Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 12 квітня 2011 року між банком та [PERSON], відповідно до якого останній отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. [PERSON] порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. 15 червня 2016 року [PERSON] помер. Спадкоємцем померлого [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON]В, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначено: м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 5а/19. 11 травня 2017 року позивачем відповідно до вимог ч.2 ст. 1281 ЦК України до Костянтинівської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора. Позивач просить: - стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 12 квітня 2011 року у розмірі 11102 гривні 56 копійок. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що заявлений позов підтримує, клопотань не має та просить розглянути справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи (а.с.78). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що не визнає позовні вимоги АТ «КБ «ПриватБанк», оскільки спадщину після смерті [PERSON] не приймала, зважаючи на відсутність у останнього рухомого та нерухомого майна. Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом\~встановлено,\~що 12\~квітня 2011\~року [PERSON]\~ підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.9). Підписавши заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, [PERSON] погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.10-33). Відповідно до цієї заяви, яка підписана позичальником та представником банку, [PERSON] погодився з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. У заяві, зокрема, зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.9). Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов. У випадку невиконання зобовязань за договором, за вимогою банку позичальник повинен виконати зобовязання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку. [PERSON] помер 15 червня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-НО № 944479 (а.с.36). Як вбачається з розрахунку позивача, станом на 31 жовтня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 12 квітня 2011 року становить 11102 гривні 56 копійок і складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 983 гривні 47 копійок та заборгованості за відсотками в розмірі 10119 гривень 09 копійок (а.с.7-8). Суд вважає за необхідне зауважити, що розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 12 квітня 2011 року здійснено банком станом на 31 жовтня 2017 року, а не станом на час смерті позичальника, яка настала 15 червня 2016 року. [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія ІІ-НО № 255646 (а.с.93). Відповідачка [PERSON] та [PERSON] на день смерті останнього дійсно були зареєстровані за однією адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 5а-19, що підтверджується копіями паспортів, наявних в матеріалах справи та адресною довідкою (а.с.57-58). 11 травня 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Костянтинівської державної нотаріальної контори із претензією кредитора в порядку ст.1281 ЦК України про включення кредиторської вимоги заборгованості за кредитним договором від 12 квітня 2011 року в розмірі 11102 гривні 56 копійок до спадкової маси після смерті [PERSON] (а.с.37-40). Листом від 13 травня 2017 року № 601/01-16 Костянтинівська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «Приватбанк» про відсутність спадкової справи після померлого 15 червня 2016 року [PERSON] (а.с.41). 29 жовтня 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось із претензією на адресу [PERSON], як до спадкоємиці, про сплату заборгованості за кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON] 12 квітня 2011 року, розмір якої становить 11102 гривні 56 копійок (а.с.42-46). Як вбачається з інформаційних довідок № 162436290 від 05 квітня 2019 року № 162435649 від 05 квітня 2019 року, відомості про належність [PERSON], [PERSON] нерухомого майна відсутні (а.с.88-89). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 162437392 від 05 квітня 2019 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 5а/19 не зареєстровано (а.с.87). Відповідно до листа Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради від 22 вересня 2016 року № 929, на підставі рішення виконкому від 21 вересня 2016 року № 306 за договором найму квартири, розташованої за адресою: м.Костянтинівка, вул.Ціолковського, 5а/19, змінено наймача з [PERSON] на [PERSON] (а.с.94), що свідчить про те, що ані померлому [PERSON], ані відповідачці зазначена квартира на праві власності не належить. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі\~викладеного суд\~дійшов висновку\~про те,\~що на\~ відповідача\~[PERSON]\~як спадкоємицю\~померлого [PERSON],\~яка вважається\~такою,\~що прийняла\~спадщину,\~законом дійсно\~покладено обовязок\~задовольнити вимоги\~банка,\~але в межах вартості майна, отриманого у спадщину. Проте, як вбачається з досліджених судом доказів, наявних в матеріалах справи, відсутні докази отримання відповідачкою у спадщину будь-якого майна після смерті батька. Відповідно до ч.3,4 ст.12 ЦПК України, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року суд при оцінці доказів має керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Проаналізувавши наведені докази з точки зору їх належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозвязку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], оскільки позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач успадкувала певне майно після смерті батька - [PERSON] та не надано доказів на підтвердження вартості успадкованого майна. Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed