Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання такою,що втратила право користування квартирою [ADDRESS] внаслідок відсутності особи понад встановлені законом строки. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що є власником квартири [ADDRESS],яку придбала на підставі договору купівлі-продажу ВЕХ №980880 р. №3262 18 вересня 2007 року. В даній квартирі зареєстровані вона,її чоловік [PERSON],син [PERSON] та донька [PERSON],яка проживала в квартирі до 2012 року. В подальшому місце проживання доньки їй не відоме,остання в квартирі не проживає, її речей не має,комунальних платежів відповідачка не сплачує. Покликаючись на викладені обставини,з посиланням на ст.72 Житлового кодексу України, ст.391 Цивільного кодексу України, просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] згідно письмової заяви просила розглянути справу у її відсутність,позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилась,про час та день розгляду справи була повідомлена в установленому порядку,що підтверджено оголошенням в пресі про час та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так,як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16242795,реєстраційний номер 18025133,квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] згідно договору купівлі-продажу ВЕХ №980880 р. №3262 18 вересня 2007 року. В даній квартирі значаться зареєстрованими чоловік позивачки [PERSON],син [PERSON] та донька [PERSON],відповідачка по справі,що вбачається із довідки ЖКП «Галицьке» від 17 березня 2015 року № 936. Як встановлено в процесі розгляду справи, відповідачка [PERSON] в квартирі з 2012 року не проживає, квартирою не цікавиться,що підтверджено Актом від 17 березня 2015 року,посвідченим начальником ЖКП «Галицьке». Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.33,п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено,що підтверджується належними та допустими доказами, відповідачка з 2012 року не проживає в квартирі [ADDRESS]. Відповдіно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст.317,319,ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Враховуючи, що місце реєстрації [PERSON] - квартира [ADDRESS] не є її місцем проживання та перебування, вона підлягає зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі викладеного, ст.ст.317,191,405 ЦК України,

Outcome: approved