Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

В березні 2020 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати договір довічного утримання від 22.09.2011 р., посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 14 за реєстровим № 2-3548. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, [PERSON] є батьком [PERSON] . [INFO] померла його дружина [PERSON] . В 2011 році його молодша донька, [PERSON] разом зі своїм чоловіком допомагала йому в оформленні права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що у Подільському районі м.Києва. Відповідачка постійно проживає на території Російської Федерації та періодично приїжджає до позивача кілька разів на рік. В травні 2019 року у позивача стався інсульт, у зв`язку з чим йому стала потрібна стороння допомога та догляд, певний час він знаходився у лежачому стані. За позивачем на даний момент доглядає старша донька, вона готує їжу, купує ліки, прибирає та допомагає здійснювати особисту гігієну та пересуватись по квартирі. З березня 2020 року по сьогоднішній час позивач проживає в квартирі, яка належить старшій донці разом з нею та її колишнім чоловіком. Враховуючи дану ситуацію, позивач вирішив скласти заповіт на старшу доньку, звернувшись до нотаріуса йому стало відомо, що квартира належить відповідачці на підставі договору довічного утримання №2-3548 від 22.09.2011 року посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 14. Крім того, дана квартира була приватизована 14 вересня 2011 року, а через 8 днів було укладено договір довічного утримання. Позивач зазначає, що копія даного договору у нього відсутня, його екземпляр договору, мабуть, знаходиться в відповідачки. Відповідно до пункту 5 договору довічного утримання відповідачка, [PERSON] , зобов`язується повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати його харчуванням, медикаментами та належним медичним обслуговуванням, необхідною допомогою, оплачувати комунальні послуги. Однак, відповідачка не надає позивачу необхідної допомоги, не забезпечує його харчуванням, медикаментами та не доглядає за ним, тим самим не виконує свої обов`язки за даним договором довічного утримання. Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.04.2020 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 19.11.2020 р. було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та у витребувано у Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори копію вищевказаного спірного договору. Ухвалою від 26.01.2021 р. було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та у Державної прикордонної служби України витребувана інформація про перетин державного кордону відповідачем [PERSON] за період з 2018 р. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в зв`язку з чим на підставі ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , уклали 22.09.2011 року договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Гринчук А.М. за реєстром № 2-3548. Відповідно до п.1 вищевказаного Договору позивач передав у власність відповідачу квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з вищевказаного договору, відповідач зобов`язувалась повністю утримувати позивача, забезпечувати його харчуванням, медикаментами та належним медичним обслуговуванням, необхідною допомогою, оплачувати комунальні послуги (п.5 Договору). Відповідно до п.7 вищевказаного Договору вартість матеріального забезпечення сторонами визначена у сумі 600,0 грн. 00 коп. щомісячно, а у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення. Згідно з п.11 вищевказаного Договору, цей договір може бути розірвано за згодою сторін в нотаріальній конторі, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2020 р. право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] із внесенням 06.08.2021 р. відповідно запису до Реєстру, реєстраційний номер майна: 34632114. Згідно отриманої судом від відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА у м.Києві довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.04.2020 р., відповідач [PERSON] з 30.04.2013 р. зареєстрована у вищевказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] . За наданими представником позивача документами [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні: в неврологічному відділенні клінічної лікарні № 15 Подільського району м.Києва - з 15.05.2019 р. по 27.05.2019 р.; неврологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 6 - з 04.06.2021 р. по 15.06.2021 р. Крім того, у виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги № 2 Подільського району м.Києва 31.03.2021 р., рекомендовано постійне спостереження лікаря та догляд. Відповідно до листа Державної прикордонної служби України від 23.03.2021 р. за вих.№ 91-10379/0/15-21, отриманого на ухвалу суду від 26.01.2021 р., відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованої території АР Крим відносно громадянки [PERSON] , [INFO] , в період з 01.01.2018 р. по 23.03.2021 р. (станом на 09.00 год.) в базі даних не виявлено. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , показала, що вона є головою ЖБК по будинку [ADDRESS] , в якому проживає дочка [PERSON] - [PERSON] , а з 2020 р. [PERSON] проживає разом у своєї дочки в квартирі, розташованій в їх будинку, лише [PERSON] здійснює догляд за своїм батьком. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , що є дочкою позивача, та [PERSON] , що є онуком позивача та племінником відповідача, показали, що з вересня 2019 р. [PERSON] потребує сторонньої допомоги після перенесеного інсульту, та в 2020 р. [PERSON] забрала батька до себе, який з цього часу проживає разом з ними в їх квартирі по [ADDRESS] , догляд за [PERSON] здійснює [PERSON] , вона купувала йому ліки під час перебування в лікарні та на теперішній час, забезпечує харчуванням. Додатково свідок [PERSON] показала, що її рідна сестра - відповідач по справі [PERSON] проживає десь під Москвою (конкретної адреси вона не знає), остання приїздила в Україну на тиждень в травні 2019 р. та на пару днів в січні 2020 р. У суду відсутні підстави ставити під сумнів факти, повідомлені свідками, їх показання підтверджуються вищевказаними письмовими доказами щодо стану здоров`я позивача. Статтею 744 ЦК України, якою визначено поняття договору довічного утримання (догляду), зазначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина 1 статті 749 Цивільного кодексу України). Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності, згідно з частиною 2 статті 749 Цивільного кодексу України. Відповідно до стаття 751 Цивільного кодексу України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, згідно частини 1 статті 755 Цивільного кодексу України. Положення ч.1 ст.755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У даних правовідносинах розірвання договору довічного утримання у судовому порядку у випадку невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін передбачені пунктом 11 Договору від 22.09.2011 р. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже наявність факту порушення зобов`язання є підставою позову, який повинен довести позивач у справі. Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором щодо забезпечення харчуванням та медикаментами, не надає допомоги. Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п. 1 ч. 1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідач відзив та свої докази на спростування доводів та доказів сторони позивача не надала, а тому суд виходить з доказів, які надані позивачем. У даних правовідносинах відповідачем не підтверджено виконання своїх обов`язків за договором довічного утримання від 22.09.2011 р. з травня 2019 р. (з часу перенесення позивачем інсульту), а позивачем підтверджено, що відповідач зі вказаного часу їх не виконує. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вищевказаний договір довічного утримання, укладений між сторонами підлягає розірванню, оскільки відповідач не виконує свої обов`язки за даним договором. Відповідно до частини 1 статті 756 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 840,8 грн., підтверджений квитанцією № 46 від 25.03.2021 р. На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 526, 610, 651, 755, 756 ЦК України,

Outcome: approved