Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивував, що 10 вересня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СL- 218399, згідно з яким відповідачці [PERSON] було надано кредит в сумі 100\~000,00 грн на строк до 09 березня 2021 року на поточні потреби позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед АТ «УкрСиббанк», за процентною ставкою 55% річних. Позичальник свої зобов`язання належним не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 26 травня 2021 року становить 104 572,05 грн, з яких: 69\~820,49 грн - заборгованість за тілом кредиту, 34\~751,56 грн - заборгованість за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки договір було укладено в інтересах сім`ї. При цьому вказує, що з підписаної відповідачем [PERSON] анкети-заяви слідує, що з 11 вересня 1982 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що також підтверджується штампом у її паспорті про реєстрацію шлюбу з [PERSON] . Позивач зазначає, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за вказаним кредитним договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. З огляду на зазначене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору, а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн та 10\~457,20 грн витрат на правничу допомогу. Відповідачі правом на відзив не скористалися. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у відсутність представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомили, відзиву не надали, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 10 вересня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СL-218399, згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 100\~000,00 грн на строк до 09 березня 2021 року на поточні потреби позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед АТ «УкрСиббанк». Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку: на поточні потреби в сумі 77458,63 грн на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у відділенні АТ «Кредобанк» по вул.Пирогова,78а в м. Вінниці, та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «УкрСиббанк» по кредитному договору №94691032000 від 22 серпня 2018 року в сумі 22541,37 грн на рахунок № [NUMBER] . Згідно із п. 4.1 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 55 % річних. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом факт/360 ( фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною в п. 4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. Позивач свої зобов`язання виконав. Отримання в позику відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 100000,00 грн підтверджується меморіальним ордером №52260392 від 10 вересня 2019 року, меморіальним ордером №52260369 від 10 вересня 2019 року, а також випискою про рух коштів по рахунку за період з 10 вересня 2019 року по 26 травня 2021 року. Позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 26 травня 2021 року становить 104 572,05 грн, з яких: 69\~820,49 грн - заборгованість за тілом кредиту, 34\~751,56 грн - заборгованість за відсотками. Дана сума\~заборгованості встановлена\~на підставі\~наданих доказів\~і ніким\~не оспорюється. Вимоги позивача про повернення суми заборгованості залишені поза увагою. Зважаючи на невиконання позичальником своїх зобов`язань права позивача є порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, в добровільному порядку заборгованість не погашена, а тому сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку. Щодо стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, то такі вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Правовий аналіз\~частини четвертої\~статті\~65\~СК України\~дає підстави\~для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2019 року (справа № 638/20603/16, провадження № 61-26089св18) та від 08 квітня 2020 року (справа № 361/7130/15-ц, провадження № 61-1843св20). Як слідує з матеріалів справи, договір поруки з [PERSON] не укладався, письмову згоду на укладення кредитного договору він не надавав. Мета отримання кредиту - поточні потреби позичальника та погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника. Належних і допустимих доказів того, що кредитний договір укладено в інтересах сім`ї та отримані позичальником грошові кошти були витрачені саме в інтересах сім`ї, позивач суду не надав. Посилання позивача на умови анкети заяви, де позичальник підтвердила, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя, не свідчить про те, що вона укладала договір в інтересах сім`ї та витратила їх в її інтересах. Вказані твердження є припущеннями. Отже не має правових підстав кваліфікувати [PERSON] як зобов`язану особу (боржника) за укладеним [PERSON] кредитним договором. Посилання позивача на судову практику, висловлену у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 205/5882/18 суд не бере до уваги, оскільки у кредитному договорі зазначено ціль кредиту - на поточні потреби та погашення кредитної заборгованості позичальника, тобто [PERSON] , що не підтверджує того, що указаний кредитний договір було укладено в інтересах сім`ї відповідачів. Таким чином, в задоволенні позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача [PERSON] слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання допомоги. Оскільки в матеріалах справи містять лише договір про надання правничої допомоги від 11 лютого 2019 року, без додатків, тобто відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання допомоги, суд не може визначити розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, а тому відсутні підстави для їх стягнення. Судовий збір відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~підлягає стягенню з відповідача [PERSON] в частині задоволених позовних вимог щодо неї, тобто 1135 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial