Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту позивач, АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.03.2011 року у розмірі 179637,52 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.03.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у розмірі 29500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок корпоративного клієнта. [INFO] [PERSON] помер. На день смерті у позичальника утворилась заборгованість перед банком у розмірі 330410,88 грн., яка складається з: 179637,52 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 55328,35 грн. - заборгованість за відсотками; 95445,01 грн. - заборгованість з пені. 28.04.2019 року банком надіслано до Валківської державної нотаріальної контори претензію кредитора, а 18.09.2019 року отримано відповідь, в якій зазначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк». У свою чергу, відповідач [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , та прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 15.10.2019 року банк направив [PERSON] лист - претензію про необхідність сплатити борг для виконання зобов`язань за кредитним договором, однак відповідач ніяким чином не відреагував, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.03.2011 року у розмірі 179637,52 грн., яка складається з заборгованість за кредитом (тілом кредиту). Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 14.05.2020 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалами Валківського районного суду Харківської області від 04.06.2020 року, 30.07.2020 року та 06.10.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У судовому засіданні представник позивача Сичова К.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за наявними матеріалами та позов задовольнити. Крім того, зазначив, що кредитний договір № б/н від 17.03.2011 року був укладений Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» саме з Фізичною особою - підприємцем [PERSON] , а не фізичною особою [PERSON] . Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. 17 березня 2011 року Фізичною особою - підприємцем [PERSON] підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у розмірі 29500,00 грн. у виді кредитного ліміту на поточний рахунок корпоративного клієнта. Із змісту заяви вбачається, що ФОП [PERSON] підписуючи заяву погоджується із Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та правилами обслуговування по розрахунковим рахункам, тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою із зразками підписів і відбитком печатки складають договір банківського обслуговування. До заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови). Відповідно до п. 3.18.1.1. Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Згідно п. 3.18.1.5. Умов кредитний ліміт стосовно до цього розділу «Умов та правил надання банківських послуг» являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Відповідно до пунктів 3.18.1.12., 3.18.1.13. Умов для розрахунку відсотків за користування кредитним лімітом встановлюється диференційована процентна ставка. Відсоткова ставка до розрахунку залежить від терміну існування непогашеного залишку по кредиту. Процентна ставка може бути змінена банком у порядку, передбаченому цим розділом. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань, клієнт сплачує банку відсотки та пеню за користування кредитом від суми залишку непогашеної заборгованості в розмірі, передбаченому цим розділом. Згідно із п. 3.18.6.1. Умов обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки») та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов`язань сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, Фізична особа - підприємець [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснював, у зв`язку з чим, станом на 26.07.2019 року утворилась заборгованість 179637,52 грн. за кредитом (тілом кредиту) (а.с. 12-27). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 01.08.2019 року внесено запис до реєстру за № 24520070003001359 про припинення підприємницької діяльності Фізичної особи - підприємець [PERSON] у зв`язку зі смертю останнього. Відповідно до ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та копії актового запису про смерть № 110 від 31.07.2019 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 55, 157). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи № 119/2019 рік до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємці [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не звертались (а.с. 99-106). Відповідно до довідки Валківської міської ради Харківської області № 07-09/257 від 29.08.2019 року, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] . На день смерті за вищевказаною адресою зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 103). Згідно листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Валківському та Коломацькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 1441/22.11-34/20 від 20.10.2020 року, на виконання ухвали Валківського районного суду Харківської області від 06.10.2020 року про витребування доказів в частині надання інформації щодо наявності у [PERSON] , [INFO] , дітей та інших близьких родичів, надано відповідь, що за результатами проведеної перевірки по Державному реєстру актів цивільного стану громадян виявлено: актовий запис про народження № 70 від 26.10.1999, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області відносно [PERSON] , [INFO] ; актовий запис про шлюб № 10 від 16.02.1999, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області відносно [PERSON] ; шлюб розірваний (актовий запис про розірвання шлюбу № 6 від 22.01.2002); актовий запис про народження № 35 від 17.09.1973 року, складений Орлівською сільською радою Красноперекопського району АРК, відносно [PERSON] , [INFO] ; батько: [PERSON] , [INFO] ; мати: [PERSON] , [INFO] ; актовий запис про народження № 07 від 01.04.1977, складений Сніжківською сільською радою Валківського району Харківської області відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 156). З огляду на викладене, оскільки син померлого [PERSON] - [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, із заявою про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звернувся, останній прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України 24.08.2019 року Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» надіслано на адресу Валківської державної нотаріальної контори претензію кредитора (а.с. 56-59). З копії спадкової справи № 119/2019 рік до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що вказана спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не отримували (а.с. 99-106). З огляду на викладене, строки, передбачені ст. 1281 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» не пропущені, а тому кредитор не позбавлений права вимоги до спадкоємців. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 216394422 від 15.07.2020 року, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с. 117-118). З листа Комунального підприємства «Валківське бюро технічної інвентаризації» № 01-24/167 від 13.08.2020 року вбачається, що за [PERSON] зареєстроване 18.09.2007 року у книзі № 28 за реєстраційним № 2998 право спільної сумісної власності разом із [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , що також підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 131-133). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області (філії ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області) № 757 від 06.08.2020 року, на ім`я [PERSON] 29.07.2010 року видано тимчасовий талон для мопедів без обмеження строку реєстрації KANUNI, 2001 року випуску, шасі [NUMBER] , чорного кольору. На транспортний засіб закріплено номерні знаки [NUMBER] (а.с. 129). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 9-20-14-6396/2/19-20 від 11.08.2020 року, документи, які посвідчують право власності або користування на земельні ділянки за [PERSON] у Головному управлінні не обліковуються (а.с. 137). Вищевикладені обставини свідчать про те, що [PERSON] за життя належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , а також мопед KANUNI, 2001 року випуску, шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані з колом спадкоємців, належністю спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, його вартістю та дотриманням кредитором визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц (провадження № 61-9193св18). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України регламентовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Отже, мета доказування - з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Положеннями статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; З метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи судом роз`яснено представнику позивача його право подати до суду клопотання про призначення товарознавчої та будівельно-технічної експертиз для встановлення вартості спадкового майна, а також роз`яснено наслідки невчинення процесуальних дій. У свою чергу, представник позивача правом на подачу клопотання про призначення товарознавчої та будівельно-технічної експертиз для встановлення вартості спадкового майна не скористався, а також у порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав до суду належних та допустимих доказів вартості майна, яке відповідач одержав у спадщину та в межах вартості якого спадкодавець відповідає перед банком. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, оскільки задоволення вимог кредитора спадкоємцями відбувається в межах вартості отриманого ними у спадщину майна, при цьому представником позивача не надано належних та допустимих доказів вартості такого майна, що позбавляє можливості суд перевірити чи відповідає вартість спадкового майна заявленій банком вимозі, позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволенню не підлягають. Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed