Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 20.05.2015 р. відповідач отримала кредит у розмірі 6942.10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком кредитний договір, про що свідчить її підпис в заяві. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, а відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 10.11.2019 року має заборгованість у розмірі 13104.31 грн., яка складається з наступного: 4528.43 грн. - заборгованість за кредитом; 2055.20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6520.68 грн. - заборгованість за пенею. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши під час звернення до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки; відзиву на позов не подала. Зі згоди позивача, висловленої під час звернення до суду, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, між сторонами склались правовідносини, що виникли в результаті укладення між ними кредитного договору. Факт перебування сторін у договірних відносинах підтверджується Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 20.05.2015 року, відповідно до п.п. 2.1, 2.2 якої банк надав [PERSON] , кредит у розмірі 6942 грн. 12 коп. на строк 36 місяців, з 20.05.2015 р. по 31.05.2018 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів відповідно до умов договору. Дата останнього погашення повинна бути не пізніше 31.05.2018 року. Сторони також узгодили, що при порушенні строків погашення заборгованості більше ніж на 31 день по зобов`язанням, строк яких не настав, строком повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення, заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1206.62 грн. Пунктом 2.8 вказаної угоди, при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, останній сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в умовах і правилах за кожний день просрочки. Згідно з наданим позивачем розрахунком, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 10.11.2019 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 13104.31 грн., яка складається з наступного: 4528.43 грн. - заборгованість за кредитом; 2055.20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6520.68 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму згідно ст.625 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , відповідно до укладеної між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», генеральної угоди № б/н від 20.05.2015 року, отримала кредит у розмірі 6942.10 грн. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів відповідно до умов договору, а також інших витрат в відповідності з Умовами та правилами, та штрафу при порушенні строків платежів, однак свої зобов`язання відповідач виконувала неналежним чином, не вносила платежі у строки і розмірах, встановлених договором, чим істотно порушила його умови, внаслідок чого станом на 10.11.2019 року утворилася заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позов задоволенню в цій частині. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за пенею у розмірі 6520.68 грн. то суд вважає необхідним зазначити наступне. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості по кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за пенею відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди, у якій зазначено, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення. Однак, в Генеральній угоді від 20.05.2015 розмір пені та порядок її сплати не визначено. Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у Генеральній угоді розмір пені та комісії не визначено, а тому відсутні підстави вважати, що сторони погодили порядок їх сплати. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови, зокрема про розмір пені та комісії, прямо не передбачені в Генеральній угоді, яка безпосередньо підписана [PERSON] . До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Крім того, долучена до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 02.04.2008 року хоча й підписана відповідачем, однак вона не містить узгодження, щодо сплати пені за порушення зобов`язань. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення пені, оскільки в Генеральній угоді від 20.05.2015 сторони розмір пені не узгодили, а в ній міститься лише посилання на Умови та правила стосовно порядку їх нарахування. Оскільки позивачем не надано підтверджень узгодження з відповідачем таких Умов та правил в частині нарахування пені, тому в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] пені в розмірі 6520.68 грн. необхідно відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині. Вимоги про стягнення штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди від 20.05.2015 року в розмірі 1206.62 грн. позивачем не заявлялися. Згідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 4, 5, 12, 13, 89, 141, 197, 259, 263-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: partial