Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 грудня 2009 року померла [PERSON], яка проживала в частині будинку №36 по вул. Лянгасова в м. Фастові Київської області, яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При житті ця одинока жінка похилого віку, звернулась до позивача з проханням доглянути її до смерті і вона погодилася так, як родичів вона не мала. 20 серпня 2009 року [PERSON] склала заповіт на імя позивача, який посвідчений нотаріусом Фастівської держнотконтори, яким заповіла [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та на все, що буде їй належить на день смерті та на що матиме право за законом. З того часу позивач піклувалася про неї, надавала їй всіляку допомогу, яку вона потребувала, з 2005 року [PERSON] видала на імя позивача довіреність, посвідчену приватним нотаріусом на право виконувати всі дії, повязані з виконанням даного доручення (отримання пенсії, сплачувати комунальні послуги та інше). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказаний будинок. [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавицею по день її смерті, в установлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповіддю нотаріуса від 29листопада 2016 року за №2083/02-7 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею не предявлено правовстановлюючих документів щодо належності [PERSON] житлового будинку. Тому позивач змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, заяву підтримали. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частини 1 статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що [PERSON] по праву приватної власності належала ? частина житлового будинку, що знаходиться в м. Фастові по вул. Лянгасова, 36 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Фастівською держнотконторою від 23.09.1983 р., реєстр № 3280, що стверджується довідкою КП ФМР «Фастівське БТІ» від 24 січня 2017 року (а.с.10). 20 серпня 2003 року [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] все належне їй майно (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть серія І-ОК № 172225, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського управління юстиції Київської області 23 грудня 2009 року [PERSON] померла 23 грудня 2009 року (а.с.7). Після мерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину вказаного будинку. Спадщину після померлої [PERSON] прийняла позивач [PERSON] шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріальноїконтори з приводу видачісвідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON], позивач отримав відмову нотаріуса з посиланням на відсутність оригіналу правовстановлюючого документа, а саме оригіналу свідоцтва про право на спадщину по заповітом на ? частину житлового будинку № 36 по вул. Лянгасова в м. Фастові, нотаріус рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказаний будинок, що стверджується відповіддю завідувача Фастівської міської державної нотаріальної контори від 29.11.2016 року (а.с.13). Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які пийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратоюта відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному [PERSON] зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання прававласності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, вжив всіх заходів щодо оформлення права власності у встановленому Цивільним кодексом України порядку, проте не набув цього майна із незалежних від нього причин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статей 16,1218, 1220-1223, 1233-1234, 1268, 1269 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved