Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

В березні 2013 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому просять визнати за ними право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. В позові зазначають, що [PERSON] за життя залишив заповіт, посвідчений 06.06.1996 року, на все майно, належне йому на день смерті на користь [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після його смерті [INFO] року шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном. 11.12.2001 року до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON], яка вказує, що вона є донькою спадкодавця [PERSON], тому просить «записати її як спадкоємицю». [INFO] року [PERSON] померла, заповіт за життя не залишила. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її чоловік та син - позивачі по справі, оскільки на момент смерті вони постійно проживали з [PERSON] та були зареєстровані за однією адресою. Ізмаїльською державною нотаріальної конторою було відмовлено [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтв про право власності, оскільки заяву про прийняття спадщини надала [PERSON], донька [PERSON] Проте позивачі вважають, що вона не прийняла спадщину, оскільки заяву про прийняття спадщини вона не оформила належним чином. З огляду на вказане, позивачі зазначають, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла та права на неї не має. У зв'язку з зазначеним позивачі просять визнати за кожним з них по 1/2 частині житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Вислухавши пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належав будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1979 року №1-2560 (а.с. 22-23). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.06.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 11). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Отже, після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадянським організаціям. За життя спадкодавець [PERSON] залишив заповіт, зареєстрований за №1/1809, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 06.06.1996 року, на все майно, яке на день смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось на [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. (а.с. 35-37) Не встигнувши оформити належним чином своїх спадкових прав [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.08.2011 року (а.с. 16). Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя спадкодавець заповіту не залишив, що підтверджено витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 32939828 від 25.12.2012 року, згідно якого, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня (а.с. 17). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON], чоловік померлої, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим бюро записів актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області 19.01.1970 року (а.с. 6) та син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом (бюро) запису актів громадянського стану м. Стаханов Ворошиловградської області (а.с. 9), які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та звернулися до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину (а.с. 35-37, 99-100) Листом Ізмаїльської державної нотаріальної контори №3557/02-14 від 25.12.2012 роз'яснено [PERSON] та [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що після померлого [PERSON] спадкоємиця за законом, згідно ст. 535 ЦК України 1963 року, - дочка померлого [PERSON], яка прийняла спадщину після [PERSON], подала заяву поштою про прийняття спадщини від 11.12.2001 року (спадкова справа 1751 від 11.12.2001 року), яка не належним чином була оформлена, справжність підпису на ній не було нотаріально засвідчено (а.с. 10). У відповідності до п. 110 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №128/5 від 14.06.1994 року заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї та про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі. Справжність підпису на таких заявах повинна бути нотаріально засвідченою. Засвідчувати справжність підпису на заяві не потрібно у випадку, коли така заява подається спадкоємцем до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. У цьому випадку державний нотаріус встановлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві, де зазначає найменування документа, що посвідчує особу заявника, номер та дачу його видачі, найменування установи, підприємства, організації, яка його видала, рік народження спадкоємця. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається державним нотаріусом, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до державної нотаріальної контори. Листом Ізмаїльська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про те, що необхідно звернутися до будь-якої нотаріальної контори та належним чином оформити заяву та надіслати до Ізмаїльської державної нотаріальної контори, однак вона ці вимоги не виконала. (а.с. 38) Також 19.07.2010 року та 06.10.2010 року Ізмаїльська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON], що необхідно з'явитися до нотаріальної контори або надати довіреність для оформлення спадкових справ після смерті [PERSON] (а.с. 40-41) [PERSON] чи її представник до Ізмаїльської державної нотаріальної контори не з'явилися, належним чином заяву не оформила. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON], подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка не належним чином була оформлена, справжність підпису на ній не було нотаріально засвідчено, отже вона не прийняла належним чином спадщину після смерті [PERSON] Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved