Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 586,55 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 13 549,75 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 189,28 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 11 676,73 грн. та штрафу у розмірі 2 170,79 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням штрафних санкцій. Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав при цьому відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Також звернувся до суду з клопотання про витребування у позивача докази на підставі яких відповідачу було підвищено кредитний ліміт на картковий рахунок за договором б/н від 22 квітня 2014 року. Окрім того, просив розгляд справи здійснювати у його відсутність. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 24.04.2014 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2019 року становить 35 586,55 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 13 549,75 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 189,28 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 11 676,73 грн. та штрафу у розмірі 2 170,79 грн. При цьому, однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першат статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно вимог ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 22.04.2014 року, в якій зазначено, що [PERSON] , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодився укласти договір про надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк». Проте, зазначена Заява, окрім анкетних даних відповідача, не містить інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Водночас, на ухвалу суду про витребування доказів, представником позивача надано довідку про зміну умов кредиту та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , у відповідності до якої за стартом карткового рахунку 22.04.2014 року кредитний ліміт відповідачу був встановлений у розмірі 1 000 грн., та у подальшому збільшений 20.05.2014 року до 2 000 грн., 02.11.2014 року - 2 600 грн., 03.11.2014 року - 3 600 грн., 14.07.2016 року - 7 000 грн., 29.09.2017 року - 12 000 грн. З аналізу наведеного вище, зокрема заяви б/н від 24.04.2014 року, змісту позовних вимог, довідки про зміну умов кредиту та обслуговування кредитної картки, а також доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості відповідача, не можливо встановити яка саме сума грошових коштів була отримана відповідачем від позивача, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач отримав 24.04.2014 року кредит у розмірі 3 600 грн., тоді як у наданій довідці про зміну умов кредиту та обслуговування кредитної картки вказано, що 24.04.2014 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 000 грн., а збільшено до 3 600 грн. лише 03.11.2014 року. З наданих розрахунків взагалі неможливо з`ясувати, які суми і коли надавались відповідачу. Інші належні та допустимі докази, які підтверджують обрання відповідачем виду банківських послуг, які надаються позивачем, умов їх надання, даних про видачу кредитної картки позивачем, її виду та строку дії в матеріалах справи відсутні. При цьому суд відхиляє викладені у позовній заяві доводи позивача щодо розрахунку заборгованості станом на 28.02.2019 року, який не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань. З матеріалів справи слідує, що банк, пред`являючи вимоги про сплату кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути з відповідача складові його повної вартості, зокрема, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості. При цьому з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 24.04.2014 року судом установлено, що [PERSON] ознайомився зі змістом таких Умов та Правил, розміщених на офіційному сайті та зобов`язався їх виконувати. Умови та Правила надання банківських послуг в Приват Банку, які наявні у матеріалах справи, підпису позичальника не містять. Якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником. Банк, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надати підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). При цьому суд зважає на приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог та виникнення заявленого банком розміру заборгованості, зокрема, укладення договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем, видачу відповідачу після укладення кредитного договору банківської картки з кредитним лімітом на визначену у позовній заяві суму та відкриття карткового рахунку. Подані банком до суду докази на підтвердження позовних вимог, зокрема довідка про надання кредитних карток, виписка та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , є суперечливими, оскільки заява, на яку позивач посилається як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а подані позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань. За таких обставин, відсутність належних та допустимих доказів по суті заявлених позовних вимог унеможливлює встановити чи здійснювалось кредитування відповідача АТ КБ «ПриватБанк» та на яких умовах, а отже відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат та зважаючи на відмову у задоволенні позову, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed