Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18385,83 грн. за кредитним договором № б/н від 16.09.2005 та судовий збір. В обгрунтування позову вказав, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 16.09.2005 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформовано про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 30.06.2020 має заборгованість у сумі 18385,83 грн., яка складається з наступного: 5631,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12754,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 0,00. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 0,00 грн. - заборгованість за комісією. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Представник позивача у заяві зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач у судове засідання, не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі. Також відповідачем було подано відзив на позовну заяву від 06.11.2020 та заяву від 06.11.2020, в якій просить суд застосувати загальну позовну давність до вимог АТ КБ «Приватбанк» та відмовити повністю у задоволенні позову Враховуючи викладене суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідачем до суду було надано відзив на позов, згідно якого відповідач визнає позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 5631,33 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 16.09.2005 по серпень 2016 року у розмірі 1660,61 грн. а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 01.09.2016 по 30.06.2020 років не визнає, посилаючись на те, що у його підписаній заяві від 16.09.2005 року процентна ставка по кредиту зазначена у розмірі 3%, також зазначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки, тобто строк кредитного договору є до серпня 2016 року включно, а банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 30.06.2020, тобто за межами дії кредитного договору, посилаючись на Умови та Правила надання банківських послуг, які не підписані ним. Відповідач вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який не підписаний ним, не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між ним та АТ КБ «ПриватБанк» 16.09.2005 шляхом підписання однієї заяви, а тому відсутні підстави вважати, що він з АТ КБ «ПриватБанк» обумовив у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами після спливу строку кредитного договору. Відповідач в обґрунтування заяви щодо застосування позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк» вказав, що він дійсно 16.09.2005 року було підписано заяву згідно якої отримав кредитну картку АТ КБ «Приватбанк». Строк останньої поновлюваної кредитної картки закінчився в серпні 2016 року, яку він не поновлював, що підтверджується довідкою Банку, тобто строк кредитного договору закінчився в серпні 2016 року включно. Після закінчення строку кредитної карти, відповідач не здійснював ніяких операцій щодо повернення коштів по даному кредитному договору. Відповідач також зазначив, що відповідно до його заяви від 16.09.2005, його кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі починається після несплати чергового платежу, щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Відповідач обґрунтовуючи заяву, посилався також на висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 19.02.2020 по справі №740/1361/18, від 04.06.2020 по справі №199/1795/16-ц та від 08.09.2020 по справі №752/7739/18 провадження №61-7723св19. Представником АТ КБ «ПриватБанк» було подано до суду відповідь на відзив, згідно якого банк просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування у відповіді на відзив та матеріали позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] 16.09.2005 з метою отримання кредитної картки заповнено та підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк». У заяві позичальника від 16.09.2005 базова процентна ставка зазначена у розмірі 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Матеріали справи містять виписку з особового рахунку та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача, з якої вбачається рух коштів за виданими кредитними картками та встановленим кредитним лімітом 7600 грн, який збільшувався до 10010 грн., а також довідку Банку згідно якої відповідач отримав кредитну картку згідно підписаної заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» від 16.09.2005 зі строком дії картки до серпня 2016 включно. Також в матеріалах справи наявний витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем. З наданого банком розрахунку вбачається, що [PERSON] станом на 30 червня 2020 року має заборгованість у сумі 18385,83 грн., яка складається з наступного: 5631,33 грн. - заборгованість за кредитом; 12754,50 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за пенею; 0,00 грн. - заборгованість за комісією. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 16.09.2005 базова процентна ставка зазначена у розмірі 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в році, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитом відповідно до Умов. Тобто відсотки за користування кредитом є договірними. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання з погашення боргу за кредитним договором, не здійснив платежів для повного погашення кредитної заборгованості на рахунки позивача, що не спростовано відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Отже, суд зазначає, що після закінчення строку дії останньої перевипущеної картки, а саме строк дії картки до 31.08.2016 включно, закінчився строк кредитування, у зв`язку з чим вимоги Банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом починаючи з 01.09.2016 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо застосування загальної позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк» суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Судом встановлено, що строк останньої поновлюваної кредитної картки закінчився в серпні 2016 року, а банк звернувся до суду 08.10.2020, тобто трирічний строк позовної давності по даній справі розпочався з 01.09.2016 та закінчився цей строк 01.09.2019. Банк не просив поновити строк позовної давності, тому заява [PERSON] від 06.11.2020 про застосування позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з нього заборгованості за кредитом у розмірі 18385,83 грн. підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Outcome: dismissed