Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

В березні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 09 квітня 2011 року помер їхній батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по вул. Грушевського, № 02 в с. Несвоя Новоселицького району. Спадщину після його смерті як спадкоємці по заповіту по 1/2 частці спадкового майна прийняли його діти [PERSON] та [PERSON]. 01 січня 2016 року померла мати позивачів [PERSON]. Після її смерті також відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Спадщину після її смерті як спадкоємці за законом першої черги прийняли її діти [PERSON] та [PERSON]. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право власності на спадкове майно. Просили суд визнати за ними право власності на домоволодіння в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району Чернівецької області звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Треті ос оби звернулися до суду із заявами, в яких позов визнали та не заперечували щодо його задоволення, також просили розглянути справу у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 57 від 06 лютого 2019 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Грушевського, № 2 в с. Несвоя Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали двоє осіб: [PERSON] та [PERSON], в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1957 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті 09 квітня 2011 року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З свідоцтва про шлюб серії ЧЭ № 213808 від 07 вересня 1956 року вбачається, що [PERSON] був чоловіком [PERSON]. З свідоцтв про народження [PERSON] серії І-ЧЭ № 253841 від 28 червня 1959 року та [PERSON] (після шлюбу «Таєнчук») серії ЯВ № 866894 від 08 травня 1954 вбачається, що їх батьками були [PERSON] та [PERSON] Згідно заповіту, який був складений 07 липня 1995 року та посвідчений державним нотаріусом першої Чернівецької державної нотаріальної контори, спадкодавець [PERSON] заповів все своє майно в рівних частках позивачам [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу «Таєнчук»). Спадщину після смерті [PERSON] позивачі як спадкоємці за заповітом прийняли своєчасно, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідними заявами до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. З цей же строк непрацездатна дружина померлого спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] відмовилась. 01 січня 2016 року померла [PERSON], після смерті якої також відкрилася спадщина на 1/2 частку спадкового домоволодіння. Спадщину після смерті [PERSON] позивачі як спадкоємці першої черги за законом прийняли своєчасно в рівних долях, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідними заявами до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у звязку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями по заповіту після смерті свого батька [PERSON] та за законом після смерті їх матері [PERSON], спадщину після їх смерті прийняли своєчасно, інших спадкоємців на вказане нерухоме майно немає, то право власності на домоволодіння слід визнати за ними в порядку спадкування. У звязку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України представнику позивачів [PERSON], який сплатив судовий збір по справі, слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 1172 гривні. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 1223, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, суд

Outcome: approved