Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] (далі - позивач-відповідач) звернувся в суд із позовом до [PERSON] (далі - відповідач-позивач) про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що в листопаді 2012 року без укладення письмового договору позики він позичив останній 3000 євро, які [PERSON] зобов`язувалася повернути протягом двох місяців та сплатити відсотки в розмірі 3% в місяць від суми позики. Протягом двох місяців [PERSON] кошти не повернула, однак з листопада 2012 року по вересень 2018 року щомісячно сплачувала грошові кошти в різних сумах від 2000 грн. до 3000 грн., сплативши приблизно 178200 грн. Вказані кошти ним зараховані в рахунок погашення відсотків за користування позикою. В зв`язку з тим, що основна сума позики повернута не була, 03 серпня 2018 року [PERSON] написала розписку, в якій зобов`язувалася повернути йому кошти в сумі 3000 євро до 24 серпня 2018 року. Оскільки кошти не повернуті, просив стягнути з [PERSON] 3000 євро боргу та 40356 грн. 60 коп. процентів на рівні подвійної облікової ставки НБУ. В липні 2020 року представник [PERSON] змінив позовні вимоги та просить стягнути на користь останнього 3000 євро боргу за договором позики, 874,63 євро відсотків за користування позикою та 168,60 євро 3% річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідач-позивач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , вказуючи, що в листопаді 2012 року позичила у [PERSON] 30000 грн., що еквівалентно 3000 євро. Протягом листопада 2012 року вересня 2018 року вона сплачувала [PERSON] щомісячно грошові кошти, сплативши близько 178200 грн. Оскільки між сторонами не було погоджено розмір відсотків за користування позикою, то їх розмір слід визначити на рівні облікової ставки НБУ, що за період з 01 листопада 2012 року по 10 березня 2020 року становить 33360 грн. 66 коп. Так як сплачена нею сума коштів набагато перевищує суму боргу та нарахованих відсотків, просить стягнути з [PERSON] 114839 грн. 34 коп. безпідставно набутих коштів та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача-відповідача адвокат Лозінський М.В. вимоги первісного позову підтримав, проти зустрічного позову заперечив, вказавши, що 03 серпня 2018 року між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] позичила у [PERSON] 3000 євро, які зобов`язувалась повернути до 28 серпня 2018 року. Оскільки кошти повернуті не були, просить стягнути на користь позивача-відповідача 3000 євро боргу за договором позики, 874,63 євро відсотків за користування позикою та 168,60 євро 3% річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Позивач-відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в листопаді 2012 року позичив [PERSON] 33000 грн., що еквівалентно 3000 євро, строком на 2 місяці, зі сплатою відсотків в розмірі 2000 грн. щомісячно. Починаючи з листопада 2012 року по грудень 2016 року [PERSON] сплачувала йому відсотки за користування позикою по 2000 грн. щомісячно, а з січня 2017 року по серпень 2018 року остання сплачувала по 3000 грн. щомісячно, сплативши в загальному близько 163000 грн.-171000 грн. Так як [PERSON] сплачувала лише відсотки, а позику не повернула, на його вимогу остання 03 серпня 2018 року написала розписку про те, що позичила в нього 3000 євро. Вказує, що дійсно в серпні 2018 року кошти за розпискою він не передавав. Представник відповідача-позивача [PERSON] адвокат Афадєєв В.В. в судовому засіданні проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав, вказавши, що дійсно в листопаді 2012 року [PERSON] позичила в [PERSON] 30000 грн. Протягом листопада 2012 року серпня 2018 року вона сплатила [PERSON] близько 178200 грн. В подальшому під тиском останнього в серпні 2018 року була написана розписка, про те, що [PERSON] нібито позичила в [PERSON] 3000 євро. Оскільки кошти за розпискою не передавалися, просить відмовити в задоволенні первісного позову. Так, як [PERSON] сплачено [PERSON] суму яка перевищує суму позики та відсотків, які нараховані на рівні облікової ставки НБУ, просить стягнути на її користь 114839 грн. безпідставно набутих коштів. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в листопаді 2012 року позичила в [PERSON] 30000 грн. Протягом листопада 2012 року серпня 2018 року вона сплатила останньому близько 216000 грн. На вимогу [PERSON] 03 серпня 2018 року вона написала розписку, однак в серпні 2018 року коштів від нього не отримувала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що 03 серпня 2018 року [PERSON] була складена розписка, про те, що вона позичала 3000 євро в [PERSON] і зобов`язується їх віддати 28.08.2018 року (а.с. 8). 20 січня 2020 року за заявою [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР за № 12020240260000015 за ч. 1 ст. 192 КК України по факту заподіяння майновою шкоди шляхом зловживання довірою. З матеріалів кримінального провадження № 12020240260000015 вбачається, що [PERSON] звернувся до Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області з заявою про вчинення злочину [PERSON] , яка в листопаді 2012 року позичила в нього 3000 євро під 3% місячних строком на 2 місяці. Протягом 2012 року вересня 2018 року остання сплачувала йому щомісяця від 2000 до 3000 грн., сплативши загалом близько 180000 грн. З письмових пояснень [PERSON] , наданих під час досудового розслідування, вбачається, що в листопаді 2012 року вона в свого знайомого [PERSON] позичила 33000 грн., що на той час становило 3000 євро, з умовою сплати відсотків в розмірі 3% від суми позики щомісячно. Протягом 2012-2018 років нею сплачено [PERSON] близько 240000 грн., в зв`язку з чим, у неї відсутні будь-які боргові зобов`язання перед [PERSON] . На вимогу останнього, нею була написана розписка. Постановою слідчого СВ Чемеровецького ВП Городоцького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 06 лютого 2020 року кримінальне провадження № 12020240260000015 від 20.01.2020 року закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 192 КК України. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що кошти в сумі 3000 євро за розпискою від 03 липня 2018 року [PERSON] [PERSON] не передавалися. Крім того, як підтвердили в судовому засіданні і [PERSON] , і [PERSON] , між ними дійсно існували відносини з приводу позики коштів, однак кошти передавались восени 2012 року у валюті «гривня». За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] 3000 євро боргу за договором позики, 874,63 євро відсотків за користування позикою та 168,60 євро 3% річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. При вирішенні зустрічних позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись до суду з зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] безпідставно отриманих коштів на загальну суму 114839 грн. 34 коп. (178200 грн. сплачених нею коштів 30000 грн. сума позики 33360 грн. 66 коп. відсотків на рівні облікової ставки НБУ), [PERSON] вказувала, що дійсно передавала останньому в рахунок погашення позики кошти, однак точної суми вказати не змогла. Так, в ході допиту [PERSON] під час досудового розслідування, остання вказувала, що передала [PERSON] близько 216000 грн. В ході розгляду справи [PERSON] підтвердив, що дійсно отримував від [PERSON] кошти, сума яких за його підрахунками становить близько 163000-171000 грн. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 81 ЦПК України вказує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до\~обґрунтованого висновку\~про недоведеність\~вимог [PERSON] \~про стягнення\~з [PERSON] \~114839\~грн.\~34\~коп. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову, то вимоги сторін про відшкодування судових витрат також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed