Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

В березні 2019 року про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 4.01.1998року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 6.02.2019 року № 29-к на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України було звільнено із займаної посади - провідного фахівця відділу охорони заповідної території за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього трудовим договором.В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю було скасовано відповідачем даний наказ та звільнено на підставі наказу №40-к від 20.02.2019р. Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, оскільки відбулося з порушенням визначеного трудовим законодавством порядку, без врахування положень п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України щодо наявності як підстави для звільнення працівника систематичного невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, та положень ч. 3 ст. 149 КЗпП України щодо обставин, які враховуються при обранні виду дисциплінарного стягнення, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ , стягнути середній заробіток за час прогулу. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача надав відзив , в судовому засіданні просила відмовити в позові . Вказували на те що до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани на підставі наказу № 231-п від 6.11.2018р., звільнення проведено відповідно до законодавства. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.07.2019р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного з викликом сторін. Суд ,заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Встановлено , що з 4.01.1998року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 6.02.2019 року № 29-к на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України було звільнено із займаної посади -провідного фахівця відділу охорони заповідної території за систематичне невиконання без поважних причин покладених на нього трудовим договором.В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю було скасовано відповідачем даний наказ та звільнено на підставі наказу №40-к від 20.02.2019р. Відповідно до змісту наведеного наказу підставою для звільнення є систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договром, враховуючи, що до позивача вже мало місце застосування дисциплінарного стягнення на підставі наказу №231-п від 6.11.2018р.), службова записка заступника генерального директора з пам`яткоохронної роботи [PERSON] від 6.02.2019р., службова записка т.в.о. завідувача відділу охорони заповідної території Недопаки-Никитенко Н.О. від 2.02.2019р. (а.с.69-73 т.1). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Застосування цієї норми можливе за таких умов: - працівником допущено невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових функцій навмисно; - зазначене невиконання або неналежне виконання трудових функцій стосується саме трудових обов`язків, визначених трудовим договором; - систематичність невиконання обов`язків. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, зокрема за пунктом 3 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року (пункти 22, 23 постанови). Із змісту наведених норм трудового права, що регулює спірні правовідносини, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України та висновків і мотивів, випливає, що вирішуючи позов про визнання незаконним звільнення з підстав систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 ст.40 КЗпП України, а тому дослідженню та перевірці законності підлягають усі застосовані роботодавцем заходи дисциплінарного чи громадського стягнення , що передували звільненню, незалежно від того, чи є вони предметом спору. Судом встановлено , що до позивачки було застосовано дисциплінарне стягнення 6.02.2019р. за невиконання окремого доручення строк виконання якого було встановлено з 4.02.2019р.по 8.02.2019р. (а.с.67), тобто строк виконання якого не закінчився. Таким чином, враховуючи, що захід дисциплінарного стягнення у вигляді догани застосований до позивача з порушенням встановленого законом, відповідачем не доведено наявність проступку в діях [PERSON] на момент її звільнення, який відповідно до вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України може бути підставою для припинення трудових відносин , не встановлено що при обранні виду стягнення враховувано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, суд приодить до висновку про задоволення позову про поновлення позивача на роботі. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Оскільки позовна заява розглядалася більше одного року не з вини позивачки , з відповідача на її користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - з 20 лютого 2019 року по 31.03.2021р. Розрахунок середнього заробітку підлягає проведенню відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100 ( з наступними змінами) Порядку обчислення середньої заробітної плати, яким передбачено, що середньомісячна заробітна плата у випадку її збереження за працівником обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана виплата. При цьому обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного(погодинного) заробітку на число робочих днів (годин). Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України позивачу належить до виплати за час вимушеного прогулу середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 104 814,09 грн. (6119,36/31 х 531 р.д.) Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 3059,68 грн. підлягає негайному виконанню відповідно до пунктів 2,4 частини 1 статті 430 ЦПК України. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору при подачі позову, задоволені в повному об`ємі, судовий збір у розмірі 1048,14 грн.підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Outcome: approved