Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» 04 червня 2019 року поштою направив до суду позов до відповідачів [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку, який надійшов до суду 11 червня 2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що 18 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно - житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,0 кв.м., житловою 47,6 кв.м. Відповідно до положень ст.ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку», за позивачем було у встановленому законом порядку здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру. Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, проте, відповідачі, за відсутності правових підстав, продовжують користуватися квартирою, чим порушують права законного власника. Позивач позбавлений можливості вільно, на власний розсуд розпоряджатися житловим приміщенням. Позивач у своїх позовних вимогах просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою та зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Відповідачам [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачами відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Третій особі УССД Новокодацької районної у м. Дніпрі ради у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову нею до суду подано не було. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», і [PERSON] 18 лютого 2008 року було укладено іпотечний договір № 800003176-И, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С.О. і зареєстрований у реєстрі за № 352/13, за умовами якого [PERSON] , у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 64,0 кв.м., житловою 47,6 кв.м. (а.с. 4-6). На предмет іпотеки було звернуто стягнення в рахунок виконання зобов`язань [PERSON] на користь позивача. 26 листопада 2018 року право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» (а.с. 8). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 3018 від 06 березня 2019 року, виданої Департаментом адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровано відповідачів (а.с. 7). 16 травня 2019 року АТ «Альфа-Банк» на адресу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було направлено вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с. 9, 10), яку відповідачами залишено без задоволення. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому у задоволенні вимог про зняття з реєстраційного обліку позивачеві слід відмовити. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідачі не є власниками (співвласниками) квартири [ADDRESS] , належній позивачеві на праві власності, суд доходить висновку, що відповідачі втратили право користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що є достатньою підставою для зняття цих осіб з реєстрації. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 842 гривень 00 коп. (2 позовні вимоги немайнового характеру (1 921 гривня 00 коп. х 2 = 3 842 гривні 00 коп.). Враховуючи, що у задоволенні однієї позовної вимоги немайнового характеру відмовлено, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 921 гривні 00 коп. у рівних частках з кожного по 640 гривень 33 коп. (1 921 гривня 00 коп. / 3 = 640 гривень 33 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial