Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові позивач вказує, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 19.05.2010. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача на заяві. У позові вказується, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком, відповідач отримала кредитну картку. У позові вказано, що Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі за Договором, а саме надав можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В позові зазначено, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Також, в позові вказано, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 09.09.2020 має заборгованість в сумі - 23505,92 грн., яка складається з наступного: 17442,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6062,97 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 23505,92 грн. за кредитним договором № б/н від 19.05.2010 в примусовому порядку та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору. 13.04.2021 на адресу суду від представника відповідача адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позов, в якому вказано, що вимоги позивача, що викладені в позові відповідач та його представник не визнають та вважають їх безпідставними та необґрунтованими. Посилаючись на вимоги ЦК України, представник відповідача вказував, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту не є первинним документом. Роздруківки, які були надані позивачем в якості виписки з особового рахунку відповідачки не містять будь-яких реквізитів, містять інформацію з різних карток та не містять підпису посадової особи, яка формувала таку виписку, печатки установи, тощо. Доказів розрахунку заборгованості, з яких вбачається конкретний період нарахування, вид нарахування,підстави та порядок такого нарахування не надано. Із виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач вніс на рахунок коштів у більшій сумі ніж отримав, а внесені кошти було зараховано в рахунок сплати пені за прострочку за кредитом, нарахованих у розмірі необумовленому сторонами, відсотків за використання кредитного ліміту. Представник відповідача- адвокат Калінін С.К. просив відмовити у задоволенні позову. 13.05.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій посилаючись на обставини, ідентичні тим, що викладені у позовній заяві просять задоволити позов в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав клопотання, в якому просив справу слухати без участі представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, довірила свої інтереси в суді представляти представнику -адвокату Калініну С.К.. Представник відповідача- адвокат Калінін С.К. в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову, посилаючись на факти, що викладені у відзиві, при цьому, він підтвердив факт користування відповідачем кредитними коштами. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В позові вказано, що 19.05.2010 відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згідний з тим, що дана заява разом із Умовами надання банківських послуг і Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] при укладанні договору підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. До матеріалів позову долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписана відповідачем [PERSON] , в якій визначено умови надання кредиту, базова відсоткова ставка, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів, тощо. Свої зобов`язання відповідач належним чином не виконала, тому станом на 09.09.2020 заборгованість [PERSON] перед акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за договором від 19.05.2010 становить 23505 грн. 92 коп., з яких: 17442,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту (у тому числі за простроченим тілом кредиту); 6062,97 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254(в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогоПостановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75(в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надана банком виписка по картковому рахунку [PERSON] , підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку. Доказів на спростування розрахунку заборгованості або визнання договору недійсним (нікчемним) стороною відповідача суду не надано, як і не заявлено клопотання щодо проведення судової економічної експертизи. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача не заперечував, що [PERSON] користувалася кредитною карткою, сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості, що беззаперечно свідчить про визнання ним кредитних правовідносин з позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст.141 ЦПК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи ставки судового збору, який сплачується за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, розподіл судових витрат між сторонами, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved