Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В березні 2017 року заступник прокурора Одеської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] про витребування земельної ділянки загальною площею 0,1 га, що розташована по Французькому бульвару, 54/7 в м. Одесі, кадастровий номер : 5110137500:51:003:0302, з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що [PERSON], на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2006 року у справі № 2-9557/2006, отримала в Управлінні земельних ресурсів у м. Одесі державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/7 в м. Одесі, серії ЯГ № 950698 від 27.12.206 р., зареєстрований Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного кадастру» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650501832, після чого [PERSON] відчужила цю земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], й в подальшому [PERSON] отримала в Управлінні земельних ресурсів у м. Одесі державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована по Французькому бульвару , 54/7 в м. Одесі, серії ЯГ № 950727 від 29.12.2006 р., який зареєстрований Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного кадастру» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650501873, але ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16 квітня 2009 року скасоване згадане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2006 року у справі № 2-9557/2006, та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 року у справі № 2-9557/2006 позов [PERSON] залишено без розгляду. Також позивач зазначає, що Одеська міська рада як розпорядник земель комунальної власності не приймала жодного рішення щодо передачі [PERSON] згаданої спірної земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] та представник Одеської міської ради [PERSON] підтримали позов і просили розглянути справу без їх участі, про що подали адресовані суду свої письмові заяви, які приєднані судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] не повідомила суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки її чоловіком. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сімї, які проживають разом з нею. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 Конституції України, ч. 1 ст. 1 ЗК України та ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є обєктом прав власності Українського народу; від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. За приписами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Приморського районного суду м [PERSON] від 15 грудня 2006 року у справі № 2-9557/2006 за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/7 в м.Одесі, та зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати [PERSON] державний акт про право власності на згадану земельну ділянку. На підставі вказаного судового рішення від 15 грудня 2006 року у справі № 2-9557/2006, Одеське міське управління земельних ресурсів видало [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 950698 від 27.12.2006 р., а саме на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/7 в м. Одесі, зареєстрований Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного кадастру» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650501832. Згодом [PERSON] відчужила вищевказану земельну ділянку на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 20169, після чого Одеське міське управління земельних ресурсів, на підставі цього договору купівлі-продажу, видало [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 950727 від 29.12.2006 р., а саме на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по Французькому бульвару, 54/7 в м. Одесі, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрований Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного кадастру» в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010650501873. Однак в подальшому ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2009 року було скасоване вищевказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2006 року у справі № 2-9557/2006 у звязку з нововиявленими обставинами, та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2009 року позов [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по Французькому бульвару, 54/7 в м. Одеса залишено без розгляду. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована по Французькому бульвару, 54/7 в м. Одесі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 80 ЗК України є власністю територіальної громади м. Одеси, на території якої вона знаходиться й від імені якої повноваження власника реалізуються Одеською міською громадою. Відповідно до ст. 12 ЗК України, п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань у сфері регулювання земельних відносин є винятковою компетенцією Одеської міської ради та вирішуються виключно на її пленарних засіданнях, в тому числі питання щодо розпорядження землями територіальної громади і передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам. Крім того, Одеська міська рада здійснює контроль за використанням та охороною земель комунальної власності. Аналогічні положення містяться в ст. 373 ЦК України та в ст. 116 ЗК України, якими визначено, що громадяни набувають право власності земельними ділянками із земель комунальної власності виключно на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.ст. 126, 128 ЗК України державний акт на право власності на земельну ділянку, яка раніше знаходилась у комунальній власності, видається виключно особі, що набула її у відповідної міської ради або на підставі договору купівлі-продажу, або в межах процесу приватизації. Проте Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі або продажу [PERSON] та/або [PERSON] спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, [PERSON] не є особою, яка у встановлений законом спосіб набула право власності на спірну земельну ділянку. Стаття 387 ЦК України передбачає право власника витребувати майно від особи, яка незаконним чином ним заволоділа. За приписами частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно у випадку, коли воно вибуло з володіння поза його волею іншим шляхом. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс13 та у постанові від 11 квітня 2014 року у справі № 6-52цс14, стосовно того, що за змістом частини 1 статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсним» містить розяснення стосовно того, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати в сумі 66498,06 грн. (65698,06 грн. +800,00 грн.), повезені із сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved