Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «ОщадБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 28.01.2020 року між сторонами було укладено кредитний договір №21011. Згідно умов договору (п.п. 2.2-2.3) відповідачу було видано кредит в сумі 50 000,00 грн. на придбання світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом, в т.ч вікон та балконних дверей, строком на 36 місяців, з терміном остаточного повернення не пізніше 28.01.2023 року. Відповідно до п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 17,99% річних. Зазначена процента ставка є фіксованою та застосовується у відповідний період. Відповідно до п. 2.4.2 кредитного договору проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту визначеного кредитним договором. Банк виконав свої зобов`язання перед відповідачем. Однак відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, а тому станом на 18.12.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 48\~604,83 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 44\~694,39 грн; проценти за користування кредитом 2\~669,88 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 12,51 грн; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 6,83 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 1156,68 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 64,57 грн. Існування заборгованості стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала. Отримала судову кореспонденцію завчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 34). Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.\~178,\~279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. 28.01.2020 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №21011 про споживчий кредит (для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів (а.с.4-10). Згідно умов договору відповідачу надано кредит в розмірі 50 000,00 грн. строком на 36 місяців, термін остаточного повернення не пізніше 28.01.2023 року, з фіксованою процентною ставкою 17,99% річних, на придбання на придбання світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом (крім однокамерних), в т.ч вікон та балконних дверей та відповідного додаткового обладнання і матеріалів. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.525,526\~ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Більше того, ще Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 року у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені) (ст. 611 ЦК України). Як вбачається із виписки по особовому рахунку за період з 28.01.2020 року по 18.12.2020 року та розрахунку заборгованості за кредитом відповідач [PERSON] користувалася наданими кредитними коштами, однак неналежним чином виконувала умови кредитного договору щодо погашення заборгованості (а.с.16-22). Позивачем 19.11.2020 року надсилалася відповідачу вимога про повернення кредиту за № 101.20-11/1978 та погашення заборгованості за кредитом, яка була отримана відповідачем особисто, однак відповідачем заборгованість до цього часу не погашена (а.с.15). Згідно розрахунку заборгованості станом на 18.12.2020 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 48\~604,83 грн, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 44\~694,39 грн; проценти за користування кредитом 2\~669,88 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 12,51 грн; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 6,83 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 1156,68 грн; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 64,57 грн (а.с.16-17). Вказаний розмір заборгованості встановлений судом на підставі наданих доказів. За викладених обставин, суд приходить до висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений в судовому засіданні, яка і підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved