Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

В березні 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 31.12.2011 р. по 29.07.2015 р. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , від виконання батьківських обов`язків щодо якої відповідач тривалий час ухиляється. З 17.10.2016 р. відповідач не сплачує аліментів на дитину, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, свідомо нехтуючи своїми обов`язками. Провадження у справі відкрито ухвалою від 28.04.2017 р. (суддя Зарицька Ю.Л.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 03.11.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи відбувається в порядку загального позовного провадження. До початку судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Представник органу опіки та піклування до початку судового засідання подала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову та просила розглянути справу за її відсутності, подавши висновок органу опіки та піклування щодо суті спору від 06.02.2019 р. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, та [PERSON] , [INFO] , громадянин Держави Палестина, є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 19.07.2014 р., виданим відділом ДРАЦС Подільського РУЮ у м.Києві (актовий запис № 1446). Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.12.2011 р., який розірвано заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29.07.2016 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] (справа № 758/6090/15-ц). Як вбачається з даного рішення, сторони припинили шлюбні відносини з серпня 2014 р., дитина сторін після розірвання шлюбу залишалась мешкати з матір`ю. Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києві від 15.06.2016 р. з [PERSON] , як батька дитини, стягнуті на користь [PERSON] , як матері дитини, аліменти в розмірі 2 000,0 грн. щомісячно, починаючи з 09.02.2016 р. до повноліття дитини (справа № 758/1865/16-ц). Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Довідкою форми-3, виданої житловим органом 01.03.2017 р. за вих..№ 628, позивач з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Подільського РВ ДВС м.Київ від 17.10.2016 р. відкрито виконавче провадження ВП № 52655055 з примусового стягнення з відповідача аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29.07.2015 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] останній був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Подільського РВ ДВС м.Київ 25.01.2019 р., відповідач станом на 01.01.2019 р. має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 69 428,57 грн. та не сплачує їх з часу стягнення - з лютого 2016 р. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі Подільської РДА у м.Києві від 06.02.2019 р. № 106-928 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] є доцільним. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. В судовому засіданні достеменно встановлено, що з серпня 2014 р., покинувши родину та не проживаючи разом з дитиною, відповідач самоусунувся від її виховання, стосунків із дочкою не підтримує, не піклується як батьком про свою дитину, не цікавиться станом її здоров`я, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків, місце її перебування на день розгляду справи невідоме. При цьому останній мав об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки належним чином. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст.496 ч.2 ЦПК України відповідач, як іноземна особа, має процесуальні права та обов`язки нарівні з позивачем, який є громадянином України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїхбатьків і вусякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитині з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати дочку, спілкуватися з нею, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обгрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв*язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав. Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського РВ ДРАЦС у м.Києві для внесення відмітки до актового запису про народження дитини. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved