Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2005 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З часу присудження аліментів значно змінився рівень життя, підвищились ціни і соціальні гарантії, потреби дитини. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає. Відповідно до вимог діючого законодавства, мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, встановлений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області, встановивши їх в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини а також стягнути з відповідача пеню в сумі 9999,37 грн за прострочення сплати аліментів в період з 25 лютого 2005 року по 31 січня 2018 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у ньому, просила задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що визнає позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки в сумі 1000 грн щомісячно, в іншій частині просить суд відмовити. Окрім того суду пояснив, що аліменти сплачував по можливості, оскільки ніде не працює, здійснює догляд за хворим дядьком - інвалідом І групи, про що надав відповідні документи до суду. Заслухавши доводи позивача та заперечення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши усі обставини справи, суд установив наступне. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (а.с. 13, 14). Із довідки виконавчого комітету Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 1182 від 06 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] не працює з 12 вересня 2013 року, здійснює догляд за дядьком (а.с. 29). Згідно довідки з Управління соціального захисту населення № 797 від 12 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] отримує допомогу в розмірі 264,30 грн (а.с. 32, 33). Відповідно до розписки від 25 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] позичив гроші у [PERSON] в сумі 14000 грн для сплати заборгованості за аліментами (а.с. 42). З фіскального чека від 26 березня 2018 року вбачається, що відповідач здійснив переказ коштів в сумі 13800 грн на користь позивача в рахунок заборгованості за аліментами (а.с. 41). Відповідно до листа Шаргородського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с. 45). Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 182, 184, 192 СК України, відповідно до яких розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд може за заявою платника або одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів на одну дитину визначений у одній чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Суд при розгляді вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню, шляхом зміни способу стягнення. Постанова пленуму Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13 вказує на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження. У сукупності наведеного, судом визнається необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу стягнення, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, в межах визнання позовних вимог відповідачем, тобто в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неможливість сплачувати вказану суму. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, відповідач з 2014 року перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення, так як доглядає свого дядька - інваліда І групи. Єдиним джерелом доходів є зазначені вище виплати. Зважаючи не вказане, суд доходить висновку, що вини відповідача у виникненні заборгованості, так як його доходи менші, ніж розмір аліментів, встановлених рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2005 року. Крім того, суд враховує те, що після звернення позивача з вказаним позовом до суду, відповідач погасив заборгованість по аліментах в повному обсязі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про безпідставність вимоги позивача про стягнення пені, відтак, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Outcome: partial