Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 серпня 2008 року, яка станом на 26 вересня 2016 року складає 5802 гривні 57 копійок, як борг по кредиту. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у поданому клопотанні просив розглянути справу без його участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; представник позивача не заперечував проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між банком та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття їй рахунку, видачі платіжної картки, та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. [PERSON] свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за його користування та інших платежів у строки встановлені договором, не виконала. Проте у зв`язку із тим, що вона померла, у банка виникло право вимоги до відповідача, як її спадкоємця щодо повернення кредиту. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав. Оцінка суду щодо фактів. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 07 серпня 2008 року, звернулась до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК (код ЄДРПОУ: 14360570), правонаступником кого є акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» шляхом підписання та подання заяви, якою по суті, просила відкрити їй кредитний рахунок, та встановити кредитний ліміт, який з часом був збільшений (а.с.14,15,33-34,59,60,61,62). 16-32, Підписавши заяву від 07 серпня 2008 року, [PERSON] також підтвердила, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, який вона зобов`язується виконувати (а.с.14,15,16-32,115-124). За договором про надання банківських послуг, акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК взяв на себе зобов`язання відкрити [PERSON] кредитний рахунок, видати їй платіжну картку (а за бажанням видати додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку за певною процедурою) та у розмірі здійснених нею або її довіреною особою операцій за допомогою карток, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування у строки та порядку, передбаченому цим договором (а.с. 14,15,16-32). Акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК відкрив [PERSON] кредитний рахунок, випустив платіжну картку, та кредитував її рахунок, яка у повному обсязі та у вказані у договорі строки не повернула отриманий кредит (а.с. 8-12,13,63-74,95-108). Двадцять шостого вересня 2016 року [PERSON] померла (а.с.37). І у зв`язку із її смертю банком до Рубіжанської державної нотаріальної контори в січні 2017 року була направлена претензія кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (а.с.40). На підставі вказаної претензії, завідувач Рубіжанської державної нотаріальної контори завів спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.41). Також судом встановлено, що разом з [PERSON] за адресою її проживання на момент смерті: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання мав її чоловік [PERSON] та її донька: [PERSON] , яка однак померла за день до цього (а.с. 35-36,78,130). Четвертого листопада 2019 року банк направив до спадкоємця [PERSON] лист-претензію з вимогою про повернення спадкоємцем заборгованості по кредиту, яка залишилась без задоволення (а.с.42,43-44). І вважаючи, що [PERSON] є таким, що фактично прийняв спадщину [PERSON] , після її смерті, 07 травня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до нього, як до спадкоємця боржника, про стягнення з нього його боргу у розмірі 5802 гривні 57 копійок, який утворився станом на дату смерті спадкодавця, тобто станом на 26 вересня 2016 року (а.с.1-5,8-12). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оцінка правовідносин учасників спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виник спір у сфері цивільних правовідносин з приводу спадкування, в яких позивач вважає себе особою, яка має право грошової вимоги до спадкодавця (його кредитором), а відповідач як спадкоємець за законом, що фактично прийняв спадщину, порушує це право, оскільки будучи зобов`язаним задовольнити грошову вимогу до спадкодавця, що складається із боргу по кредиту, фактично цього здійснив. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оцінка суду щодо права. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Зокрема, 07 серпня 2008 року [PERSON] та акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов`язання відкрити [PERSON] кредитний рахунок, видати платіжну картку (а за її бажанням додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку за певною процедурою) та у розмірі здійснених нею або її довіреною особою операцій за допомогою карток (а.с.14,15,16-32,33-34,59,60,61,62,115-124). І банк, взяті на себе зобов`язання виконував (а.с.8-12,63-74,95-108). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за договором про надання банківських послуг, [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за його використання у строки та порядку, передбаченому цим договором (а.с.14,15,16-32,115-124). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.8-12) та випискою по рахунку (а.с.63-74,95-108), [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. У зв`язку з чим, дійсно, у неї як позичальника станом на 26 вересня 2016 року (день її смерті) утворилась заборгованість із повернення кредиту у розмірі 5802 гривні 57 копійок, яку позивач мав право вимагати повернути у дотму числі й достроково. Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 1 статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Але суд одразу констатує, що в силу своєї правової природи, зобов`язання повернути грошовий борг не може вважатись таким, що нерозривно пов`язане з особою боржника, оскільки може бути виконане іншими особами, зокрема і спадкоємцями, хоча на умовах і в порядку, передбаченому правилами спадкування. Тому суд погоджується із тим, що станом на 26 вересня 2016 року, день смерті [PERSON] , позивач мав право вимоги до неї у вказаному розмірі, і це право вимоги, як і обов`язок таку вимогу задовольнити не припинилось внаслідок смерті [PERSON] . Згідно з частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (частина 1 статті 1218 ЦК України). А відповідно до частини 2 статті 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені статтями 1261 - 1265 цього кодексу. До яких, до першої черги спадкоємців за законом, належать діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив та батьки (частина 1 статті 1261 ЦК України). А саме спадкування за законом відбувається почергово (частина 1 статті 1258 ЦК України). Додатково суд враховує, що за положеннями статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Але спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з моменту смерті спадкодавця), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] (день відкриття її спадщини), тобто станом на 26 вересня 2016 року разом із ним, за адресою її проживання, зареєстроване місце проживання мав також її чоловік [PERSON] , який був єдиним спадкоємцем першої черги за законом (а.с.130). З огляду на зміст документів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , спадкоємці померлої, у встановлений законом строк, із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, а спадкоємцем заповіти не складались (а.с. 133-147). Таким чином відповідач є таким, що прийняв спадщину [PERSON] , оскільки мав зареєстроване місце проживання за однією адресою із померлою на момент її смерті, заповітів вона не складала, а він будучи спадкоємцем першої черги в силу закону, із заявами про відмову від прийняття спадщини не звернувся. І до складу спадщини яку він прийняв увійшло зобов`язання померлої [PERSON] , зокрема її обов`язок повернути кредит у розмірі 5802 гривні 57 копійок. Положеннями частини 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Висновок суду по суті позову. Таким чином, погоджуючись із заявленою позивачем сумою боргу до відповідача у розмірі 5802 гривні 57 копійок суд присуджує її на користь банку. При цьому, оскільки відповідач не приймав участь у справі безпосередньо, на підставі пункту 3 і 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити йому, що вимога банку підлягає задоволенню повністю, але в межах вартості майна, одержаного ним у спадщину. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Висновок суду щодо судових витрат. Позивач заявив що ним понесені судові витрати у вигляді судового збору. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102 гривні, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.51), і позов підлягає задоволенню повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже,

Outcome: approved