Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], якого вона народила від [PERSON], не перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі. У актовому записі про народження та у свідоцтві про народження дитини [PERSON] записаний як батько на підставі його заяви. Від народження і до даного часу дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] та окремо від [PERSON] Після припинення між сторонами по справі будь-яких відносин після народження сина, [PERSON] перестав приділяти увагу дитині та повністю самоусунувся від участі у його вихованні та утриманні. Це полягає в тому, що [PERSON] належним чином не приділяє увагу дитині, не опікується ним, добровільно матеріальної допомоги на його утримання надає, не виявляє батьківської турботи та бажання спілкуватись. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №154 від 20 лютого 2012 року [PERSON] було визначено порядок спілкування з малолітнім сином, зокрема перша та третя п'ятниця, субота, неділя з 11.00 години до 18.00 години або інші два дні кожного тижня за домовленістю з матір'ю на нейтральній території або території батька. Незважаючи на дане рішення [PERSON] жодного разу не скористався своїм правом на спілкування з дитиною. Про факт ухилення [PERSON] від утримання дитини свідчить також і те, що у нього існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина. [PERSON] вказала на те, що на даний час вона створила для дитини всі умови для його повноцінного розвитку, а приклад батька може мати психотравмуючий вплив на емоційний стан сина, що в майбутньому може призвести до негативних наслідків. Тому [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради, який обґрунтовує тим, що після народження дитини він разом з [PERSON] проживав в [ADDRESS]. Після фактичного розірвання відносин між сторонами в січні 2012 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей та молоді виконавчого комітету Бориспільської міської ради з заявою про позбавлення батьківських прав, проте рішенням від 07 лютого 2012 року їй було відмовлено. Згодом рішенням служби у справах дітей [PERSON] було визначено порядок спілкування з малолітнім сином. Проте згодом [PERSON] почала чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, зокрема змінила місце проживання та перевела сина з дитячого садочку до іншого. Тому [PERSON] просить суд зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]. Встановити такий спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином: перша та третя п'ятниця, субота, неділя місяця з 11.00 години до 18.00 години на нейтральній території або території проживання батька; під час канікул чи святкових днів за попереднього попередження батька в будь-який день з 12.00 години до 20.00 години на нейтральній території або території проживання батька. Крім цього, просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], за адресою місця реєстрації матері [PERSON] в [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] первісний позов підтримали та просили суд його задовольнити, а також заперечували в повному обсязі проти задоволення зустрічного позову. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечували. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради Величко І.П. не з'явилась, надала до суду заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності та при розгляді справи поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.5). 07 березня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (т.1 а.с.6). На даний час малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Вказана обставина підтверджується довідкою, виданою КП «ЖРЕУ» №141 від 14 березня 2014 року (т.1 а.с.13). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України, п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, відповідно до п.15 вищевказаної постанови Пленуму Верхового Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Допитана у судовому засіданні представник служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради Величко І.П. показала, що на початку 2012 року [PERSON] звернулась до органу опіки та піклування для вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. Дане питання було розглянуто на засіданні за участю обох сторін: батька та матері, а також були досліджені докази, подані [PERSON] За результати розгляду було встановлено недостатньо доказів, які б свідчили про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків, а тому було відмовлено у наданні висновку щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. [PERSON] було запропоновано написати заяву з метою визначення порядку спілкування з дитиною. В період з 2012 року і до відкриття провадження в даній справі [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування з приводу того, що [PERSON] не виконує рішення щодо встановленого порядку спілкування з дитиною. В 2014 році [PERSON] знову звернулась до органу опіки та піклування, було оцінено всі подані докази та надано висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює дільничним інспектором, він розглядав звернення, зокрема обстежував умови проживання дитини [PERSON] Умови проживання були визнані задовільними. Проте точної адреси свідок згадати не може. Перший раз приїздив за потрібною адресою у 2014 році, а потім у 2015 році. Виїзд за зверненням здійснював у супроводі представника служби у справах дітей, за результатом обстеження було встановлено проживання дитини в квартирі по [ADDRESS]. Також ним було розглянуто звернення щодо не сплати аліментів [PERSON], свідок не пам'ятає чи відбирав у сторін будь-які пояснення. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він є дядьком [PERSON] Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] перебували у громадянському шлюбі, згодом у них народилась дитина. Коли дитині виповнилось три роки сторони розійшлись. Декілька разів після того як вони розійшлись бачив їх разом, це було приблизно у 2012-2013 роках. Свідок був присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, оскільки [PERSON] подала заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] З [PERSON] свідок спілкується постійно, проте в квартирі по [ADDRESS] ніколи не був. В розмовах [PERSON] постійно говорив, що бажає виховувати дитину. Протягом останнього року [PERSON] налаштована агресивно, перешкоджає спілкуванню з дитиною. Як вбачається з поштової переписки [PERSON] направляла [PERSON] листи, якими просила повідомити останнього про час та місце побачення з малолітнім сином (т.1 а.с.40-72). Крім цього, в матеріалах цивільної справи міститься поштова переписка [PERSON], адресована [PERSON], зокрема телеграми з проханням надати час для спілкування з дитиною (т.2 а.с.97,98,102-105). Суд враховує також ту обставину, що [PERSON]у лютому 2012 року звертався до виконавчого комітету Бориспільської міської ради з проханням визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] Так, рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №154 від 20 лютого 2012 року було визначено наступний порядок спілкування [PERSON] з малолітнім сином: перша та третя п'ятниця, субота, неділя з 11.00 години до 18.00 години або інші два дні кожного тижня за домовленістю між батьками на нейтральній території або території батька (т.2 а.с.91). З висновку оперуповноваженого ВКМСД Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області від 30 травня 2014 року встановлено, що [PERSON] звертався до чергової частини Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області з повідомленням, що його колишня дружина [PERSON] перешкоджає його побаченням з їх спільним сином [PERSON] (т.1 а.с.119). В ході проведеної перевірки було встановлено, що [PERSON] разом з малолітнім сином змінили адресу проживання, проте нову адресу [PERSON] не повідомили. Тому [PERSON] було рекомендовано звернутись до суду щодо вирішення питань побачень з сином. В грудні 2011 року малолітній [PERSON] був влаштований батьками до дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу «Веселка». Проте через півроку матір дитини [PERSON] забрала документи з дитячого садочку, аргументуючи це тим, що покинула чоловіка та переїжджає на інше місце проживання і переводить дитину до іншого дитячого садочку (т.1 а.с.83). З листа завідувача дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №333 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено, що протягом 2012 року [PERSON] відвідував даний дитячий садок. При цьому за період його перебування у закладі батько [PERSON] жодного разу не приймав участі у батьківських зборах, на святкових та дитячих заходах присутнім не був, випадків спілкування з малолітнім сином не відбувалось (т.1 а.с.36). З листа завідуючої дошкільного навчального закладу №678 Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації встановлено, що з 02 вересня 2013 року [PERSON] відвідує даний дитячий садок. За період перебування дитини у закладі, приводила і забирала дитину з садочку матір [PERSON] За період з 2013-2014 року випадків спілкування [PERSON] з малолітнім сином на території закладу не відбувалось (т.1 а.с.38). Дані письмові докази суд також оцінює критично оскільки відвідування батьків дошкільного навчального закладу керівництвом не фіксується, а дані довідки не підтверджують факту ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Водночас як вбачається з відповіді Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON] звертався з заявою щодо з'ясування місця навчання малолітнього [PERSON] (т.2 а.с.111,112). В матеріалах справи міститься психологічна характеристика на дитину [PERSON], складена завідувачем дошкільного навчального закладу №678 (т.1 а.с.97-98). Проте, суд не бере до уваги дану психологічну характеристику оскільки вона складена некоректно та складання якої не належить до компетенції практичного психолога, що підтверджується листами від 31 березня 2015 року та від 26 травня 2015 року, наданими Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією та Департаментом освіти і науки, молоді та спорту (т.2 а.с.182,183). За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч цьому, [PERSON] та її представник не надали суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Зокрема, судом критично сприймається довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] з аліментів на утримання малолітнього [PERSON] за період з 12 вересня 2015 року по 12 лютого 2016 року у розмірі 5000 гривень (т.2 а.с.208). Оскільки з довідки розрахунку заборгованості з аліментів за період з 12 квітня 2012 року по 17 березня 2014 року вбачається, що розмір заборгованості складав 16148 гривень 37 копійок (т.1 а.с.14). Тому суд вважає, що зазначена заборгованість з аліментів погашається [PERSON] та не має систематичного характеру, що не може свідчити про умисне ухилення від плати аліментів на утримання сина. Водночас суд погоджується з доводами [PERSON] та її представника щодо неналежності доказу, зокрема копії товарного чеку №40 від 12 вересня 2013 року щодо придбання у магазині «Буратіно» машини на суму 260 гривень (т.2 а.с.49). Оскільки, дійсно, даний товарний чек не містить відомостей, що підтверджували б придбання його саме [PERSON] у вказаний день. Крім цього, сам по собі факт придбання даної іграшки також не може підтверджувати чи спростовувати факт участі [PERSON] у вихованні сина. Суд вважає, що за таких обставин немає достатніх підстав, підтверджених належними та допустимими доказами, для безумовного визнання наявним факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та нехтування своїми батьківськими правами. Крім цього, враховуючи положення ч.8 ст.7 СК України у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №240 від 14 квітня 2014 року погоджено висновок органу опіки та піклування про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] (т.1 а.с.32-33). Як роз'яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч.4 ст.19 СК обов'язковою є участь у справі органу опіки та піклування. Суду слід витребовувати від цього органу письмовий висновок відповідно до ч.5 ст.19 СК, а також може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Слід звернути увагу на те, що згідно з ч.6. ст.19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тому, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. Як встановлено в ході розгляду цивільної справи [PERSON] чиняться перешкоди у спілкуванні з його малолітнім сином, що було підставою для звернення до органів МВС ГУМС України в Київській області та направлення запитів до Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо визначення місця навчання сина. Відповідно до ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ч.2 та ч.3 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином. Зважаючи на це, [PERSON]належить зобов'язати не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною. При цьому судом критично сприймається поштова переписка між сторонами по справі (т.1 а.с.40-72, т.2 а.с.97,98,102-105)оскільки як встановлено [PERSON] звертався з листами до [PERSON] щодо часу спілкування з дитиною, а [PERSON] зверталась до [PERSON] з питаннями щодо його участі у спілкуванні з сином. Відповідно до положення ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Встановлено, що [PERSON] за місцем свого проживання характеризується з позитивної сторони (т.2 а.с.88), а також при перевірці по базі «АРМОР» Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області інформації щодо порушення громадського порядку [PERSON] не надходило, до адміністративної та кримінальної відповідальності він не притягувався (т.2 а.с.89). Крім цього, з рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо участі [PERSON], у вихованні його малолітнього сина від 20 лютого 2012 року визначено порядок спілкування з дитиною. Сторонами не зазначено будь-яких доказів необхідності встановлення іншого порядку участі [PERSON] у вихованні сина, ніж це визначено рішенням виконавчого комітету міської ради. Тому, суд приходить до висновку, що належить встановити порядок участі позивача у вихованні малолітнього сина, який встановлений та погоджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на досліджені матеріали справи судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] Оскільки за згодою між батьками місцем його проживання визначено [ADDRESS]. Саме за вказаною адресою для дитини створено всі належні умови для навчання та розвитку, зокрема дитина має окрему кімнату та всі необхідні речі, предмети побуту для життя, розвитку та відпочину. Вказана обставина визначена у висновку органу опіки та піклування від 14 квітня 2014 року. Водночас з метою забезпечення прав [PERSON] на спілкування з дитиною та уникнення випадків, коли [PERSON] є невідомим місце проживання його малолітнього сина у зв'язку з чим він змушений звертатись до правоохоронних органів. Суд вважає, що належить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved