Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в загальному розмірі 12028,44 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 28.04.2014 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими Кредитним договором, яким в тому числі передбачено право банку проводити зміни Тарифів, а також умов обслуговування рахунків. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом 15.07.2019 року складає 12028,44 грн., з яких: 1759,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2596,85 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5273,59 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1350,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 548,97 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.09.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судові засідання 28.10.2019 року, 09.01.2020 року, 10.03.2020 року не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, в позовній заяві, а також клопотанні, просив суд розглядати справу за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання 28.10.2019 року, 09.01.2020 року, 10.03.2020 року не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачем відповідно до анкети-заяви позичальника [PERSON] від 28.04.2014 року, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 2000,00 грн. Відповідач згідно анкети-заяви підтвердив, що він згодний з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач також підтвердив, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодний з його умовами. Відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів згідно умов Договору. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконав, станом на 15.07.2019 року складає 9629,47 грн., з яких: 1759,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2596,85 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5273,59 грн. - пеня за прострочене зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст.611, ч.1 ст.612 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те ж саме порушення, то вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача одночасно штрафу і пені, а саме: 5273,59 грн. - пені за прострочене зобов`язання; 1350,00 грн. грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 549,30 грн. - штрафу (процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15. За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. в розмірі 1350,00 грн., штрафу в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 549,30 грн. (процентна складова), в зв`язку з чим суд відмовляє у вказаній частині позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.04.2014 року в загальному розмірі 9629,47 грн., яка складається з наступних складових: 1759,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2596,85 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5273,59 грн. - пеня за прострочене зобов`язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1537,87 грн.

Outcome: partial