Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] із вимогами про визначення місця проживання їх спільної дитини - дочки [PERSON], [INFO], - з ним. Обґрунтовуючи позов, Позивач зазначає, що з грудня 2008 року по грудень 2012 року вони з Відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, і від цих відносин у них народилася дочка [PERSON]. Позивач вказує, що рішенням суду від 14.05.2013р. було визначене місце проживання дочки разом з матір'ю - Відповідачем, і з Позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 1/5 частини від сукупних доходів Позивача. Позивач зазначає, що наступним рішенням від 26.12.2013р. Солом'янським районним судом м. Києва було визначено регламент побачень його з дочкою щовівторка та щосуботи з 10.00 год. до 19.00 год в присутності матері. В той же час після набрання чинності вказаним рішенням, як наполягає Позивач, він жодного разу не спілкувався з дитиною в обумовлені судовим рішенням години, оскільки Відповідач перешкоджає цьому, переховується разом з дитиною, змінила місце поживання, не повідомивши свою нову адресу чи засоби зв'язку. Позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження, порушеного за судовим рішенням від 26.12.2013р., державним виконавцем було внесене подання до суду про оголошення дитини в розшук, і зазначене подання ухвалою суду від 27.11.2014р. було задоволене. Крім того, як пояснює Позивач, 17 квітня 2014 року слідчим СВ Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014100030003905 за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України. Зазначені обставини, на думку Позивача, свідчать про злісне ухилення Відповідачем від виконання судового рішення, порушення нею прав Позивача на спілкування з дочкою. У зв'язку з цим, посилаючись на положення ч.4 ст. 159 СК України та те, що ним створені належні умови для проживання дитини, Позивач просить суд визначити місце проживання дочки [PERSON] разом з ним. У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали заявлений позов. Акцентували увагу на тому, що ухилення Відповідача від виконання судового рішення про встановлення регламенту побачень батька з дитиною підтверджується тим, що навіть у судовому засіданні представник Відповідача надав неправдиві відомості про адресу її місця проживання у м. Кривий Ріг, а сама Відповідач попри визнання її явки в судове засідання обов'язковою до суду не з'явилась. Представник Відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, які підтримав судових засіданнях 17 вересня та 16 листопада 2015 року. Заперечуючи проти позову представник Відповідача вказував, що Відповідач не переховується від Позивача, вона лише змінила місце свого проживання, і на сьогодні проживає у [ADDRESS]. Позивач має можливість в будь-який обумовлений регламентом день зустрітись з дочкою, проте він ніколи цього не намагався зробити. Крім того, представник Відповідача посилався на п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., згідно з яким малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Також представник посилався на ст.12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980р., згідно з якою дитина не може бути повернена якщо є дані про те, що дитина прижилась у своєму новому середовищі. В судовому засіданні 16 листопада 2015 року явка особисто Відповідача у судове засідання була визнана обов'язковою, про що її представник був повідомлений, проте в останнє судове засідання 28.01.2016р. ані представник, ані сама Відповідач не з'явились. Представник Відповідача повідомив суд про свою відпустку з 27.01.2016р., не надавши будь-яких доказів у підтвердження неможливості явки у судове засідання, а Відповідач [PERSON] взагалі не повідомила суд про причини своєї неявки. З огляду на наведене суд не вбачав підстав для визнання причин неявки Відповідача та її представника поважними, у зв'язку з чим закінчив розгляд справи у їх відсутність на підставі наявних матеріалів. Від Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшло повідомлення про те, що [PERSON] разом з дитиною за адресою місця реєстрації фактично не проживають, і місце їх проживання невідоме. Служба у справах дітей Виконкому Центрально-міської районної у м. Кривий Ріг ради, залучена судом в якості третьої особи у зв'язку з повідомленням Відповідачем адреси свого проживання у м. Кривому Розі, направила суду письмові пояснення, в який було зазначено, що місце поживання [PERSON] та її дочки [PERSON] встановити не виявилось можливим, малолітня [PERSON] не відвідує жоден з комунальних дошкільних навчальних закладів Центрально-Міського району міста Кривого Рогу. Суд, вислухавши пояснення Позивача та його представника, представника Відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що в період з грудня 2008 року про грудень 2012 року [PERSON] . та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, і від відносин у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 травня 2013 року місце проживання малолітньої [PERSON] визначено разом з матір'ю [PERSON] (а.с.7-12) В подальшому [PERSON] звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] з вимогами про визначення регламенту спілкування з дитиною, мотивуючи їх тим, що Відповідач повністю відсторонила дитину від нього, забороняла бачитись з нею. 26 грудня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалене рішення, яким визначено порядок спілкування [PERSON] зі своєю дочкою щовівторка та щосуботи з 10.00 до 19.00 годин в присутності матері. (а.с. 13-15) З пояснень Позивача судом встановлено, що навіть після ухвалення зазначеного рішення Відповідач продовжує чинити йому перешкоди у спілкування дитини, приховує своє теперішнє місце проживання, на дзвінки не відповідає. З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 28 липня 2014 року було відкрито виконавче провадження за рішенням про визначення порядку спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON],а 29 жовтня 2014 року в межах вказаного виконавчого провадження державний виконавець звернувся до суду із поданням про оголошення розшуку [PERSON], 2010 року народження. Ухвалою суду від 27 листопада 2014 року подання державного виконавця було задоволене, малолітню [PERSON] оголошено у розшук. (а.с. 18-19) Судом також встановлено, що за заявою Позивача було порушене кримінальне провадження, зареєстроване в ЄДРСР за №12014100030003905 за кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. З метою перевірки обставин, викладених представником Відповідача у письмових запереченнях проти позову про те, що станом на сьогодні [PERSON] разом з дочкою проживає у [ADDRESS], судом було залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей виконкому Центрально-Міської у м. Кривому Розі ради та доручено провести обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою, вказаною Відповідачем. Так, у відповідь на запит суду від зазначеної третьої особи надійшла інформація про те, що 18 грудня 2015 року спеціалістами служби у справах дітей спільно з адміністрацією комунального комбінованого навчального закладу №201 Криворізької міської ради відвідане житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], та встановлено, що малолітня [PERSON] в ньому не проживає. Крім того, відповідно до інформації, наданої 31.12.2015р. відділом освіти виконкому Центрально-міської у м. Кривому Розі ради, малолітня [PERSON], [INFO]., не відвідує жоден з комунальних дошкільних навчальних закладів району. Відтак, Службою у справах дітей не вдалось провести бесіду з матір'ю та обстежити умови проживання дитини, оскільки їх місце проживання невідоме. З метою надання можливості Відповідачу підтвердити свою добросовісність та необгрунтованість звинувачень Позивача в ухиленні нею від виконання судового рішення про встановлення регламенту побачень батька з дитиною, судом було запропоновано Сторонам у період між судовими засіданнями в порядку виконання встановленого графіку побачень забезпечити зустріч Позивача з дочкою [PERSON] в присутності матері за вказаним представником Відповідача місцем їх проживання в м. Кривому Розі із наданням відповідних фотодоказів. Так, у судове засідання 16 листопада 2015 року Позивачем надано фотоматеріали, які підтверджують перебування його в м. Кривому Розі 10 листопада 2015 року (вівторок) біля будинку [ADDRESS]. Зі слів Позивача зустрітись з дочкою або з її матір'ю за вказаною адресою не виявилось можливим, двері квартири ніхто не відчинив. (а.с. 69-79) Сторона Відповідача не скористалась наданою судом можливістю підтвердити свої пояснення у запропонований спосіб, жодних фото- чи відеоматеріалів чи інших доказів організації зустрічі Позивача з дочкою згідно з встановленим регламентом не надала, ухвала суду, якою Відповідача зобов'язано особисто з'явитись суду, нею проігноровано. За таких обставин суд має достатньо підстав для того, щоб погодитись з позицією Позивача про ухилення [PERSON] від виконання судового рішення про встановлення регламенту побачень [PERSON] з дочкою [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 4 ст. 159 Сімейного кодексу України у разі ухилення особою, з якою проживає дитина, від виконання рішення суду про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Позивачем з посиланням на вказану норму поставлена вимога про визначення місця проживання разом з ним. З акту обстеження умов проживання [PERSON] вбачається, що ним за адресою: [ADDRESS], створені належні умови для проживання дитини. (а.с. 26) Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. В той же час згідно з Принципом 2 зазначеної Декларації дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідач під час розгляду справи не надала доказів забезпечення нею необхідних та належних умов проживання своєї дочки [PERSON], натомість навмисно вводила суд та інших сторін у справі в оману щодо реального місця свого проживання та проживання малолітньої [PERSON]. Представник Відповідача доречно послався у своїх поясненнях на статтю 12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980р., ратифікованої Україною 11.01.2006р., в якій зазначено, що судовий і адміністративний орган не вправі видавати розпорядження про повернення дитини, якщо є дані про те, що дитина прижилася у своєму новому середовищі. При цьому, наголошуючи на необхідності застосування зазначених положень, представник Відповідача не навів жодних доказів, які б свідчили, що малолітня [PERSON] прижилася у своєму новому середовищі. Суду не зазначено фактичної адреси місця проживання [PERSON], не забезпечено доступу органів служби у справах дітей для проведення обстеження умов її проживання, не надано жодного доказу, у чому б він не виражався, про адаптацію та укорінення дитини за новим місцем проживання та про забезпеченість її потреб у вихованні, навчанні, матеріальному забезпеченні тощо. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач не потурбувався про обгрунтування своєї позиції щодо позову належними доказами, в той час, як Позивачем виходячи з наявних у нього засобів доказування пояснення Відповідача було спростовано. За таких обставин суд не має правових підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] у зв'язку з чим приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком. На підставі викладеного,

Outcome: approved