Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

В березні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківського районного відділу ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві з вказаним позовом, в якому просив суд: звільнити з-під арешту нерухоме майно - ? частини квартири [ADDRESS], що належить на праві приватної власності позивачу, накладеного постановою державного виконавця № АА 896803 від 10 січня 2005р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в березні 2016р. йому стало відомо про арешт на вищезазначену частину квартири на підставі постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 10 січня 2005р., винесеної в межах виконавчого провадження при примусовому виконанні постанови № 3-11023 від 07 червня 2004р. про стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 340,0 грн. Оскільки сума штрафу ним була вже сплачена, а згідно відповіді відповідача у Відділ відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за яким є позивач. До судового засідання стороною позивача, було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, та просить суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, в судове засідання представник відповідача не з'явився, відзив на позов не подавався. Сторона клопотала пр. розгляд справи у відсутність свого представника, при цьому сторона відповідача повідомила, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Відділ відсутні відкриті виконавчі провадження боржником за якими є позивач. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, на виконанні у відповідача перебували матеріали виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови Шевченківського районного суду м. Києва № 3-11023 від 07 червня 2004р. про стягнення з позивача [PERSON] на користь держави 340,0 грн. В процесі примусового виконання зазначеної постанови, держаним виконавцем 11 січня 2005р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника - 1\\4 частини квартири [ADDRESS]. Згідно відповіді відповідача від 03 березня 2016р. на ім'я сторони відповідача, судом встановлено, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та в повному програмному забезпеченні АРМ «Державний виконавець», встановлено, що на виконанні у Відділі не перебуває виконавче провадження стороною по якому є [PERSON] Надати копії виконавчого провадження ВП № 11205006 не виявляється можливим, оскільки відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МЮ України 25 грудня 2008р. № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершені за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить один рік, матеріали виконавчого провадження знищені за строком зберігання. Аналогічна відповідь від 19 квітня 2018р. була надана стороною відповідача в процесі розгляду справи. Відповідно до змісту поданого позову, позивач не отримував постанову про закінчення виконавчого провадження та постанову про зняття арешту з його майна. Згідно п. 3.19., абз. 1 та 4 п. 3.20. Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05 липня 1999р., строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Знищення виконавчих проваджень, які передано до архіву, здійснюється комісією один раз у півріччя, про що складається акт у двох примірниках за встановленою формою (додаток 17). Знищення виконавчих проваджень, переданих до архіву, здійснюється паперорізальними машинами або шляхом спалення, про що зазначається в акті. Положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги як здійснити державну реєстрацію придбаного автомобіля, так і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту особою цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України від 15 березня 2013р. висловлених у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: approved