Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 21422,25 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 09.10.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачем зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість в сумі 21422,25 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 914,54 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 15811,41 гривень, заборгованості за пенею в сумі 3200,00 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в сумі 996,30 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення 21.01.2019 року оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 09.10.2012 року АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом на суму 1500,00 гривень в обмін на зобовязання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків у зазначені строки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг позичальник дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту відповідач порушив і станом на 30.04.2018 року відповідно до розрахунку позивача створив заборгованість в сумі 21422,25 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 914,54 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 15811,41 гривень, заборгованості за пенею в сумі 3200,00 гривень, штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) в сумі 996,30 гривень. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено витягом з тарифів обслуговування кредитних карт та Умовами та правилами надання банківських послуг, наданими позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, заявлені позивачем вимоги є обґрунтовані, оскільки відповідач порушив зобовязання за кредитним договором, який не повертає. Однак не відповідає вимогам закону й вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення зобовязання у виді одночасного стягнення штрафу та пені оскільки це має ознаки притягнення до відповідальності двічі за одне й те ж саме правопорушення. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування статті 61 Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу), відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1 статті 61 Конституції України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині стягнення штрафу у розмірі 500,00 гривень (фіксована частина) та 996,30 гривень (процентна складова) належить відмовити. Застосування лише одного виду відповідальності за порушення умов кредитного договору у вигляді пені не суперечить закону. Виходячи з встановленого, з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 914,54 гривень, заборгованість по відсоткам в сумі 15811,41 гривень, заборгованість за пенею в сумі 3200,00 гривень, а всього суму заборгованості, яка становить 19925,95 гривень, та понесені витрати позивачем у справі по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial