Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 21.12.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2019 року має заборгованість - 231935,62 грн., яка складається з наступного: - 2908,21 грн. - заборгованість за кредитом; - 227094,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1932,82 грн. - заборгованість за пенею та комісією; Зазначають, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише певної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину заборгованості за кредитом. Просять суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 139550,61 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2908,21 грн., та часткової заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 136642,40 грн. зам період з 21.12.2010 року по 29.04.2019 року. У відповіді на відзив відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що нею останній платіж був зроблений у лютому 2014 року. З вересня 2018 року з призначеної їй пенсії проводилося утримання заборгованості на підставі постанови державного виконавця Слов`янського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у межах виконавчого провадження № 55512702. За період з вересня 2018 року по жовтень 2019 року з її пенсії в рахунок погашення заборгованості перед позивачем було утримано 4230,21 грн. Наполягає на тому, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки строк для пред`явлення вимоги про стягнення грошових коштів по кредитному договору сплинув 21.12.2013 року. Умовами та правилами надання банківських послуг розділу 2.1.1 «Загальні положення», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП - 2010-256 визначено, що карта діє до останнього місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти включно. Враховуючи, що відповідно до умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Крім того, позивачем не скасовано пеню, нараховану на основну суму заборгованості відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» повністю. У відповіді на відзив представник позивача наполягає на правомірності заявлених АТ КБ «Приватбанк» позовних вимог, зазначивши, що заборгованість за відсотками нарахована правильно, згідно з Тарифами банку, розміщеними на офіційному сайті Банку, які складають договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка. Щодо нарахування пені всупереч вимогам Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зазначають, що оскільки договір був оформлений 21.12.2010 року, остання звірка паспортних даних здійснювалася саме при укладенні, тому при подачі позову у банка була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач. Банк, не маючи доступу до інформації про місце перебування, проживання боржника станом на 14 квітня 2014 року фактично не мав підтверджуючих документів для прийняття рішення про зупинення нарахувань. На сьогоднішній день відповідач до позивача з приводу списання штрафних санкцій не звертався. Щодо строків позовної давності зазначають, що по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлений кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального місячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами або поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Верховний Суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань за кредитами, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року по справі 6-1 цс14 та 18.06.2014 року по справі 6-61-цс14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 11/2017 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 24.02.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем не пропущений. Поросять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. При зверненні до суду з вказаним позовом не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» з підстав, наведених у відповіді на відзив. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 21.12.2010 року відповідач [PERSON] підписала заяву, згідно з текстом якої його ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані у письмовому вигляді, що підтверджується її особистим підписом. Також, відповідач ознайомилася з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підтверджується її підписом. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданому Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції, відповідач 09.08.2013 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Отже, 21.12.2010 року відповідача було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредитної картки «Універсальна» та з відсотковою ставкою 3% місячних, тобто 36% річних. Факт отримання кредитної картки та обізнаність щодо розміру відсоткової ставки на момент укладення даного договору відповідачем не заперечується. Таким чином, суд вважає, що відповідач був обізнаний про умови кредитування, порядок розрахунків за кредитом, погодився на умови кредитування за карткою «Універсальна». Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав. Позивач зазначає, що у зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором станом 30.11.2019 року відповідач має заборгованість - 231935,62 грн., яка складається з наступного: - 2908,21 грн. - заборгованість за кредитом; - 227094,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1932,83 грн. - заборгованість за пенею. Стягнення вказаної заборгованості з відповідача на користь позивача проводилася на підставі виконавчого напису нотаріуса. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання - задоволені. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 22.09.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості, що виникла по кредитному договору б/н від 21.12.2020 року в розмірі 37834,55 грн. та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в розмірі 1800,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення суду набуло законної сили 08.10.2019 року. Під час виконання виконавчого напису в межах відкритого у Слов`янському міському відділі державі виконавчої служби виконавчого провадження № 55512702, з пенсії відповідача провадилися стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором на користь АТ КБ «Приватбанк» на підставі постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.07.2018 року ВП № 55512702, що підтверджується листом Слов`янського об`єднаного УПФУ Донецької області від 29.10.2019 року № 373/Р-14-01.14. Загальний розмір утриманих грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором становить 4230,21 грн., які слід врахувати при визначенні розміру заборгованості відповідача перед позивачем. Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до зазначених населених пунктів належить м. Слов`янськ Донецької області. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на момент укладання договору і в теперішній час, зареєстрований у м. Слов`янську Донецької області, що підтверджено довідкою відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради, суд приходить до висновку, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховані штрафи за період з 14 квітня 2014 року. Отже, враховуючи вищенаведені вимоги Закону, в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідач пені, слід відмовити. Вирішуючи питання щодо стягнення процентів з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору сторони домовились про сплату відповідачем процентів у розмірі 36% на рік. Однак, протягом дії кредитної картки процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила у період: - 3 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року - 30 % річних; - з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8 % річних; - з 1 квітня 2015 року - 43,2 % річних. Судом встановлено, що збільшення відповідачем процентної ставки за користування відповідачем кредитними коштами відбувалось з порушенням вимог законодавства. Відповідач не був письмово повідомлений банком про збільшення процентної ставки, з ним не підписувались будь які угоди щодо цього. Таким чином, збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника. Тому такі дії АТ КБ «Приватбанк» є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Отже, відповідач має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом не з розрахунку 43,20% річних, оскільки збільшення процентної ставки в односторонньому порядку банком без згоди позичальника є незаконною, а з розрахунку 36% річних, як було обумовлено сторонами на час укладення кредитного договору. Крім того, у своєму відзиві на позов відповідач наполягає на тому, що позивачем пропущений строк звернення до суду, обставину перевипуску картки не визнає, наполягає на тому, що строк дії договору сплив 21.12.2013 року. Норми ЦПК України покладають на сторони обов`язок надання доказів у справі безпосередньо до суду. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 13, 83 ЦПК України.) Як зазначає позивач, на підставі заяви відповідача, банком був відкритий картковий рахунок № [NUMBER] та, в подальшому, кредитна картка відповідачу була перевипущена, строк перевипущеної картки до останнього дня 11/2017 року. Відповідної довідки, на яку посилається представник позивача у відповіді на відзив, фотокартки відповідача з перевипущеною кредитною карткою, тощо, всупереч вимогам ст. ст. 12, 83 ЦПК України, суду не надано. Відповідач [PERSON]. факт отримання перевипущеної картки заперечує. Проте, як видно з виписки банку за договором б/н обліковувалися декілька карток - [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . При цьому остання операція, яка свідчить про фактичне користування карткою [NUMBER] датована 24.12.2014 року (поповнення картки в терміналі самообслуговування на суму 200,00 грн.). Операції по рахунку, проведені після цієї дати є виключно банківськими операціями - нарахування та списання відсотків, штрафів, пені. Таким чином, приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач користувалася карткою [NUMBER] 24.12.2014 року та до цієї дати, суд вважає за можливе погодитися зі ствердженням представника позивача, що кредитна картка відповідачу була дійсно перевипущена у 2014 році. Виходячи з наведеного, суд не може прийняти до уваги заяву відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності та відмови в задоволенні позову з цієї підстави. Одночасно, суд не погоджується з розміром нарахованих відсотків за кредитним договором, виходячи з наступного. Як видно з розрахунку заборгованості, станом на 22.04.2014 року заборгованість відповідача за відсотками становить 71,69 грн. Однак, починаючи з 22.04.2014 року розмір суми заборгованості за відсотками вочевидь не відповідає реальному розміру відсотків, які повинні були нараховуватись, виходячи з положень кредитного договору та із застосуванням встановленою процентної ставки - 36 % річних, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне здійснити перерахунок заборгованості по процентам, виходячи з такої формули: (сальдо заборгованості х процентну ставку : 360 х кількість днів у місяці). Виходячи з зазначеної вище формули, розмір заборгованості за відсотками становить: - 22.04.2014 року по 30.04.2014 року - 23,96 грн., - з 30.04.2014 року по 31.05.2014 року - 89,85 грн., - з 31.05.2014 року по 30.06.2014 року - 88,24 грн. - з 30.06.2014 року по 31.07.2014 року - 88,24 грн., - з 31.07.2014 року по 07.08.2014 року - 19,93 грн. - з 07.08.2014 року по 12.08.2014 року - 14,40 грн. - з 12.08.2014 року по 27.08.2014 року 43,07 грн. - з 27.08.23014 року по 25.09.2014 року - 84,12 грн. - 30.09.2014 року - 2,87 грн., - з 01.10.2014 року по 13.10.2014 року - 34,67 грн., - з 13.10.2014 року по 30.11.2017 року (сальдо поточної + простроченої заборгованості не змінюється) - 3329,90 грн. Загалом сума заборгованості за відсотками за кредитним договором станом на 30.11.2017 року складає - 3890,94 грн. Суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування Приймаючи до уваги, що суду не надано доказів дії кредитного договору після 30.11.2017 року (доказів, які б свідчили про подальший перевипуск кредитної карти), суд доходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредиту з 01.12.2017 року по 30.11.2019 року, слід відмовити. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача за даним кредитним договором підлягає: ?2908,21 грн. - заборгованість за кредитом; ?3890,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а загалом 6799,15 грн. Однак, як встановлено в судовому засіданні, з пенсії відповідача провадилися стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором на користь АТ КБ «Приватбанк» на підставі постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.07.2018 року ВП № 55512702, що підтверджується листом Слов`янського об`єднаного УПФУ Донецької області від 29.10.2019 року № 373/Р-14-01.14. Загальний розмір утриманих грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором становить 4230,21 грн. Вказану суму слід відрахувати з загального розміру заборгованості, тобто остаточний розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 21.12.2010 року становить 2568,94 грн. Отже позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 2568,94 грн. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 38,70 грн. (2102 грн. - сплачений судовий збір * 1,84 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 38,70 грн.

Outcome: partial