Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

В березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Рікінвестбуд» про захист прав споживача, розірвання договору підряду, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що 16.10.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду № 1603/01, відповідно до якого відповідач зобов»язався виготовити та встановити металоконструкції. Відповідно до п. 2.1 договору, ціна виготовлення та встановлення металоконструкції склала суму в розмірі 16300 грн., а згідно із п. 2.2 договору, за виконання замовлення позивач має сплатити відповідачу передплату в сумі 11000,00 грн. в момент підписання договору, решту суми - після виконання замовлення. За умовами договору строк виконання робіт становить 10 робочих днів та починається з наступного дня після здійснення позивачем передплати. 16.10.2018 року позивач сплатив відповідачу суму в розмірі 11003,00 грн., а 12.11.2018 року позивачем було сплачено залишок суми за договором в розмірі 5303,00 грн. Однак, умови договору відповідачем виконані не були, металоконструкції не виготовлені та не встановлені. Відповідач уникає зустрічі та на телефонні дзвінки не відповідає. Звернувшись до відповідача з письмовою претензією та вимогою про повернення коштів, відповідач поштову кореспонденцію не отримав, що розцінюється позивачем як відмова в задоволенні вимог про розірвання договору та повернення коштів, а тому позивач просить суд розірвати договір підряду та стягнути на його користь сплачені ним кошти в розмірі 16306,00 грн. Крім того, внаслідок порушення його прав протиправною поведінкою відповідача йому було завдано душевних страждань через неможливість належним чином користуватись придбаним майном, тривалим очікуванням виконання робіт, необхідністю звертатись до суду за захистом своїх прав та в подальшому необхідністю відстоювати свої права в суді, а тому позивач з метою відновлення своїх прав просить суд стягнути на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000,00 грн. Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України, та п. 5.2 договору, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 2046,02 грн. та суму індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов»язання в сумі 527,22 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2019 року, у справі відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно із ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Позивач з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов не подав, та з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.10.2018 року між позивачем (замовником) та відповідачем (підрядником) було укладено договір підряду № 1603/01, відповідно до якого відповідач зобов»язався виготовити та встановити металоконструкції у кількості відповідно до специфікації, яка є невід»мною частиною договору, а позивач зобов»язався прийняти та оплатити виконану роботу (а.с.7). Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору, ціна виготовлення та встановлення металоконструкції склала суму в розмірі 16300 грн., а згідно із п. 2.2 договору за виконання замовлення позивач мав сплатити відповідачу передплату в сумі 11000,00 грн. в момент підписання договору, решту суми - після виконання замовлення. За умовами договору строк виконання робіт становить 10 робочих днів та починається з наступного дня після здійснення позивачем передплати. 16.10.2018 року позивач сплатив відповідачу суму в розмірі 11000,00 грн., а 12.11.2018 року позивачем було сплачено залишок суми в розмірі 5300,00 грн., що підтверджується відповідними копіями квитанцій. Сплата комісій за проведення платежів склала суму в розмірі по 3 грн. за кожну (а.с.10-11). Відповідно до п. 5.1, 5.2 договору, у разі порушення своїх зобов»язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором. Порушенням зобов»язання є його невиконання або неналежне виконання. За прострочення підрядником виконання робіт на нього покладається пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення. Сплата підрядником неустойки (пені) у разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов»язання не звільняє його від виконання зобов»язання в натурі. З наведеного вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором підряду виконав та сплатив всю суму, передбачену договором, але у встановлений договором строк умови договору відповідач не виконав. Металоконструкції відповідачем не виготовлені та не встановлені, та в добровільному порядку виконати роботу або повернути сплачені кошти відповідач не бажає. Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 843 ЦПК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б одна із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Крім того, договір підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Правовідносини щодо виконання робіт (надання послуг) регулюються положеннями статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до частини 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідністо до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи викладене, суд визнає невиконання відповідачем своїх обов'язків істотним порушенням договору, та вважає вимоги позивача щодо розірвання договору підряду обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині позовної вимоги про стягнення коштів в розмірі 16306,00 грн., сплачених позивачем на виконання договору підряду суд, встановив наступне. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що ним було сплачено за договором підряду 16.10.2016 року суму в розмірі 11003,00 грн., а 12.11.2018 року суму в розмірі 5303,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Встановлено, що гроші сплачені позивачем відповідачу у відповідності до умов договору, - не повернуті, роботи не виконані, та доказів на спростування доводів сторони позивача відповідачем в ході розгляду справи суду не надано. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що умовами договору передбачено, що ціна виготовлення та встановлення металоконструкцій складає суму в розмірі 16300,00 грн., та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки, сума комісії, сплачена позивачем за послуги банка в розмірі 6,00 грн. є витратами позивача та за законом стягненню з відповідача не підлягає, а відтак позовна вимога про стягнення коштів підлягає частковому задоволенню на загальну суму 16300,00 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені та суми індексу інфляції за весь час прострочення зобов»язання суд встановив наступне. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність боржника за порушення грошового зобов»язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення зобов»язання в сумі 527,22 грн. не ґрунтується на вимогах закону та умовах укладеного договору, оскільки, дані правовідносини виникли на підставі договору підряду (виконання послуг), а не з договору з виконання грошових зобов»язань, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, сторонами в договорі узгоджено та прямо передбачено те, що у разі порушення своїх зобов»язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором. Порушенням зобов»язання є його невиконання або неналежне виконання. За прострочення підрядником виконання робіт на нього покладається пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення. Однак, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком пені, оскільки, позивачем зазначено невірний початок періоду розрахунку прострочення виконання зобов»язання та суму боргу, а тому суд розраховує розмір пені наступним чином. Сума передплати сплачена позивачем 16.10.2018 року - 11000,00 грн., кінцевий термін виконання робіт (через 10 робочих днів з дня здійснення позивачем оплати) - 31.10.2018 року, а тому період прострочення виконання робіт є з 31.10.2018 р. по 28.02.2019 рік (120 днів), а тому пеня за вказаний період, із врахуванням зазначених вихідних даних та відповідної формули ([Пеня] = [Сума боргу] ? [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]), - складає суму в розмірі 1312 грн. 77 коп. (11000,00 * 36 % / 100% / 365 * 120). Крім того, сума доплати за договором, здійснена позивачем 12.11.2018 року - 5300,00 грн., період прострочення з 13.11.2018 р. по 28.02.2019 р. (108 днів), а тому пеня за вказаний період, із врахуванням зазначених вихідних даних та відповідної формули ([Пеня] = [Сума боргу] ? [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]), - складає суму в розмірі 564 грн. 56 коп. (5300,00 * 36 % /100 % / 365 * 108). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наведені судом розрахунки, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за неналежне виконання зобов»язань, що прямо передбачено умовами договору, - підлягає частковому задоволенню на загальну суму 1877,33 грн. В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 22 «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно із роз'ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування передбачено безпосередньо нормами Конституції, законами України, а також при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладених в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», із змінами, доповненнями, при вирішенні цих справ суди мають насамперед виходити із положень Закону «Про захист прав споживачів». З роз'яснень, які містяться в п. 23 вищезазначеної постанови, вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що зазначене порушення відповідачем його прав, що виразились у тривалому невиконанні відповідачем його законних претензій щодо виконання робіт та повернення коштів, необхідність звернення до суду для відстоювання своїх прав призвели до душевних страждань. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, а також

Outcome: partial