Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач, Банк) звернулось до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 128,00 грн. Також Банк просить стягнути з відповідача судові витратив розмірі 1921 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до Банку та підписав заяву №б/н від 24.03.2011, за якою отримав від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 6 600 грн. В порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та положень Заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які разом із заявою складають між Банком та відповідачем Договір про надання банківських послуг, що підтверджуються підписом останнього у Заяві, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 15.05.2019 дорівнює 15 128 грн, а саме: 4 270,36 грн - заборгованість за тілом кредита; 3 181,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 5 479,94 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1000 грн - нарахована пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 696,57 грн - штраф (процентна складова). Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення судом заочного рішення. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України, а саме, шляхом направлення за місцем його реєстрації судової повістки разом із копіями позовних документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення, відповідні поштові повідомлення повернуті на адресу суду із відмітками працівника пошти «за закінченням терміну зберігання». Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи приписи ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів; про заочний розгляд справи судом постановлена ухвала від 03.09.2019. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 24.03.2011 відповідачем з метою отримання кредитної картки заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», за змістом якої враховуючи яку, а також зміст розрахунку заборгованості за такою заявою (договором), відповідач висловив згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодився, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено ліміт 5 000 грн (а.с.12). За змістом доданої до позову довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна 30 днів пільгового періоду», за договором SAMDN500000042842964, укладеного із відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) 3%, обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа наступного місяці (а.с.13). До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/» (а.с.14-28). Відповідно до довідки Банку відповідачу в межах підписаного кредитного договору №б/н були видані такі кредитні картки: [NUMBER] терміном дії 02/15, [NUMBER] терміном дії 03/18, [NUMBER] терміном дії 07/21, [NUMBER] терміном дії 07/21.(а.с.67 зворотній бік). Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача (договір б/н), останньому було встановлено кредитний ліміт 300 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, та мав найбільший розмір з 20.08.2011 - 6600 грн, який в подальшому був зменшений до 5800 грн, а з 05.09.2018 став дорівнювати 0 (а.с.68). За випискою з карткового рахунку відповідача за період з 01.01.1999 по 06.08.2019 кредитний ліміт дорівнює 0, всього прихід «62 460,47 CR», всього розхід «79 349,32», відповідач користувався кредитними коштами Банку протягом 2011 - 2018 років, періодично сплачуючи заборгованість за наданим кредитом (а.с.58-67). Станом на 15.05.2019 заборгованість відповідача перед Банком відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.03.2011 дорівнює 15 128 грн, а саме: 4 270,36 грн - заборгованість за тілом кредита; 3 181,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 5479,94 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1000 грн - нарахована пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штраф (фіксована частина); 696,57 грн - штраф (процентна складова) (а.с.5-11). Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з таких норм права. Згідно зі статтями 526, 53, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що в порушення норм закону відповідач зобов`язання за укладеним ним з Банком договором (заявою-анкетою) належним чином не виконав, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредита (7451,49 грн, з яких 4 270,36 грн - заборгованість за тілом кредита, 3 181,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту) підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 6 600 грн. Сума в розмірі 851,49 грн. (7451,49 грн - 6600 грн) стягненню з відповідача не підлягає, оскільки, як вбачається з Довідки про зміну умов користування кредитом та обслуговування кредитної карти (а.с.68), найбільший розмір кредитного ліміту відповідачу був встановлений в розмірі 6600 грн, який в подальшому зменшений до 5800 грн. За банківським правом кредитним лімітом вважається максимальна сума кредиту, яку може видати банк позичальнику. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, письмових пояснень з приводу нарахованої до стягнення заборгованості за тілом (в тому числі простроченим) кредиту в розмірі 7 451,49 грн, з яких 4 270,36 грн - заборгованість за тілом кредита, 3 181,13 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, та після залишення позову без руху - не визначено, яким чином відповідач скористувався визначеними до стягнення кредитними коштами в розмірі 851,49 грн понад максимальний встановлений йому кредитний ліміт 6600 грн (7451,49 грн - 6600 грн). Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом (в тому числі простроченим) кредиту підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 6600 грн. Одночасно суд зазначає, що оскільки отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а згідно з ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача сум пені та штрафів задоволенню не підлягають, оскільки вони не зазначені в Анкеті-заяві позичальника. Суд не приймає до уваги в якості доказу Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна 30 днів пільгового періоду», за договором SAMDN500000042842964 з [PERSON] з огляду на таке. По-перше, така довідка не містить прізвища та ініціалів особи, яка її підписала, по-друге, довідка містить посилання на договір SAMDN500000042842964, проте ані Анкета-заява, розрахунок заборгованості та Довідка про зміну умов кредитування з випискою з карткового рахунку, надані позивачем, ані позовна заява та письмові пояснення позивача від 08.08.2019 не містять жодних посилань на номер договору SAMDN500000042842964. Натомість наведені документи містять зазначення про те, що між позивачем та відповідачем укладений договір від 24.03.2011 без номеру («№б/н»). Посилання позивача на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг є безпідставними, оскільки вони не підписані боржником. Умови та Правила надання банківських послуг Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Матеріали даної справи не містять підтверджень, що саме надані до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, суд не приймає до уваги посилання позивача на приписи долучених до позову Витягу з Тарифів та Витягу з Умов. При цьому суд враховує положення ч.6 ст.81 ЦПК України, за якими доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Також суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, позовна заява Банку підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 15 128 грн, задоволено позов в сумі 6 600 грн, що складає 43,6 %; судовий збір сплачений позивачем при подачі позову, дорівнює 1921 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 837,56 грн (43,6% від 1921 грн).

Outcome: partial