Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

В березні місяці 2017 року позивач звернувся до суду зазначивши, що 16.07.2012 року між публічним акціонерним товариством КБ «ПриватБанк» та відповідачем по справі, було укладено без номерний кредитний договір у вигляді карткового рахунку на платіжну картку який складається з Анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг на підставі яких, відповідач отримав кредит в розмірі 1300 гр. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі-30 % річних з кінцевим поверненням кредитних коштів ,що відповідає строку дії картки. Підписання наявних документів є прямою і безумовною згодою позичальника щодо визнання позивачем умов даного договору. Відповідач взяті на себе за умовами договору зобов»язання належним чином не виконував внаслідок чого заборгованість за кредитним договором на 28.02.2017 року склала 37945,93 гр. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку в визначений банком час не провів відповідних розрахунків позивач змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за умовами кредитного договору та понесених судових витрат. В судове засідання представник позивача не з»явився, останнім подано клопотання яким підтримано заявлений позов , просить провести розгляд справи без його участі,не заперечує стосовно його заочного проведення, а також стягнути понесені при зверненні до суду судові витрати. Неодноразово належним чином повідомлений про час та місце слухання справи відповідач про , що свідчать наявні у матеріалах справи розписки про отримання судових повісток та відповідне повідомлення в З.М.І., в судове засідання не з»явився,заперечень по суті позову до суду не подав , клопотань про перенесення розгляду справи на іншу дату від нього до суду не надходило тому суд враховуючи клопотання позивача викладене у позовній заяві,проводив розгляд справи в заочному режимі, тобто без участі сторін та їх представників. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до переконання ,що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так 16.07. 2012 року сторони уклали безномерний договір у вигляді кредитного ліміту у розмірі 1300 гр. на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим повернення коштів ,що відповідає строку дії картки. Пунктами 2.1.1.2.4 та 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг на які посилається позивач визначено пряму і безумовну згоду боржника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту встановленого банком, передбачено обов»язок позичальника сплатити позивачу штраф в розмірі 500 гр. +5% коштів від суми позики, в разі затримки проведення щомісячних платежів більше ніж на 30 днів. Пунктом 1.1.7.12 даних умов, визначено термін дії договору-12 місяців та автоматичне продовження строку дії даного кредитного договору на той самий термін в разі не подання позичальником заяви про його призупинення внаслідок закінчення строку дії кредитної картки . Змістом ст.ст.530 ч.1 ,549 ,551 ч.2 ЦК України обумовлено строки виконання зобов»язання , зміст поняття неустойки (пені) та те, що предметом неустойки може бути грошова сума розмір якої встановлюється договором , або актом цивільного законодавства. Судом встановлено,що відповідач отримав кредит у вигляді карткового рахунку на платіжну картку який складається з Анкети-заяви позичальника про приєдання доУмов та правил надання банківських послуг та взяв на себе зобов»язання щодо щомісячного внесення на рахунок кредитора відповідних коштів ,а також відсотків за його користуванням. Визначені умовами кредитного договору зобов»язання відповідач належним чином не виконував,відсотки за користування кредитними коштами на рахунок кредитора проводив не систематично. Останній платіж ним у відповідності до наданого позивачем до позовної заяви розрахунку здійснено 12.06.2014 року в розмірі 11,54 гр. [PERSON] даної дати ,відповідач ніяких платежів на час подання позову та розгляду справи в суді не проводив до кредитора з заявою про скасування карткового рахунку не звертався, внаслідок чого договір автоматично продовжувався щороку ,а кредитором нараховувались відповідні штрафні санкції та пеня. Загальна заборгованість відповідача перед кредитором станом на 28.02. 2017 року становить 37945,93 гр. . З даної суми: -1052,90 гр.заборгованість за кредитом, -30221,43 гр. заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, -4388,46 гр. заборгованість по пені за користуванням кредитом, -500 .00 гр.штраф фіксована частина. -1783,14 гр.-штраф.процентна складова. Таким чином, через не належне виконання взятих на себе умовами договору кредитних зобов»язань, відповідач дійсно порушив право позивача на своєчасне отримання відсотків та кредитних коштів ,але вирішуючи питання щодо прийняття рішення по справі направленого на захист порушених прав позивача ,суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені з наступних підстав . Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення . Наявним у матеріалах справи витягом з Умов та правил представлення банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, а саме пунктом 1.1.5.23. дійсно передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення у розмірі-0,1% від суми просроченого платежу . У той же самий час, згідно з положенням кредитного договору, сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення на , що звертає у своїх правових позиціях і Верховний Суд України по справі № 6-2003 цс 15 від 25 жовтня 2015 року тому суд вважає ,що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати увигляді сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Витрати пов»язані з оплатою позивачем розміщення в ЗМІ підготовленого судом повідомлення для відповідача про час та місце слухання справи, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial