Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 121 166,23 грн. та судовий збір. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.01.2017 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб з відкриттям рахунку № [NUMBER], відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання грошові кошти. Банк свої зобов`язання за укладеним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі. Однак, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.01.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 121 166,23 грн., що складається із простроченого кредиту у розмірі 92 644,76 грн., прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 26 086,97 грн. та прогнозовано нарахованих відсотків станом на 22.01.2019 року у розмірі 2 434,50 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була отримана відповідачем 23.04.2019 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне поштове повідомлення. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 13.01.2017 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети № 000100136649 та заяви-договору № 0001/195878-PR від 13.01.2017 року, на підставі чого відкрито поточний картковий рахунок № [NUMBER] в українській гривні (надалі по тексту - кредитний договір). Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як убачається з умов кредитного договору, ПАТ «Укрсоцбанк» відкрив [PERSON] кредитну лінію в сумі не більше 250 000,00 грн. строком на рік з можливістю його автоматичного продовження; процентна ставка за користування кредитною лінією визначена 38,00 % річних; порядок здійснення щомісячних та разових платежів, детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в Додатку № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною. ПАТ «Укрсоцбанк» виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу [PERSON] кредит у встановленому договором розмірі. Проте, відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та відсотків. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 22.01.2019 року у розмірі 121 166,23 грн., що включає: суму простроченого кредиту 92 644,76 грн., прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі 26 086,97 грн. та прогнозовано нараховані відсотки у розмірі 2 434,50 грн. ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу [PERSON] надсилав вимогу про усунення порушення за договором кредиту з повідомленням заборгованості станом на 22.01.2019 року у розмірі 118 731 грн. 73 коп., яка відповідачем виконана не була. Отже, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед [PERSON] , однак останній порушив порядок і строки виконання зобов`язань за кредитним договором та не повернув заборгованість за кредитом. У спростування викладених обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. Разом з тим, суд приймає до уваги наступне. За нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13). Позивач не надав жодного доказу та обґрунтувань в частині заявлених вимог у розмірі 2434,50 грн., зазначивши вказану суму, як прогноз нарахованих відсотків на 22.01.2019 року. За відсутності у матеріалах справи обгрунтованого розрахунку вказаної суми, що стягується, без наведення підстав такого стягнення, за наявності яких можна було б достеменно встановити факт застосування умов укладеного між сторонами правочину, суд позбавлений можливості перевірити правомірність нарахування позивачем вказаного боргу, що в свою чергу вказує і на недоведеність позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості у зазначеній частині позовних вимог. За викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по кредиту 92 644,76 грн. та прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 26 086,97 грн. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 882 грн. 39 коп. (97,99% (задоволена ціна позову) від 1921 грн.).

Outcome: partial