Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

АТ «УкрСиббанк», який є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь банку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 в розмірі 44814,47 доларів США та пені в сумі 38681,02 грн., відшкодувати судові витрати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказує, що 03.09.2007між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11208049000, відповідно до умов якого останньому надано кредитні кошти в сумі 90 тис. доларів США строком повернення до 03.09.2014 зі сплатою відсотків за використання кредиту в розмірі 11,80% річних. Згідно зазначеного договору позичальник [PERSON] зобов`язався щомісячно, у встановлені договором строки, здійснювати повернення частин кредиту, а також сплачувати нараховані відсотки за його використання. Додатковою угодою № 2 від 25.03.2011 змінено кінцевий термін повернення кредиту до 02.09.2019. Також п. 4.1 договору встановлено, що за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним укладено договір поруки № П-11208049000 від 03.09.2007 із [PERSON] , який відповідно до п.п. 1.1-1.5 договору зобов`язався відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і позичальник - [PERSON] за Кредитним договором, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за використання кредиту, а також сплати пені та штрафних санкцій, встановлених договорами; відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. Додатковою угодою № 2 від 25.03.2011 до договору поруки [PERSON] надав згоду забезпечувати змінене зобов`язання. В порушення умов укладеного між сторонами договору до теперішнього часу [PERSON] не виконуються належним чином та в повному обсязі зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, грошові кошти не повернуто. Станом на 02.12.2015 загальний розмір заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 відповідно до наданого представником позивача розрахунку складає 44814,47 доларів США та нарахована пеня в сумі 38681,02 грн., з яких 40576,84 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом, 4237,63 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 22361,70 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16319,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. До суду із зустрічним позовом до АТ «УкрСиббанк» звернувся [PERSON] та просив визнати недійсними кредитний договір № 11208049000 від 03.09.2007, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк» та Додаткові угоди № 1 від 27.01.2009 та № 2 від 25.03.2011 до нього, а також договір поруки № П-11208049000 від 03.09.2007, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] . [PERSON] вказує, що між ним та банком склались відносини, пов`язані із отриманням послуг з кредитування та проведення відповідних розрахунків, у зв`язку із чим на ці правовідносини розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», зазначає, що договір про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 був укладений ним під впливом помилки, наслідком чого є визнання його недійсним. Так, перед укладенням кредитного договору банк не надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, та не отримав письмового підтвердження про ознайомлення із даною інформацією; ані в кредитному договору, ані в додатках до нього не наведено детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача; не зазначено вид і предмет кожної супутньої послуги та обґрунтування її вартості; після укладення додаткової угоди не визначеного нового графіку погашення кредиту; споживача не попереджено, що саме він несе валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором; банк не надав інформацію про методику, яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валютному зобов`язанні піж час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. [PERSON] також просить застосувати наслідки недійсності правочину та зобов`язати кожну сторону повернути те, що вона отримала за даним договором. Представником позивача АТ «УкрСиббанк» подано заперечення на зустрічний позов, в яких вказується, що відсутність обізнаності та інформації з приводу валютних ризиків не є підставою для визнання правочину недійсним. Позичальника [PERSON] було проінформовано про всі істотні умови кредитного договору, спосіб і терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів тощо, що підтверджується підписом позичальника на кредитному договорі, підписами у графіку погашення кредиту та відсотків. Власні дії позичальника, що виразились у підписанні кредитного договору та здійсненні напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, здійснення часткового погашення кредиту та передбачених договором виплат на протязі дії кредитного договору, є підтвердженням ознайомлення [PERSON] із змістом укладеної ним угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених договором. Із підписанням договору споживчого кредиту сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством України для цього виду правочину, а саме про суму кредиту, відсоткову ставку, термін надання та повернення кредитних коштів, графік платежів, права та обов`язки сторін то інші умови. Оскільки позичальник не відмовився від одержання кредиту, він повністю погодився з умовами даного договору, вважав їх справедливими по відношенню до себе. Сторони уклали договір у письмовій формі, дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, його підписали, а тому відсутні підстави вважати наявність обману з боку банку чи помилку позичальника, а тому в зустрічні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. В той же час, представник банку вказує, що сплинув строк для оскарження даного договору, що є окремою підставою для відмови у позові. У своїй відповіді на заперечення АТ «УкрСиббанк» на зустрічні вимоги [PERSON] посилається на те, що реальні процентні ставки не відповідають показнику реальних процентних ставок, зазначених у додатках до кредитного договору. Також банком не надано доказів щодо попередження позичальника про наслідки валютних ризиків, зумовлених отриманням кредиту в іноземній валюті. При укладенні оспорюваного договору банком було порушено приписи ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо належного інформування позичальника про всі обов`язки та права сторін, про ризики укладання такого договору, не були запропоновані всі можливі варіанти розрахунку за кредитом, внаслідок чого він уклав відповідний договір під впливом помилки, яка має істотне значення, щодо розміру відсотків за користування кредитом, порядку нарахування штрафних санкцій; зазначена у довідці банку заборгованість за кредитним договором не відповідає дійсності. Всі ці обставини свідчать про необхідність визнання кредитного договору недійсним, що в свою чергу унеможливлює задоволення вимог банку про стягнення заборгованості. У судове засідання учасники процесу не з`явились, від представника позивача АТ «УкрСиббанк» Потапової І.Г. до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності із зазначенням щодо підтримання первісним вимог про стягнення заборгованості та заперечення з приводу зустрічних вимог [PERSON] Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Левкова В.М. до суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, підтримання зустрічних вимог в повному обсязі та заперечення щодо первісних вимог банку. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті доходить наступного. 03.09.2007між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11208049000, відповідно до умов якого останньому надано кредитні кошти в сумі 90 тис. доларів США строком повернення до 03.09.2014 зі сплатою відсотків за використання кредиту в розмірі 11,80% річних, із цільовим призначенням - для придбання нерухомості - нежитлових приміщень підвалу № 19,19а,20,21,33,34,34а в літ. «А-10» загальною площею 152,0 м2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно зазначеного договору позичальник [PERSON] зобов`язався щомісячно, у встановлені договором строки згідно Графіку погашення кредиту, що є невід`ємною частиною кредитного договору, здійснювати повернення частин кредиту, а також сплачувати нараховані відсотки за його використання. Додатковою угодою № 1 від 27.01.2009 до Договору про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 змінено графік повернення кредиту. Додатковою угодою № 2 від 25.02.2009 до Договору про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 змінено схему погашення кредиту та кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 02.09.2016. Додатковою угодою № 2 від 25.03.2011 до Договору про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 змінено схему погашення кредиту та кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 02.09.2019. Також п. 4.1 договору встановлено, що за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним укладено договір поруки № П-11208049000 від 03.09.2007 із [PERSON] , який відповідно до п.п. 1.1-1.5 договору зобов`язався відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і позичальник - [PERSON] за Кредитним договором, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за використання кредиту, а також сплати пені та штрафних санкцій, встановлених договорами; відповідальність поручителя та позичальника є солідарною. Додатковою угодою № 2 від 25.03.2011 до Договору поруки П-11208049000 від 03.09.2007 [PERSON] надав згоду забезпечувати змінене зобов`язання. Відповідач [PERSON] , оспорюючи вказаний кредитний договір, стверджує, що він був укладений під впливом помилки та обману та має бути визнаний недійсним із посиланням на ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України. Суд із даною позицією відповідача [PERSON] не може погодитися з наступних підстав. Так, укладаючи оспорюваний кредитний договір, сторони погодили, що ними досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої з сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Умовами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. В силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 Постанови від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз`яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до Постанови №5 від 2012 р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст. 215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до положень п.п.2.1, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Позичальник [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис у договорі. Протягом дії кредитного договору [PERSON] не звертався до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо. В укладеному між сторонами у письмовій формі договору, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачем суду не надано. Згідно ч. 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. У відповідності до п.3 ч.7 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позичальник [PERSON] правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. На підтвердження своїх зустрічних вимог [PERSON] в ході розгляду справи було заявлено клопотання про призначення у справі комісійної судової економічної експертизи, виконання якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. Згідно висновку даної експертизи № 24762, складеного 27.04.2018, експертом було встановлено, що оформлення кредитного договору № 1120804900 від 03.09.2007 не суперечить вимогам Постанови Правління Національного банку України від 10.07.2007 за № 168 та Закону України «Про захист прав споживачів» в частині надання даних стосовно розміру реальної процентної ставки за кредитом та розрахунку абсолютного значення подорожчання кредиту під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Показник реальної процентної ставки за Договором про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007, розрахований у відповідно до рекомендацій «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 за № 168, без урахування сукупних сплат, здійсненних [PERSON] відповідно до додатку № 2 «Графік погашення платежів» до Додаткової угоди № 1 від 03.09.2007, становить 12,45%, з урахуванням сукупних сплат відповідно до додатку № 2 «Графік платежів» до Додаткової угоди № 3 від 14.12.2012 становить 13,61%. Розмір річної процентної ставки, встановлений п. 1.3 Договору про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007, не відповідає реальним процентним ставкам, розрахованим відповідно до додатку № 2 «Графік погашення платежів» до Додаткової угоди № 1 від 03.09.2007, та додатку № 2 «Графік платежів» до Додаткової угоди № 3 від 14.12.2012; різниця між розрахованою відповідно до умов кредитного договору реальною процентною ставкою та розміром процентної ставки, зазначеним у п. 1.3 кредитного договору становить 0,6% та 1,81% відповідно. В Договорі про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 не наведено письмового попередження позичальника про наслідки валютних ризиків, зумовлених отриманням кредиту в іноземній валюті. При цьому, інформація щодо показника абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) у відповідності до рекомендацій «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 за № 168, зазначена у додатку № 2 «Графік платежіва, визначення сукупної вартості кредиту» до Договору про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007. Експертом також встановлено, що в розрахунках, складених банком, нарахування пені проводилось в валюті кредиту - долари США щодо сум заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007, із подальшим наведенням в гривні на дати розрахунку. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсними не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] . При цьому, суд погоджується із посилання представника позивача АТ «УкрСиббанк» на пропуск [PERSON] строку для звернення до суду, визначеного ст. 257 ЦК України, однак вважає за необхідне розглядати справу, яка стосується захисту прав споживачів, ухваливши рішення по суті заявлених позовних вимог. Що стосується позовних вимог АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 в розмірі 44814,47 доларів США та пені в сумі 38681,02 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Однією з засад судочинства, регламентованих ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст.. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено інше. Представник позивача АТ «УкрСиббанк» вказує, що [PERSON] порушувались умови Договору про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007, внаслідок чого станом на 02.12.2015 загальний розмір заборгованості відповідно до наданого розрахунку, який є додатком до позовної заяви, складає 44814,47 доларів США та нарахована пеня в сумі 38681,02 грн., з яких 40576,84 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом, 4237,63 доларів США - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом, 22361,70 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 16319,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. В ході розгляду справи представником АТ «УкрСиббанк» до суду надано довідку від 13.11.2018 про стан заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007, з якої вбачається, що позичальником [PERSON] отримано кредитні кошти в розмірі 90 тис. доларів США строком на 144 місяців із процентною ставкою 11,8% на придбання нерухомості. При цьому фактично сплачено основного боргу в сумі 90 тис. доларів, процентів в сумі 31608,64 доларів США, комісії 101,00 грн. Під час виконання зобов`язань за кредитним договором мала місце прострочена заборгованість за процентами та основним боргом (без урахування пені) в розмірі 55151,73 доларів США. Тобто, в матеріалах справи наявні відомості про наявність у [PERSON] різних сум заборгованості за одним і тим самим Договором про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007. Також у довідці АТ «УкрСиббанк» від 13.11.2018 про стан заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007 зазначено, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором складається в тому числі із простроченої заборгованості за процентами, яка є складовою суми 55151,73 доларів США. Однак висновком комісійної судової економічної експертизи № 24762, складеним 27.04.2018, було встановлено, що розмір річної процентної ставки, встановлений п. 1.3 Договору про надання споживчого кредиту № 11208049000 від 03.09.2007, не відповідає реальним процентним ставкам, розрахованим відповідно до додатку № 2 «Графік погашення платежів» до Додаткової угоди № 1 від 03.09.2007, та додатку № 2 «Графік платежів» до Додаткової угоди № 3 від 14.12.2012; різниця між розрахованою відповідно до умов кредитного договору реальною процентною ставкою та розміром процентної ставки, зазначеним у п. 1.3 кредитного договору становить 0,6% та 1,81% відповідно. Враховуючи ці обставини, суд позбавлений самостійно визначити розмір заборгованості [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 112028049000 від 03.09.2007, представником позивача АТ «УкрСиббанк» не надано суду жодних пояснень з приводу висновків проведеної у справі комісійної судової економічної експертизи. В ході розгляду справи наявні розбіжності у розрахунках АТ «УкрСиббанк» не усунуті, від його представника неодноразово надходили заяви про розгляд справи за його відсутності із посиланням на те, що в матеріалах справи наявні усі докази, необхідні для вирішення справи по суті. За таких обставин, суд вважає, що заявлені АТ «УкрСиббанк» позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed