Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

В березні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 1, 2 т.1) до відповідачки [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей і сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - третя особа 1), в якому просив суд: - визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] разом з батьком - позивачем; - стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 01 листопада 1997р. він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Під час перебуванні у шлюбі, у позивача народилися вищезазначені діти, а відповідачка була з «формальних» обставин зазначена в актових записах про народження дітей - їх матір`ю. Після розірвання шлюбу, з серпня 2018р., спільні діти сторін проживають разом з позивачем, та між сторонами виник спір щодо місця проживання спільних дітей сторін. Враховуючи те, що відповідачка утриманням і вихованням дітей не займається, немає постійного доходу, а також прихильність дітей саме до батька, та неможливістю вирішити спір в досудовому порядку, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019р. залучено до участі у справі, в якості третьої особи, за клопотанням сторони позивача, Вишгородська районну державну адміністрацію Київської області, як Орган опіки та піклування (далі по тексту - третя особа 2). 14 січня 2021р. на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації щодо позову (а.с. 5-7 т.2). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2021р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання сторонами, третіми особами 1, 2, були подані на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1997р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2018р. по цивільній справі № 761/30406/17. В шлюбі у сторін народились діти: донька [PERSON] , [INFO] ; сини: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, спільні малолітні сини сторін проживають разом з матір`ю. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160 (ч.1), 161 (ч. 1) СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 18 грудня 2020р. № 109/04/40-8792 (а.с. 5-7 т. 2), враховуючи інтереси дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , наявні підстави для визначення місця проживання цих дітей разом з батьком, при цьому представниками третьої особи було проведення обстеження житлових умов кожного з батьків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018р., № 644/9094/16-ц від 06 вересня 2018р., № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017р. (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги інтереси дітей сторін: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , їх прихильність до батька, соціальне оточення, умови створенні кожним з батьків, висновки Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 18 грудня 2020р. № 109/04/40-6209, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання спільних синів сторін саме з батьком, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн.

Outcome: approved