Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

\~ \~ АТ КБПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 16.12.2010 року між банком та [PERSON], укладено кредитний договір (підписана заява) б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30.09.2018 року утворилась прострочена заборгованість по кредиту, в сумі 135861,51 грн., а саме: -1723,48 грн. - заборгованість по тіло кредиту; -128426,78 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; -5711,25 грн. - заборгованість за пенею та комісією. При цьому, позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від (боржника) відповідача повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 112268,64 грн., яка складається з наступного: -1723,48 грн. заборгованість по тіло кредиту; -110545,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 16.12.2010 року по 30.07.2018 року. Загальна сума заборгованості складає 112268,64 грн., яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку. \~ Крім того просять стягнути з відповідача 1921 грн.00 коп. сплаченого судового збору. \~ \~ Представник позивача в судове засідання не явився. про розгляд справи повідомлений належним чином, надав до матеріалів поовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязів.( а.с.43) Відповідач [PERSON], в судове засідання не явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала, прохає застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.12.2010 року між АТ КБ Приватбанк та [PERSON], укладено кредитний договір (підписана заява) б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ( а.с.9-34). Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість за кредитним договором від 16.12.2010 року станом на 30.09.2018 року складає 112268 грн.,64 коп., з яких: 1723,48 грн. заборгованість по тіло кредиту;110545,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 16.12.2010 року по 30.07.2018 року. (а.с.6-8) Згідно ч.1 ст.1054\~ЦК України позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити інші платежі у розмірах та на умовах, встановлених договором. У відповідності до ч.1 ст.526\~ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.549\~цього Кодексу у разі порушення зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Судом встановлено, що відповідач користувався платіжною карткою та часково здійснював погашення заборгованості за кредитом, що мається відображення у наданому позивачем розрахунку заборгованості остання проплата відповідачем здійснена 22.09.2015 року в сумі 20 грн. 63 коп.. (а.с.9) Згідно ст.256 та ст.257\~ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261\~цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.4 та ч.5 ст.267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до ч.1 ст.266\~ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Матеріалами справи встановлено, що першим днем невиконання зобов'язання по поверненню кредиту було 23.09.2015 року, з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності, він закінчився через три роки 23.09.2018 року. Згідно штампу поштового відділення (а.с.44), вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» пред'явив позов 24.01.2019 року, тобто після закінчення строку позовної давності. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» пред'явив позов після спливу строку позовної давності, після 22.09.2018 року. При цьому, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження обставин, які перешкодили АТ КБ «Приватбанк» вчасно пред'явити позов. Зважаючи на це, підстави для поновлення позивачу строку позовної давності відсутні. Тому, суд вважає, що у зв'язку зі спливом строку позовної давності належить відмовити АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі в сумі\~\~- 1921,00 грн..

Outcome: dismissed