Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11 липня 2011 року, у зв`язку з невиконанням з її сторони умов кредитного договору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11 липня 2011 року [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 03 березня 2020 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, «Умов та Правил надання банківських послуг», «Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 30 червня 2020 року існує заборгованість - 14 139,56 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 235,82 грн., 9 835,05 грн. - відсотки за користування кредитом, заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 4 068,69 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 14 139,56 грн., що що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 235,82 грн., 9 835,05 грн. - відсотки за користування кредитом, заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 4 068,69 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 2 102,00 грн. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження, визначено проводити розгляд справи з викликом осіб. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення рішення у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою вказаною в позовній заяві: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, в який вказано, що відповідач за вказаною адресою не значиться. Судові повістки повертаються до суду з відміткою «адресат не проживає». Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Після оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. 11 липня 2011 року відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Також Відповідачем [PERSON] 11 липня 2011 року підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої заначено: Базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів в році) UAH - 2,5 %; розмір щомісячного платежу (враховуючи плату за користування кредитних коштів в звітний період) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн/10$ і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступний за звітним; Процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого збільшення ліміта кредитування UAH - базова. Судом встановлено, що 11 липня 2011 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, але в ній відсутня інформація про те, що відповідач просила їй видати саме кредитну картку «Універсальна» 55 днів пільгового періоду».Також сума бажаного кредитного ліміту в документах не визначалася: в змісті Анкети-заяви графа «Бажаний кредитний ліміт» - не заповнена. Таким чином, розмір кредиту сторонами неузгоджувався. Долучені Позивачем до позову Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування і є тими самими Умовами та Правилами та Тарифами, які надавалися Відповідачу для ознайомлення. Надана Позивачем до позову Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 11 липня 2011 року не містить таких істотних умов договору як сума кредиту, процентної ставки та умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме приєднані до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов були надані Відповідачу на ознайомлення, що вона з ними ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, і що саме вони є складовими договору, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Як вбачається із наданої виписки за договором № б/н станом на 30 червня 2020 року 11 липня 2011 року встановлено кредитний ліміт 300 грн., та 11 липня 2011 року збільшено кредитний ліміт на суму 500 грн., 21 серпня 2011 року збільшено кредитний ліміт на суму 600 грн., 21 грудня 2011 року кредитний ліміт було зменшено до 560 грн., 11 січня 2012 року кредитний ліміт було зменшено до 350 грн., 23 січня 2012 року кредитний ліміт було зменшено до 350 грн., 05 вересня 2012 року кредитний ліміт було зменшено до 240 грн., 07 листопада 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.52. Договору - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяється на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками та пенею. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 липня 2011 року, посилався на довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», умовами кредитування відповідача є: базова процентна ставка на місяць складає 2,5%; пеня складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 дорівнює базова ставка за договором/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. З виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала з картки кошти та поповнювала картку в період з 13 липня 2011 року по 03 березня 2020 року. Останній платіж [PERSON] було здійснено 03 березня 2020 року в розмірі 100 грн шляхом внесення готівки через відділення АК КБ «ПриватБанку». Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем виконані свої зобов`язання та надано відповідачу кошти, натомість відповідач свої зобов`язання не виконав, з огляду на що в нього утворилася заборгованість в розмірі 235,82 грн за тілом кредиту. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відсоткова ставка, встановлена в довідці про умови кредитування в розмірі 2,5 % в місяць не підвищувалась. З матеріалів справи відомо, що відповідно до заяви [PERSON] від 11 липня 2011 року сторонами визначено процентну ставку у розмірі 2,5 на місяць. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Враховуючи, що строк дії виданої позичальнику кредитної картки було встановлено до листопада 2014 року включно, то відповідно банк має право на стягнення з відповідача відсотків, нарахованих станом на дату закінчення строку дії картки (у межах строку дії договору) по листопад 2014 року включно. Отже, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 30% річних є обґрунтованими, оскільки вони передбачені умовами договору, укладеного між сторонами, що узгоджується з вимогами ст. 1048 ЦК України, але обмежені строком дії картки. Відповідно до наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості [PERSON] з урахуванням відсоткової ставки, передбаченої умовами укладеного між сторонами кредитного договору, а саме 30 % річних. Так, станом на листопад 2014 року заборгованість по відсотках згідно наданого розрахунку заборгованості становить 514,90 грн, і саме такий розмір відсотків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені слід врахувати наступне. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту в розмірі 235,82 грн та процентами в розмірі 514,90 грн, на вказану суму заборгованості (750,72 грн) слід нараховувати пеню. З урахуванням того, що наданий суду розрахунок заборгованості по пені проведений з урахуванням відсотків, нарахування яких проводилося після закінчення строку дії картки, а позивачем на пропозицію суду надати інший розрахунок, такий не надано, судом самостійно проведено розрахунок заборгованості по пені. За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи\~\~у договорі. Як вбачається із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», умовами кредитування відповідача є: базова процентна ставка на місяць складає 2,5%; пеня складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 дорівнює базова ставка за договором/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. Таким чином, у відповідча перед позивачем за станом на час закінчення строку дії кредитної картки заборгованість за пенею становила 1\~368,69 грн. За період з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2020 року (включно) /дата, за станом на яку позивач спросить стягнути заборгованість/ пеня становить: Грудень 2014 року /пеня 1 (в подальшому П1) 31 день прострочення х 0,083 грн. /сума розрахована виходячи з того, що базова ставка становить 2,5% місяць/30 за кожен день спрострочення/ = 2,58 грн; пеня 2 (в подальшому П2) 1% заборгованості, що становить 7,50 грн, але за умовами кредитування такий розмір становить 30,00 грн.; разом П1 та П2 становить 32,58 грн. 2015 рік: П1 365*0,083 грн.=30,30 грн; П2 30*12=360 грн; П1+П2=390,30 грн 2016 рік: П1 366*0,083 грн.=30,38 грн; П2 30*12=360 грн; П1+П2=390,38 грн 2017 рік: П1 365*0,083 грн.=30,30 грн; П2 30*12=360 грн; П1+П2=390,30 грн 2018 рік: П1 365*0,083 грн.=30,30 грн; П2 30*12=360 грн; П1+П2=390,30 грн 2019 рік: П1 365*0,083 грн.=30,30 грн; П2 30*12=360 грн; П1+П2=390,30 грн 2020 рік: П1 182*0,083 грн.=15,11 грн; П2 30*6=160 грн; П1+П2=175,11 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 3\~527,96 грн (1\~368,69 грн + 2\~159,27 грн /пеня за період з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2020 року/). Отже, загальна сума заборгованості, з урахуванням заборгованості по тілу кредиту, процентів та пені, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 11 липня 2011 року, становить 4\~278,68 грн, з яких: 235,82 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 514,90 грн. заборгованість по відсоткам, 3\~527,96 грн - пеня. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial