Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Обгрунтовуючи свій позов [PERSON] зазначає, що [INFO] року помер її батько [PERSON], громадянин Російської Федерації, який на момент смерті проживав в Сахалінській області, і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна (квартири), розташованих як в Російській Федерації, так і в Україні. Позивач стверджує, що до складу спадкової маси після смерті її батька увійшла квартира [ADDRESS]. Проте після подання заяви про прийняття спадщини Позивач, як вона вказує, дізналась про те, що приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя (зазначеній квартирі) [PERSON], колишній дружині [PERSON] Позивач вказує, що її батько та Відповідач перебували у шлюбі з 13 лютого 1969 року і проживали однією сім'єю до 1984 року. І хоча офіційно вони розірвали шлюб лише 02.12.1995, з 1987 року, як стверджує Позивач, [PERSON] проживав однією сім'єю вже з її матір'ю [PERSON]. Спірна квартира, як вказує Позивач є кооперативною, [PERSON] отримав ордер на дану квартиру на сім'ю з трьох осіб 14 травня 1979 року, був членом ЖБК, пайові внески сплачував самостійно, в той час як [PERSON] будь-якої участі у сплаті пайових внесків не брала. В повному обсязі пайові внески [PERSON] виплатив за квартиру вже у 1991 році, тобто вже коли вони з Відповідачем проживали окремо. За таких обставин Позивач вважає, що квартира [ADDRESS] була приватною власністю її батька, а його колишня дружина [PERSON] не має до неї жодного відношення, вона в ній ніколи не проживала, оскільки також є громадянкою Російської Федерації, постійно проживає там, а тому отримання нею свідоцтва про право на 1/2 частку квартири є протиправним. У судовому засіданні Позивач свої вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представники Відповідача проти задоволення позову заперечували, наполягаючи на тому, що починаючи з 1979 року, коли був отриманий ордер на квартиру, [PERSON] та його дружина [PERSON] спільними коштами сплачували пайові внески за квартиру, продовжували вони це разом робити і до 1991 року, коли пай був повністю виплачений. Представники зазначали, що і [PERSON], і [PERSON] постійно виїжджали на заробітки у Сахалінську область до Росії, у зв'язку з чим отримували охоронні свідоцтва на вказану квартиру. Пай з квартиру був повністю виплачений під час перебування їх у шлюбі. Представники Відповідача надали суду довіреність, видану від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] 11 травня 1986 року терміном дії до 11 травня 1989 року на право повністю розпоряджатись належною їм квартирою та здійснювати операції та розрахунку по цій квартирі. Відповідно до цієї довіреності, як вказує сторона Відповідача, [PERSON] самостійно протягом трьох років сплачувала пайові внески за квартиру. У зв'язку з цим представники Відповідача наполягали на безпідставності заявленого позову і просили у його задоволенні відмовити. Треті особи до суду з невідомих причин до суду не з'явились, за згоди усіх інших учасників суд визнав за можливе розглядати справу у їх відсутність. Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] року помер [PERSON], який є рідним батьком Позивача [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 лютого 1969 року. (а.с. 149) 02 грудня 1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано Мгачинською селищною адміністрацією Сахалінської області Російської федерації. (а.с. 13) 14 травня 1979 року [PERSON] був виданий ордер №012121 на сім'ю в складі 3 осіб (дружина [PERSON], син [PERSON].) на зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повністю виплатив пай за зазначену квартиру в Житлово-будівельному кооперативі «Україна» в 1991 році; сума паєнакопичення становила 9669,31 гривень. (а.с. 151) Таким чином, пай за квартиру був виплачений в повному обсязі в період перебування [PERSON] з Відповідачем у шлюбі. Пояснення Позивача з приводу відсутності фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та Відповідачем з 1984 року, а також відсутності участі [PERSON] у витратах, пов'язаних зі сплатою пайових внесків за квартиру, спростовуються дослідженим у судовому засіданні оригіналом довіреності [PERSON], складеної 11.05.1986 в м. Шахтарськ Сахалінської області, на ім'я [PERSON], на повне розпорядження належною їм трикімнатною квартирою в ЖБК «Україна» в [ADDRESS], та здійснення операцій та розрахунків по цій квартирі в період його тимчасової відсутності. Крім того, саме на ім'я [PERSON] видавались охоронні свідоцтва на період відсутності членів сім'ї у зв'язку з виїздом до м. Шахтарськ Сахалінської області. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб ті сім'ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що квартира в [ADDRESS], була набута у спільну власність подружжя [PERSON] та [PERSON] Частиною 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] не надала суду переконливих доказів, які б свідчили про придбання її батьком квартири [ADDRESS] За таких обставин приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В. цілком обгрунтовано та правомірно видала [PERSON] свідоцтво про право власності на частку у спільній власності подружжя від 09.11.2016, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed