Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду поштовим відправленням з позовною заявою про стягнення заборгованості. Вказував, що 16.01.2008 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № К2V4AK01630043, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 11 371,47 доларів США терміном до 15.01.2015 року, зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за його користуванням. Зазначав, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ним та [PERSON] було укладено договір поруки. Посилаючись на порушення зобовязань за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 37 561,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.01.2015 року складає 595 719,65 грн. В жовтні 2015 року представником позивача була подана уточнена позовна заява, в якій останній просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 41 852,49 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.10.2015 року складає 890 202,45 грн. У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що [PERSON] не підписувала договір поруки від 16.01.2008 року. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», подавши письмову заяву про застосування строків позовної давності, зустрічний позов просила задовольнити. Крім того, представник відповідача пояснила, що відповідачі в 2009 році перебували у скрутному матеріальному становище та важкому психологічному стані через смерть дитини, надавши копію свідоцтва про смерть [PERSON] від 11.08.2009 року, а банк зволікав із продажем автомобіля, що призвело до суттєвого наростання відсотків та пені, які, в свою чергу, повинні предявлятись до стягнення саме у гривні, а не в доларах США. [PERSON] в судовому засіданні від 17.11.2015 року надала пояснення по суті спору в яких підтримала зустрічний позов, в подальшому в судове засідання остання не зявилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.01.2008 року між позивачем та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитно-заставний договір № К2V4AK01630043 терміном до 15.01.2015 року. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 11 371,48 доларів США на придбання автомобіля, а також сплату обумовлених договором інших платежів. Згідно п.п. 17.1.7, 17.1.10 договору, процентна ставка становить 10,56 річних, а період сплати з 16 по 20 число кожного місяця. Крім того, за умовами вказаного кредитно-заставного договору було передано в заставу автомобіль [PERSON], 2007 року випуску д.н.з. [NUMBER], який належить позичальнику на праві власності. 16.01.2008 року між позивачем та [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № К2V4AK01630043 було укладено договір поруки. Згідно п. 2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Додатком № 1 до кредитно-заставного договору № К2V4AK01630043 від 16.01.2008 року сторони погодили графік погашення кредиту. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ст. 549 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що станом на 08.10.2015 року виникла заборгованість по кредитному договору № К2V4AK01630043 від 16.01.2008 року в розмірі 41 852,49 доларів США, яка складається з: 10 512,52 доларів США заборгованість за кредитом; 2 017,17 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 606,66 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 26 711,97 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 11,75 доларів США штраф фіксованої частки; 1 992,42 штраф за процентною складовою. В матеріалах справи міститься копія повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05.02.2015 року на адресу відповідачів з проханням погасити прострочену заборгованість в розмірі 37 561,14 доларів США (а.с. 8). Згідно п.п. 5, 6 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі пяти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору. Порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п. 12 договору поруки). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Пунктом 14.11 кредитно-заставного договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (пять) років. 19.10.2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № К2V4AK01630043 від 16.01.2008 року, яка станом на 05.05.2009 року становить 84 373,05 грн., що є еквівалентом 10 957,54 дол. США, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль [PERSON], д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Як вбачається з копії наведеного вище рішення суду від 19.10.2011 року, позов про звернення стягнення предявлено до суду 23.06.2009 року. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, з жовтня 2008 року умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків позичальником почали виконуватись не в повному обсязі, а в листопаді 2009 року було здійснено останній платіж. Вказані обставини не заперечувались сторонами в судовому засіданні. Таким чином, у зв'язку із зверненням позивача до суду із даним позовом лише в березні 2015 року, тобто після спливу пятирічного строку позовної давності, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення наявної заборгованості за кредитним договором № К2V4AK01630043 від 16.01.2008 року, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові в повному обсягу. Схожа правова позиція викладена Апеляційним судом Київської області в ухвалі від 15.02.2016 року по справі № 380/1559/15-ц та рішенні від 02.02.2016 року по справі № 357/6149/15-ц. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи ту обставину, що судом не встановлено, а позивачем за зустрічним позовом не доведено в судовому засіданні про те, що договір поруки від 16.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] не укладався, суд вважає за необхідне в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Outcome: dismissed