Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 6296,23 доларів США. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Свої вимоги в позовній заяві позивач мотивував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №ОD34GA00000271 від 27 червня 2007 року (далі - спірний кредитний договір) відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 35200 доларів США строком до 27 червня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Того ж числа - 27 червня 2007 року між Банком та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки (відповідно за номерами: 0271/Р1, 0271/Р2, 0271/Р3 та 0271/Р4) (далі - спірні договори поруки) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем [PERSON] . Позивач посилається, що відповідач не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором порушив норми законодавства та умови договору, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість станом на 08 лютого 2017 року в сумі 7316,69 доларів США, яка складається з: 6296,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 953,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 55,29 доларів США - заборгованість по комісії, та 11,72 доларів США - пеня. Але позивач просить стягнути з відповідачів солідарно лише заборгованість за кредитом в сумі 6296,23 доларів США. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнав. Звернувся із зустрічним позовом до Банку про захист прав споживачів, відновлення становища, яке існувало до порушення права, в якому просив визнати частково недійсним пункт 7.1 спірного кредитного договору в частині стягнення платежів щомісячної комісії (винагороди) за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати за кредитним договором, стягнути з Банку на його користь зайво сплачені платежі по комісії за спірним кредитним договором в сумі 7360 доларів США в еквіваленті за курсом НБУ в розмірі 197152грн. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що вважає, що Банк не мав права встановлювати стягнення щомісячної комісії, бо ніяких додаткових послуг Банк не надавав. Заперечення проти позову Банку мотивував своїми вимогами до Банку. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги Банку не визнали. Звернулися із зустрічним позовом до Банку про визнання припиненою порук за договором поруки. Свої зустрічні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мотивували тим, що 16 листопада 2008 року Банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за спірним кредитним договором без їх згоди, тому вважають, що порука припинена. Заперечення проти позову Банку мотивували своїми вимогами до Банку. Представник банку зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не визнала, вважає їх безпідставними, просила застосувати до них строк позовної давності. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2007 року між [PERSON] та зБанком було укладено спірний кредитний договір. За цим договором, згідно п.7.1 Банк зобов`язався надати позичальникові ( [PERSON] ) кредитні кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії шляхом видачі готівки через касу у сумі 32000 доларів США на строк з 27 червня 2007 року до 27 чеврня 2017 року, зі сплатою відсотків у розмірі 0,92 відсотка на місяць (11,04 відсотків річних), винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,5 відсотка від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, відсотків в випадку дострокового погашення по кредиту, а [PERSON] , в свою чергу, зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, винагороду в строки, визначені договором. Погашення заборгованості за цим договором відповідно до 7.1 повинно здійснюватись щомісячним платежем в сумі 508,31 доларів США. Відповідно до п.2.3.1 спірного кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конь`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 відсотків у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання договору; зміни облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. 27 червня 2007 року між Банком та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки (відповідно за номерами: 0271/Р1, 0271/Р2, 0271/Р3 та 0271/Р4) (далі - спірні договори поруки) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем [PERSON] . Згідно до розрахунку банку у зв`язку із не належним виконанням зобов`язання за спірним договором за [PERSON] виникла заборгованість станом на 08 лютого 2017 року в сумі 7316,69 доларів США, яка складається з: 6296,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 953,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 55,29 доларів США - заборгованість по комісії, та 11,72 доларів США - пеня. Але позивач просить стягнути з відповідачів солідарно лише заборгованість за кредитом в сумі 6296,23 доларів США, тому суд розглядає вимоги Банку в межах позовних вимог. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст.550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню). Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто вищезазначеними нормами передбачений обов`язок відповідачів повернути кредит Банку в строк та в повному обсязі, за невиконання чого передбачена відповідальність у вигляді сплати пені та штрафів. Визначаючи розміри суми заборгованості, суд враховує висновок судової економічної експертизи від 25 вересня 2018 року № 140/е, який суд вважає обґрунтованим, вмотивованим та достовірним. Суд враховує наявність достатності поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Згідно висновку експерту сума заборгованості складає 1796,01 доларів США. Тому сама така сума підлягає стягненню. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16 травня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Банку про припинення дій, що порушують право та відновлення становища, що існувало до порушення, щодо внесення змін до кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок (справа № 2/1519/6258/11, провадження № 2/521/165/13), позовні вимоги [PERSON] задоволени частково. Зобов`язаний Банк припинити нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до спірного кредитного договору за відсотковою ставкою 13,08 відсотків річних. Зобов`язаний Банк відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: провести обрахунки сум відсотків за користування кредитом за спірним кредитним договором за відсотковою ставкою 11,04 відсотків річних за період з 16 листопада 2008 року по день ухвалення судового рішення. Зобов`язаний Банк скасувати нараховані штрафні санкції внаслідок прострочення виконання зобов`язання за спірним кредитним договором з використанням відсоткової ставки 13,08 відсотків річних. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені вищезазначеним рішенням не доказуються при розгляді даної справи. Таким чином, вищезазначеним рішенням встановлено, що Банк в односторонньому порядку 16 листопада 2008 року збільшив відсоткову ставку за спірним кредитним договором не попередивши про це ані самого позичальника - відповідача [PERSON] , ані поручителів - відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Такі дії Банку суд розцінює як зміна зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, а тому відповідно до вищенаведених норм з цього часу - з 16 листопада 2008 року порука є припиненою. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання припиненою порук за договорами поруки за номерами: 0271/Р1, 0271/Р2, 0271/Р3 та 0271/Р4 від 27 червня 2007 року обґрунтовані та підлягають задоволенню. Пунктом 7.1 спірного кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, суд надаючи правову оцінку відповідності пункту 7.1 спірного кредитного договору вимогам діючого законодавства, доходить висновку про визнання недійсним спірного кредитного договору в частині встановлення сплати позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 відсотка від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати та зобов`язання Банку зарахувати сплачену позичальником комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. Суд враховує, що згідно до висновку судової економічної експертизи від 25 вересня 2018 року № 140/е, сума безпідставна сплаченої винагороди відповідачем [PERSON] Банку складає 6974,52 доларів США, тому проводить відповідно до ч.12 ст.265 ЦПК України зустрічне зарахування грошових сум, та встановлює, що на користь [PERSON] підлягає стягненню 5178,51 доларів США, як зайво та безпідставно сплачених коштів за винятком заборгованості за кредитом (6974,52-1796,01). У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Відповідно до курсу НБУ на день розгляду справи - 18 грудня 2019 року - курс долару США до української гривні становить 2346,9132грн. до 100 доларів США. Таким чином сума заборгованості Банку перед [PERSON] становить 121535грн. 38коп. (5178,51 х 2346,9132/100), саме у цьому розмірі позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо заяви представника Банку про застосування строку позовної давності, то вона задоволенню не підлягає, оскільки вимоги [PERSON] походять з правовідносин, що стосуються захисту прав споживача, а вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не порушили строк давності, так як вони подалі зустрічний позов протягом двох місяців після пред`явлення до них вимог Банком. У зв`язку з задоволенням зустрічних позовів, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з Банку на користь позивачів за зустрічними позовами понесені та документально підтверджені судові витрати у виді витрат на оплату судового збору та витрат на проведення експертизи.

Outcome: partial