Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

В березні 2014 року позивач за первісним позовом - [PERSON] пред'явила в суді позов до відповідача за первісним позовом - [PERSON], збільшивши в подальшому позовні вимоги (а.с.58), просить суд поділити майно, набуте за час шлюбу з відповідачем, визнавши за нею право власності на ? частку квартири за [ADDRESS] (далі - квартира). Також, просить суд постановити рішення про поділ майна домашнього вжитку, набутого ними під час шлюбу, що є спільною власністю та яке знаходиться у відповідача, а саме: крісло-диван, вартістю 11.350,00 гривень; стіл гостинний з 4-ма стільцями, вартістю 5.000,00 гривень; трюмо, вартістю 1.800,00 гривень; шафа-купе, вартістю 7.000,00 гривень; меблі у ванну кімнату, вартістю 7.000,00 гривень; пральна машина LG, вартістю 3.000,00 гривень; духова піч з плитою, вартістю 5.000,00 гривень, а всього на суму в 40.150,00 (сорок тисяч сто п'ятдесят гривень 00 копійок), виділивши все вказане майно відповідачу, одночасно стягнувши на її користь ? частину його вартості в розмірі 20.075,00 (двадцять тисяч сімдесят п'ять гривень 00 копійок) гривень. Свої вимоги позивач за первісним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 23 липня 2011 року. Через відсутність взаємопорозуміння спільне життя з відповідачем шлюб було розірвано 16 січня 2014 року. Угоди про поділ спільного майна не досягли. За період шлюбу нею з відповідачем було придбано трикімнатну квартиру за [ADDRESS], яка належить їм на підставі договору-купівлі продажу квартири від 05 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського нотаріального округу [PERSON] за №1664. Загальна вартість квартири становить 191.245,00 (сто дев'яносто одна тисяча двісті сорок п'ять гривень 00 копійок) гривень. Крім того, позивач за первісним позовом стверджує, що відповідач мав кошти, які були розмішені згідно договорів банківських вкладів на депозитних рахунках в банку. Посилаючись на положення ст.60 СК України вважає, що вона має право на ? частки вищевказаної квартири. В травні 2014 року позивач (відповідач за первісним позовом) - [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до відповідача (позивача за первісним позовом) - [PERSON] про визнання одноособового права часткової приватної власності, а саме: визнати за ним право часткової особової приватної власності на 3/5 частки квартири за [ADDRESS]. Також, визнати за ними право спільної часткової власності по 1/5 частці на кожного вказаної вище квартири, на підставі того, що на купівлю квартири було витрачено спільні кошти в сумі 69.010,00 (шістдесят дев'ять тисяч десять гривень 00 копійок) гривень, зароблені ними під час шлюбу (а.с.29-31). Також, визнати за [PERSON] ? частину у праві спільної сумісної власності подружжя на майно в сумі 7.920,94 (сім тисяч дев'ятсот двадцять гривень 94 копійки) гривень, а саме: стіл гостинний з 4-ма стільцями, вартістю 5.000,00 гривень, трюмо, вартістю 1.800,00 гривень, шафу-купе, вартістю 5.500,00 гривень; меблі у ванну кімнату, вартістю 3.656,89 гривень, а всього на загальну суму 15.841,89 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сорок одна гривня 89 копійок) гривень. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві. Пояснила, що під час шлюбу було придбано майно, зазначене в позовній заяві. Крім того, придбано майно домашнього вжитку. Зустрічну позовну заяву не визнала, просила суд відмовити з її задоволенні. Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з відстав зазначених в позовній заяві, зустрічний позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволені. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] визнав частково, а саме в частині визнання за нею 1/5 частки у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру, та ? частини у праві спільної сумісної власності подружжя на майно домашнього вжитку, з підстав зазначених в письмових запереченнях проти первісного позову та збільшення позовних вимог (а.с.16-17, 79-80). Зустрічну позовну заяву підтримав повністю, просив суд її задовольнити. Погодився з вартістю трикімнатної квартири за [ADDRESS] в сумі 191.245,00 (сто дев'яносто одна тисяча двісті сорок п'ять гривень 00 копійок) гривень та, що вона була придбана під час шлюбу, погодився з наявністю та вартістю спільного майна подружжя домашнього вжитку, а саме: стіл гостинний з 4-ма стільцями, вартістю 5.000,00 гривень; трюмо, вартістю 1.800,00 гривень; шафи-купе, вартістю 5.500,00 гривень; меблі у ванну кімнату, вартістю 3.656,89 гривень, а всього на загальну суму 15.841,89 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сорок одна гривня 89 копійок) гривень. Не погодився з тим, що крісло-диван, вартістю 11.350,00 гривень; стіл гостинний з 4-ма стільцями, вартістю 5.000,00 гривень; пральна машина LG, вартістю 3.000,00 гривень; духова піч з плитою, вартістю 5.000,00 гривень є спільним майном подружжя, оскільки вказані речі були придбані та передані їм в користування його матір'ю [PERSON] Також, зазначив, що вартість шафи-купе та меблів у ванну кімнату не відповідає зазначеним у позові та товарних чеках сумам. Представник відповідача за первісним [PERSON] первісний позов визнав частково з підстав зазначених в запереченнях проти позову. Зустрічну позовну заяву підтримав повністю, просив суд її задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що вона є матір'ю [PERSON], сторони перебували у шлюбі з 23 липня 2011 року, проживали у батьків позивача за первісним позовом [PERSON], батьки планували будувати їм будинок. Її син [PERSON] збирав довгий час гроші на власну квартиру, які в 2011 році поклав на депозитні рахунки в ПАТ АБ «Украгазбанк» на загальну суму 15.000,00 доларів США, надав їй довіреність щодо розпорядження валютними цінностями від свого імені. Пізніше, у вересні 2011 року кошти були зняті [PERSON] в сумі 15.292,80 доларів США та передані їй на зберігання через недовіру до банківської системи взагалі. У червні 2013 року вона повернула [PERSON] зазначену суму для придбання квартири, а саме трикімнатної квартири за [ADDRESS]. Після того як сторони розсварились, [PERSON] переїхав жити квартиру, почав робити ремонт, облаштовувати її. Підтвердила, що крісло-диван, вартістю 11.350,00 гривень; пральна машина LG, вартістю 3.000,00 гривень; духова піч з плитою, вартістю 5.000,00 гривень, вона придбала за власні кошти для облаштування квартири синові. Проте, стіл гостинний з 4-ма стільцями, вартістю 5.000,00 гривень; трюмо, вартістю 1.800,00 гривень, шафу-купе, вартістю 5.500,00 гривень; меблі у ванну кімнату, вартістю 3.656,89 гривень, а всього на загальну суму 15.841,89 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сорок одна гривня 89 копійок) гривень було придбане власне [PERSON] з [PERSON] У ремонті квартири [PERSON] участі не брала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що він є батьком [PERSON], після одруження з 2011 року сторони проживали у його будинку, збирали гроші на помешкання, допомагав [PERSON] з орендою приміщення в м. Бердичеві для ведення власного бізнесу (продаж копм'ютерної техніки). Як йому відомо вартість квартири склала приблизно 40.000,00 доларів США, щодо походження коштів та розміру сімейного бюджету сторін йому не відомо. Також пояснив, що речі домашнього вжитку, а саме м'який куток, холодильник, телевізор, газова плита, дзеркало були придбані самим подружжям у вказану квартиру за спільні кошти. Відомості щодо ремонту квартири йому не відомі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він допомагав сторонам завозити на квартиру, в якій вони проживали, речі домашнього вжитку (крісло-диван, стільці). За який кошт вони були придбані йому не відомо, інформацією щодо власників квартири, спільно нажитого майна він не володіє. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого 23.07.2011 року міським відділом ДРАЦС Бердичівського МУЮ Житомирської області, актовий запис №359, було розірвано та зобов'язано [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 2.000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 30.10.2013 року (а.с.7-8). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» (надалі Пленум ВСУ №11 від 21.12.2007р.), здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст.71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Правила присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у справі спільної сумісної власності на майно передбачені положеннями частин 4 та 5 вище вказаної статті, згідно яких присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує та за умови внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно роз'яснень Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з доказів, досліджених у судовому засіданні за період шлюбу на ім'я [PERSON] було придбано, згідного договору купівлі-продажу від 05 червня 2013 року - трикімнатну квартиру за [ADDRESS]. Квартира була придбана за 191.245,00 (сто дев'яносто одна тисяча двісті сорок п'ять гривень 00 копійок) гривень (а.с.6). Не визнаючи частково первісний позов в частині визнання часток у права власності на квартиру, відповідач [PERSON] послався на те, що квартира придбана частково за його особисті кошти в сумі 15.292,80 доларів США (станом на 05.06.2013 року до курсу НБУ за 1 долар США - 7,99 гривень = 122.235,00 гривень), які він збирав до шлюбу та зберігав на депозитних рахунках в банку (а.с.19-20, 32-35). Таким чином, відповідно власні кошти у розмірі 122.235,00 (сто двадцять дві тисячі двісті тридцять п'ять гривень 00 копійок) гривень, внесені [PERSON] на купівлю квартири складають 3/5 частки від загальної її вартості, а спільні кошти з [PERSON] в сумі 69.010,00 (шістдесят дев'ять тисяч десять гривень 00 копійок) гривень, що були зароблені ними під час шлюбу, становлять 2/5 частки від її вартості. Згідно з ч.7 ст.57 СК України, якщо придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, та майно придбане за кошти, які належали одному із подружжя і які були внесені як вклад у банківську установу до шлюбу є його особистою приватною власністю, та не спільною власністю подружжя. Поряд з тим, суд вважає, що вищевказана квартира є спільною власністю подружжя оскільки придбана в період шлюбу. Твердження позивача за первісним позовом [PERSON], що квартира була придбана лише за рахунок спільних коштів не підтверджено в суді належними доказами, слід визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності на квартиру по 1/5 частки за кожним, залишивши квартиру у їх спільній частковій власності, а також визнати за [PERSON] право одноособової приватної часткової власності на квартиру у розмірі 3/5 частки. Вирішуючи спір в частині визнання спільною власністю та поділу майна домашнього вжитку, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Суд не визнає майно домашнього вжитку, а саме: крісло-диван, вартістю 11.350,00 гривень; стіл гостинний з 4-ма стільцями, вартістю 5.000,00 гривень; пральна машина LG, вартістю 3.000,00 гривень; духова піч з плитою, вартістю 5.000,00 гривень спільним майном подружжя, оскільки вказані речі були придбані та передані їм в користування його матір'ю [PERSON], а відтак не ділить його (а.с.81,85,86). Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] визнала наявність наступного майна домашнього вжитку придбаного в період шлюбу: стіл гостинний з 4-ма стільцями, вартістю 5.000,00 гривень, трюмо, вартістю 1.800,00 гривень, шафу-купе, вартістю 5.500,00 гривень; меблі у ванну кімнату, вартістю 3.656,89 гривень, а всього на загальну суму 15.841,89 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сорок одна гривня 89 копійок) гривень, що підтверджується товарними чеками (а.с.82-84). А відтак вказане майно домашнього вжитку є спільним майном подружжя та підлягає поділу. При поділі майна домашнього вжитку суд виходить з положень ч. 1 ст. 71 СК України відповідно до якої спільне майно подружжя ділиться між ними в натурі. Тому, суд вирішує визнати за [PERSON] ? частину у праві спільної сумісної власності подружжя на майно домашнього вжитку в сумі 7.920,94 (сім тисяч дев'ятсот двадцять гривень 94 копійки) гривень, а саме: стіл гостинний з 4-ма стільцями, вартістю 5.000,00 гривень, трюмо, вартістю 1.800,00 гривень, шафу-купе, вартістю 5.500,00 гривень; меблі у ванну кімнату, вартістю 3.656,89 гривень, а всього на загальну суму 15.841,89 (п'ятнадцять тисяч вісімсот сорок одна гривня 89 копійок) гривень. В частині твердження позивача за первісним позовом [PERSON], що грошові кошти, що були розміщені відповідачем [PERSON] на депозитних рахунках в ПАТ АБ «Укргазбанк» та за які була придбана вказана квартира, є спільною власністю подружжя, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 177 ЦК об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Як вбачається з копій довідки банку від 09.04.2014 року про розміщення грошей на депозитних рахунках в банку, кошти на загальну суму 15.000,00 доларів США були розміщенні [PERSON] на депозитних рахунках в банку до шлюбу (а.с.32). Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача за зустрічним позовом, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 951 (дев'ятсот п'ятдесят одна) грн. 10 коп.

Outcome: partial