Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту нікчемності правочину та скасування запису про державну реєстрацію, який 03 травня 2017 року у судовому засіданні уточнив та просив встановити нікчемність одностороннього правочину «Рішення власника № 1 [PERSON] підприємства «АНСІ» підписантом якого зазначений [PERSON], підпис якого 16.12.2016 року засвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за № 1385, в якому йдеться мова про передачу [PERSON] права приватної власності на [PERSON] підприємство «АНСІ» (код ЄДРПОУ 19306517, місцезнаходження: 49125, м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 23-А) громадянину [PERSON] [PERSON], [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]). В обґрунтування позову вказав, що він є єдиним засновником та єдиним власником унітарного [PERSON] підприємства «АНСІ», яке засноване на його приватній власності. На початку грудня 2016 року невідомі йому особи здійснили спроби рейдерського захоплення належного йому майна шляхом підроблення його підписів на деяких документах. З цією метою у м. Києві до нотаріуса звернулася невстановлена особа з його підробленим паспортом та «нібито» від його імені для посвідчення його підпису нотаріусу було надано «Рішення власника № 1 [PERSON] підприємства «АНСІ» яким «нібито» він, [PERSON] передає право приватної власності на належне йому [PERSON] підприємство «АНСІ» на користь громадянина [PERSON], [PERSON], якого він ніколи в своєму житті не бачив та не знав. 16 грудня 2016 року за реєстровим №1385 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було засвідчено справжність «нібито» його, [PERSON], підпису на «Рішенні № 1 власника [PERSON] підприємства «АНСІ» про передачу права власності на [PERSON] підприємство «АНСІ». «Рішення № 1 власника [PERSON] підприємства «АНСІ» в якому підроблено його підпис взагалі є одностороннім правочином. Він це рішення ніколи не підписував та не мав наміру передавати своє право власності на належне приватне підприємство. На даний час він за допомогою правоохоронних органів встиг запобігти внесенню змін до статуту його приватного підприємства та здійснити перереєстрацію відомостей щодо власника зазначеного підприємства. Але не встиг зашкодити шахраям, на підставі підроблених документів, вони заволоділи належним йому тваринницьким комплексом, розташованим по вулиці Підгорній, 92 у с. Чаплі Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яке раніше було зареєстроване за його приватним підприємством. Наявність нікчемного правочину «Рішення власника № 1 [PERSON] підприємства «АНСІ» за яким він передає належне майно громадянину [PERSON], [PERSON], уже порушило його право власності та може в майбутньому порушити його майнові права, а тому він звернувся до суду за захистом свого майнового права. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив встановити нікчемність одностороннього правочину «Рішення власника № 1 ПП «АНСІ» підписантом якого зазначений [PERSON], підпис якого 16.12.2016 року засвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за №1385, в якому йдеться мова про передачу [PERSON] права приватної власності на ПП «АНСІ» громадянину [PERSON] [PERSON] [PERSON]. Адвокат позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] суду пояснив, що державна реєстрація права власності за відповідачем у встановленому законом порядку не проведена, на підтвердження чого надав Інформаційну довідку №86216341 сформовану 03.05.2017 року, просив задовольнити позовні вимоги у частині нікчемності правочину, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку,від отримання судової повістки відмовилася, що підтверджується конвертом (а.с.51-52), а тому зі згоди позивача та його адвоката суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується поштовим конвертом повернутим «за закінченням строку зберігання» (а.с.53-54), а тому зі згоди позивача та його адвоката суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача та його адвоката, свідків [PERSON] та [PERSON], повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участи у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним засновником та єдиним власником унітарного [PERSON] підприємства «АНСІ» (код ЄДРПОУ 19306517), що розташоване в м. Дніпро по вул. Березинська, 23-А. Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний фонд, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарним є підприємство, засноване на приватній власності засновника. На відміну від товариства з обмеженою відповідальністю, де майно його засновників відокремлене від майна самого товариства, - засновник приватного підприємства одночасно є власником всього його майна. Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2016 року за реєстровим №1385 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було засвідчено справжність підпису [PERSON] на «Рішенні № 1 власника [PERSON] підприємства «АНСІ» про передачу права власності на [PERSON] підприємство «АНСІ» громадянину [PERSON] [PERSON] (а.с.8). Під час судового засідання позивач пояснив, що з громадянином [PERSON] [PERSON], він не знайомий та ніколи в своєму житті його не бачив та не спілкувався. Також зазначив, що в період з 09 грудня 2016 року по 19 грудня 2016 року він перебував у [PERSON], на підтвердження чого надав свій закордонний паспорт з відповідними відмітками Державної прикордонної служби України (а.с.56). Також, факт перебування [PERSON] за кордоном, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Тому, суд прийшов до висновку, що позивач фізично не міг 16 грудня 2016 року знаходитися в м. Києві. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Натомість судом встановлено, що [PERSON] ніколи не підписував Рішення власника №1 [PERSON] підприємства «АНСІ» та не мав наміру передавати своє право власності на належне приватне підприємство «Ансі» іншій особі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Таким чином, суд прийшов до висновку, що даний правочин є нікчемним адже спрямований на порушення конституційних прав [PERSON] та незаконне заволодіння майном позивача, вчинене шляхом підроблення документів. Відповідно до розяснень п. 4, 5 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорюванні правочини - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо) . Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. За допомогою правоохоронних органів вдалося запобігти внесенню змін до статуту приватного підприємства «Ансі» та здійснити перереєстрацію відомостей щодо власника зазначеного підприємства. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Наявність нікчемного правочину «Рішення власника № 1 [PERSON] підприємства «АНСІ» за яким позивачем передано належне майно громадянину [PERSON] [PERSON], порушує право власності позивача та може в майбутньому порушити майнові права [PERSON], а саме: здійснити перереєстрацію на імя відповідача належного позивачу майна, що зареєстроване за належним [PERSON] ПП «АНСІ», про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №86216341 сформована 03 травня 2017 року (а.с.61-62). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, як того вимагає ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах, така правова позиція міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003. Таким чином, враховуючи наведене, на підставі достовірних доказів суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] Рішення власника №1 від 16 грудня 2016 року не підписував та взагалі не мав волевиявлення на укладення даного рішення і цей правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у зв'язку з чим на підставі ст. 202, 203, 215 ЦК України такий договір є недійсним в силу його нікчемності і його нікчемність встановлена законом, з чого слідує про наявність достатніх підстав для задоволення даного позову. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позірним вимогам. Тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 640 грн. сплачених судових витрат, тобто з кожного по 320 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved