Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15891,38 гривень. В позовній заяві зазначено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 05.05.2016 року відповідач отримала кредит у розмірі 3678,51 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачем зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувалися, неналежно сплачувалися внески на погашення заборгованості за кредитом. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 02.09.2018 року має заборгованість в сумі 15891,38 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5678,26 гривень, заборгованості по процентах в сумі 1258,05 гривень, заборгованості за пенею в сумі 5276,55 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 3678,52 гривень. Просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. Справу розглянути за відсутності представника позивача. З 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнає частково, оскільки позивач застосовує подвійну неустойку ( пеню та штраф), просила не застосовувати подвійні штрафні санкції. Також просила розгляд справи провести за її відсутності. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 05.05.2016 року АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом на суму 3678,51 гривень в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Наявність договірних відносин та їх порушення відповідачем підтверджено Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 05.05.2016 року, Умовами та правилами надання банківських послуг, розрахунком сум заборгованості та випискою по особовому рахунку, наданими позивачем (а.с. 9, 10-33, 51, 52). Відповідно до довідки позивача строк дії кредитної картки встановлено до 02/2019 року. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 02.09.2018 року відповідач має заборгованість в сумі 15891,38 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5678,26 гривень, заборгованості по процентах в сумі 1258,05 гривень, заборгованості за пенею в сумі 5276,55 гривень, штрафу (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 3678,52 гривень. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідач порушила свої зобов'язання за кредитним договором оскільки не здійснювала обов'язкового щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитом та відсотків за користування ним, а також щодо повного повернення кредиту та відсотків по закінченню строку кредитування, що має наслідком примусове стягнення заборгованості, а також застосування передбаченої договором відповідальності за порушення зобов'язання. Разом з тим, вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення зобов'язання у виді одночасного стягнення штрафу та пені оскільки це має ознаки притягнення до відповідальності двічі за одне й те ж саме правопорушення. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року про застосування статті 61 Конституції України щодо застосування подвійної цивільно-правової відповідальності (пені та штрафу), відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порядку й строків погашення кредиту суперечить ч.1 статті 61 Конституції України. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише штраф (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 3678,52 гривень, а у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5276,55 належить відмовити. Таким чином, заявл ені вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом в сумі 5678,26 гривень, заборгованість по процентах в сумі 1258,05 гривень, штраф (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) в сумі 3678,52 гривень, а всього суму заборгованості, яка становить 10614,83 гривень. Судові витрати, понесені позивачем, покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial