановлено, що відповідачка у спірній квартирі не проживала з 09.02.2013 року, в зв'язку з тим, що за рішенням суду не передбачалось вселення відповідачки, а після набрання рішенням чинності відповідачка не вселилась до квартири то не проживання було її особистою волею. На підставі викладеного вважав, що позивачка втратила право на проживання у спірній квартирі, як колишній член сім'ї власника квартири, який не проживав в ній більш ніж 1 рік. Та просив припинити сервітут з причин не проживання відповідача у квартирі більш ніж рік, набуття ним права власності на вказану квартири та гарантування йому прав власника. Позивач у судове засідання не з'явився. Представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши, що на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири позивач знав про наявність права на проживання у квартирі [PERSON], однак таке її право не було зареєстровану у Державному реєстрі речових прав, в зв'язку з чим позивач і не відмовився від укладання договору. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Представник відповідачки позов не визнав проти його задоволення заперечував, пояснивши, що колишній власник квартири створив умови за якими відповідачка не могла перебувати в квартирі, покинула квартиру не за власним бажанням, а в подальшому не погодившись з рішенням суду про усуненні перешкод у користуванні квартирою, оскільки позивалася про поділ майна подружжя, оскаржувала зазначене рішення до апеляційної та касаційної інстанції, в зв'язку з чим не реєструвала своє право на користування у Державному реєстрі речових прав і тільки після отримання ухвали про роз'яснення судового рішення змогла зареєструвати своє право 07.07.2014 року. Крім того посилалася на ті обставини, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова про усунення перешкод у користуванні квартирою, за постановою державного виконавця Орджонікідзевського районного ВДВС ХМУЮ 27.01.2014 року відкрито виконавче провадження про зобов'язання, колишнього чоловіка, [PERSON], не чинити перешкод у користуванні квартирою, однак згідно до акту складеного 25.01.2014 р. боржник за виконавчим провадженням не є власником квартири. Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась подала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Вислухавши сторони, перевіривши обставини справи суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачами заперечень на позов не надано. Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 липня 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, усунення перешкод та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Позовні вимоги [PERSON] в частині перешкоджання [PERSON] у користуванні та проживанні у кв. [ADDRESS] задоволено, зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні та проживанні [PERSON] зазначеною квартирою. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що через дії відповідача [PERSON], неможливості потрапити до квартири [PERSON] 09.02.2013 року зібрала свої речі та переїхала до матері. Обґрунтовуючи свій позов, позивач посилається на ч. 2 ст. 405 ЦК України згідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд не погоджується з таким твердженням позивача, оскільки ним не наведено неповажності причин такого не проживання, при тому, що в липні 2013 року судом розглянуто справу, щодо усунення перешкод у проживанні та у користуванні спірною квартирою, [PERSON] отримано 20.11.2013 року виконавчий лист по виконанню зазначеного рішення, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 07.07.2014 року за [PERSON] на підставі рішення суду від 05.07.2013 року та ухвали суду від 20.06.2014 року, зареєстровано право користування чужим майном, квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року роз'яснено рішення рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 липня 2013 року в частині встановлення сервітуту на спірну квартиру. 10 січня 2014 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем укладено договір купівлі-продажу щодо квартири [ADDRESS], посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 40 Відповідно до положень ст. 321 ЦК України яка встановлює непорушність права власності, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення права власності врегульовано ст. 319 ЦК України, якою передбачено що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже власник може вимагати усунення будь яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у визначеному законодавством порядку, за договором купівлі-продажу від 10 січня 2014 року, придбав спірну квартиру [ADDRESS] у власника - [PERSON] та в той же день зареєстрував своє право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, у відповідності до ч. 5, ч. 6 ст. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. У відповідності до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позов [PERSON] не містить посилань на обставини які мають для нього істотне значення, а факт відсутності реєстрації речового права на час укладання договору купівлі-продажу 10.01.2014 року не є істотною обставиною припинення сервітуту оскільки позивач знав про наявність такого права встановленого рішенням суду, а [PERSON] зареєструвала своє право у Державному реєстрі речових прав лише після ухвали суду про роз'яснення рішення в частині встановлення сервітуту. В зв'язку з наведеним, суд відмовляє у задоволенні про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: dismissed