Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

В березні 2021 року [PERSON] через совго представинка адвоката Семенюта Р.А., звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд: 1) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; 2) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частку земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3220455500:04:009:0005. 3) стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з відповідачем по справі [PERSON] вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.10.1999. За період спільного проживання в шлюбі 03.05.2005 сторонами за спільні кошти набуте нерухоме майно, а саме: 1. Житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.03.2005 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.03.2021; 2. Земельну ділянку, загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3220455500:04:009:0005, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10.03.2021. Оригінал договору купівлі-продажу земельної ділянки\~ та Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯД № 713273 зберігаються у відповідача, іх копії останній надати відмовляється. За взаємною згодою спірне житло було зареєстроване на відповідача. Відповідач вважає, що спірне майно зареєстроване за ним, тому він буде розпоряджатися ним на власний розсуд. Правовстановлюючі документи на спірне житло знаходяться у відповідача, копії яких він надати відмовляється. Позивач зазначає, що спірне майно придбане за час перебування в шлюбі, тому воно є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу, у зв`язку з чим нею подано позов до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, вказана справа 24 березня 2021 року розподілена судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засіданні на 21 травня 2021 року на 09.00 год. 18 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заву від відповідача [PERSON] , в якому останній просить суд задовольнити позов частково, та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1\\4 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами і земельної ділянки загальною площею 0,0966 га розміщених за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначено, що за час перебування у шлюбі 24 січня 2005 року було укладено письмову угоду щодо проведення обміну належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] , який належить [PERSON] , з доплатою останньому різниці у їх вартості в сумі 10 000 доларів США. Вказану письмову угоду від імені сім`ї підписала його дружина [PERSON] та передала [PERSON] 300 доларів завдатку. На виконання умов попередньої угоди 03 березня 2005 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] між ним та продавцем [PERSON] та цього ж дня вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської нотаріальної контори Кравець А.В. Цього ж дня між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки\~ загальною площею 0,0966 га, на якій розташований будинок [ADDRESS] , який посвідчено нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Клочко О.П. Одночасно з вказаними договорами, він за договором купівлі-продажу квартири передав у власність [PERSON] належну квартиру [ADDRESS] , який посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської нотаріальної контори Кравець А.В. Оскільки при укладенні взаємної угоди майно [PERSON] сторонами було оцінено в 20 000 доларів США, а квартира відповідача була оцінена в 10 000 доларів США, він був зобов`язаний доплатити [PERSON] 10 000 доларів США. З цією метою він, за взаємною згодою з [PERSON] отримав в АКБ «Трансбанк» кредит в сумі 9800 доларів США та повністю розрахувався із [PERSON] . Поручителем за кредитним договором виступила [PERSON] . При цьому за договором іпотеки від 04 березня 2005 року ним було передано у заставу придбаний житловий будинок [ADDRESS] . Так як відповідач вклав у придбання будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] особисті кошти, за продаж належної йому на праві особистої власності квартири [ADDRESS] , яку за взаємною домовленістю було оцінено в 10 000 доларів США, і які вони спільно з [PERSON] передали [PERSON] , тому саме ця сума, на думку відповідача, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на умовах рівності часток у 1\\2 частині цього об`єкта спільної сумісної власності. За таких обставин, відповідач просить визнати за позивачем право власності на 1\\4 частку житлового будинку з\~ господарським і побутовими будівлями та земельної ділянки по [ADDRESS] . Крім цього, відповідач просив викликати в судове засіданні та допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судові витрати по справі відповідач просив покласти на сторони в рівних частинах з урахуванням часткового задоволення позову. 31 травня 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] , в якій остання просить позов задоволити та провести розгляд справи без її участі, так як її інтереси під час розгляду справи буде представляти її представник адвокат Семенюта Р.А. 01 червня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить відмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву в повному обсязі. Вказана відповідь на відзив обґрунтована тим, що відповідач продав свою квартиру за 10 390 грн, а спільно з позивачем купили будинок із земельною ділянкою за 74500 грн. «Соглашение о завдатке» є недопустимим доказом так як продавець спірного житлового будинку та земельної ділянки його не підписував. За купівлю будинку сторонами було сплачено 74500 грн., які складаються з кредитних коштів в розмірі 9 800 доларів США, що еквівалентно 51 940 грн. + 22 560 грн. особистих сімейних заощаджень сторін. Щодо 10 000 грн., які сторони отримали за продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , то сторони використали їх на ремонт житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та на послуги нотаріуса. 08 червня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач просив залишити без розгляду позовну заяву адвоката Семенюти Р.А, так як останній немає процесуальної дієздатності щодо звернення до суду з даним позовом, тому що ордер про надання правової допомоги не містить інформації про повноваження представника в суді, а саме щодо якого правила судочинства він уповноважений представляти інтереси позивача. 17 червня 2021 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити, пояснивши при цьому, що їй нічого не відомо щодо угоди про обмін квартири. На купівлю житлового будинку було витрачено грошові кошти із кредиту, який надавався банком та грошові кошти, які особисто вона збирала із заробітної плати та вкладала в окремий конверт. Грошові кошти за купівлю житлового будинку передавалися в банку, особисто чоловік будь-яких грошових коштів для купівлі будинку, крім тих, які вона вкладала до конверту, не докладав. Грошей в конверті було близько 4000 доларів США, кредит банком надано в розмірі близько 9800 доларів США. Відповідач в судовому засіданні просив позовні вимоги задоволити частково та визнати за позивачем право власності на 1\\4 частку спірного майна, пояснивши при цьому, що житловий будинок сторонами у справі було придбано за 20 000 доларів США, з яких 16 000 доларів США він отримав за продаж належної квартири в будинку по [ADDRESS] . Фактично квартира йшла в обмін на будинок, а кредитні кошти було витрачено на добудову до будинку. Жодного конверта, про який говорить позивач, не існувало, дружина грошові кошти на купівлі житлового будинку не складала та не додавала. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона працює в агентстві нерухомості «Довіра» в місті Біла Церква. В 2005 році до неї звернулася її знайома [PERSON] з проханням зробити обмін її квартири на житловий будинок, в якому вона мала проживати з сином та невісткою. Особисто вона оформляла документ під назвою « [INFO] » і при ній надавали грошові кошти в рахунок завдатку в розмірі 300 доларів США Спочатку ішла мова про обмін квартири [PERSON] на житловий будинок, але в подальшому сторони вирішили оформити угоду купівлею продажом. Угоду купівлі-продажу житлового будинку оформлювали в Першій нотаріальній конторі. При ній грошові кошти не передавалися. Вона оформлювала лише договір про завдаток Житловий будинок, який придбала сім`я відразу передавався банку в заставу, а за це банк надав сім`ї грошові кошти, яких не вистачало на придбання житлового будинку. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона знає [PERSON] , яка є матір`ю відповідача та раніше проживала в [ADDRESS] . [PERSON] хотіла обміняти свою квартиру на житловий будинок. Під час укладення будь-яких угод щодо житла свідок присутньою не була. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона є рідною племінницею [PERSON] , мами відповідача, яка проживала в квартирі по [ADDRESS] . Свідок не була присутньої під час укладення угод щодо купівлі-продажу житла. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона є подругою [PERSON] , мами відповідача і може лише свідчити про взаємовідносини між [PERSON] та її сім`єю. Будь-які угоди в її присутності не укладалися. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що вона з чоловіком проживала в квартирі по [ADDRESS] , яку в подальшому подарували своєму сину [PERSON] .\~ Син продав вказану квартиру за 16 000 доларів США, взяв у банку кредит та за виручені грошові кошти придбав із дружиною житловий будинок.\~ Фактично відбувався обмін квартири на житловий будинок. Під час укладення будь-яких договорів у нотаріуса вона присутня не була. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 08 жовтня 1999 року сторони уклали шлюб між собою та на даний час перебувають у шлюбних відносинах. 03 березня 2005 року [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований\~ у [ADDRESS] . Згідно з п.2.1 вказаного договору, продаж житлового будинку з господарськими спорудами, за домовленістю сторін, вчинено за 72 000 грн. Вказаний договір нотаріально посвідчено 03 березня 2005 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кравець А.В. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.03.2005 за реєстраційним номером 8856962. 03 березня 2005 року [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, купив у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0966 га, розташовану на території Терезинської селищної ради, Білоцерківського району київської області в [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки будівництво, обслуговування жилого будинку\~ і господарських споруд. Згідно з п.2.1 вказаного договору, продаж земельної ділянки, за домовленістю сторін, вчинено за 2 500 грн. Вказаний договір нотаріально посвідчено 03 березня 2005 року нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Клочко О.П. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 10 березня 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером: 3220455500:04:009:0005, площею 0,0966 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно Державного акту від 02.02.2007 ЯД 713273. Підставою для набуття права власності на земельну ділянку став цивільно-правовий договір Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03.03.2005. 03 березня 2005 року [PERSON] , відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку, продав [PERSON] квартиру, що розташована в [ADDRESS] , квартиру під [ADDRESS] .\~ Згідно з п.2.1 вказаного договору, продаж квартири, за домовленістю сторін, вчинено за 10 390 грн. Вказаний договір нотаріально посвідчено 03 березня 2005 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Кравець А.В. Відповідно до копії кредитного договору № 035 від 04 березня 205 року, Акціонерний комерційний банк «Трансбанк» надав [PERSON] кредит в сумі 9 800 доларів США на купівлю житлового будинку номер [ADDRESS] \~ та прилеглої земельної ділянки площею 0, 0966 гектарів, що розташована на території Терезинської селищної ради в [ADDRESS] . Відповідно до даного Договору, [PERSON] , надала згоду на його укладення та заявила, що він укладається в інтересах сім`ї. 04 березня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Трансбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, предметом якого був житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний договір було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек 05 березня 2005 року з реєстраційним номером 1743044. 04 березня 2005 року між Акціонерним банком «Трансбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 035, відповідно до умов якого, остання виступила поручителем перед банком за отримання 04 березня 2005 року кредиту [PERSON] . Згідно з вимогами статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11\~ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК(2947-14), ч.3 ст.368 ЦК) (45-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з абзацом другим пункту 24 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески виплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.\~\~ Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, і тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Приклад застосування такого підходу викладено в Постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17,\~ від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі\~ № 595/324/17. Відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі № 286/1537/16-ц, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Подібна правова позиція висловлена Постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що спірні житловий будинок та земельна ділянка (присадибна ділянка) придбані під час перебування у шлюбі 03 березня 2005 року та є об`єктами спільної сумісної власності, тому підлягають поділу в межах розгляду даної справи. Також, судом встановлено, що в день купівлі сторонами житлового будинку та земельної ділянки 03 березня 2005 року, [PERSON] за 10 390 грн. продано [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка відповідно до договору купівлі-продажу, належала [PERSON] на праві особистої власності та була отримана ним на підставі договору дарування, посвідченого Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 23.09.2004, що підтверджує пояснення відповідача, що при купівлі житлового будинку та земельної ділянки, ним було витрачено особисті кошти, виручені від продажу квартири, яка належала йому на праві приватної власності. Проте, судом не беруться до уваги пояснення відповідача про те, що вартість даної квартири була оцінена в 10 000 доларів США і для придбання будинку не вистачало лише 10 000 доларів США, які було отримано в кредит так як відповідно до договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , її вартість оцінена в розмірі 10 390 грн., а вартість житлового будинку по [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу становить 72 000 грн, вартість земельної ділянки 2 500 грн. Суд не бере до уваги поданий відповідачем документ під назвою « [INFO] », укладений 24 січня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з тим, що між вказаними особами угода обміну не укладалася, а було укладено три нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, на підставі яких в подальшому проведено реєстрацію права власності відповідно до норм чинного законодавства. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відступити від принципу рівності часток при поділі майна подружжя, з урахуванням вартості власної квартири, проданої відповідачем для подальшого врахування цієї суми для придбання житлового будинку та земельної ділянки. Розмір часток сторін необхідно визначити наступним чином: (72 000 грн. вартості житлового будинку + 2 500 грн., вартості земельної ділянки, що становить 74 500 грн. необхідно поділити порівно на 2 рівних частини, що буде становити\~ 34 250 грн. Від даної суми необхідно відняти 10 390 грн., що становить вартість проданої [PERSON] квартири. Вартість квартири необхідно приєднати до частки відповідача (34 250 грн. + 10 390 грн. = 47 640 грн., що в свою чергу становить 63, 95 % від вартості спірного майна або 64/100 його частки) та в свою чергу відняти вартість квартири від частки позивача (34 250 грн. 10 390 грн.= 26 860 грн., що в свою чергу становить 36,05 % від вартості спірного майна або 36/100 його частки). Тому, суд вважає за доцільне частково задовільнити позовні вимоги [PERSON] та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 36/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 36/100 частки земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та про залишення за відповідачем 64/100 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами\~ та 64/100 частки земельної ділянки загальною площею 0,0966 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви, пропорційно задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 2 145, 27 грн., що становить 72, 11 % від задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial