Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2014 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд, вивчивши скаргу, матеріали справи, вважає рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 16 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно якого остання отримала грошові кошти в розмірі 13 880 доларів США та договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], в рахунок забезпечення грошових зобов'язань за кредитним договором. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2011. з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 149093 грн. 01 коп. 03 серпня 2012 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа від 17.07.2012. було відкрито виконавче провадження про примусове стягнення зазначеної суми 149093 грн. 01 коп. 15 серпня 2012 року державним виконавцем складений акт опису і арешту майна- квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно. Згідно ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах. Встановлено, що в порядку виконавчого провадження по виконавчому листу та відповідно до Протоколу № 0412487-5 від 05 березня 2013 року були проведені прилюдні торги з реалізації вказаної двокімнатної квартири з початковою ціною 124 500,00 гривень, переможцем яких стала [PERSON] Правилами ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з врахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 45 Закону України «Про іпотеку» прилюдні торги проводяться принаймні за умови присутності одного учасника. У разі участі у прилюдних торгах одного покупця майно може бути придбане ним за початковою ціною. Вірно посилаючись у рішенні на вимоги перелічених норм законів, районний суд, між тим, зробив висновки, які не відповідають переліченим нормам та дійсним обставинам справи. Так, визнаючи прилюдні торги недійсними, суд вважав, що за нормою 41 Закону «Про іпотеку» обов*язковою умовою примусової реалізації на прилюдних торгах іпотечного майна є наявність судового рішення «про звернення стягнення на предмет іпотеки» або виконавчого напису нотаріуса, в той час як такого рішення та напису не було, а тому суд вважав, що реалізація квартири на торгах здійснена в порушення закону «Про іпотеку». Такий висновок є помилковим : Суд залишив без уваги, що в даному випадку виконавче провадження та торги проводились за правилами Закону «Про виконавче провадження» на підставі рішення суду за вимогами Банку про стягнення суми кредитної заборгованості ( Банку надано право як на стягнення суми заборгованості, так і на звернення стягнення на предмет іпотеки). Державний виконавець діяв в рамках саме зазначеного Закону, а за вимогами наведеної вище ст.54 цього Закону враховував положення ЗУ «Про іпотеку» в рамках, що стосуються питання проведення торгів, маючи у виконавчому провадженні надані Банком документи (що підтверджено представником Банку), зокрема, іпотечний договір, які свідчили, що предмет реалізації є іпотечним майном. А за таких обставин прилюдні торги проводяться принаймні за умови присутності одного учасника, і в такому разі майно може бути придбане за початковою ціною. Саме таким чином та у відповідності до вимог Законів у даному випадку було проведено прилюдні торги. При цьому, судом 1-ї інстанції не було враховано, що оцінка майна проведена у встановленому законом порядку, не враховано те, що у позовній заяві відсутні доводи про неналежну оцінку предмету реалізації, про продаж його по заниженій оцінці, і під час розгляду та перегляду справи судами порушень з цього питання не встановлено. Не врахований судом і той факт, що квартира придбана добросовісним покупцем, оскільки протилежне не доведено. З огляду на те, що вартість проданого майна позивачкою не оспорюється, доводи у позові про те, що згідно виконавчого документа - спірне майно не є іпотечним майном, а тому не могло продаватись за наявності тільки одного покупця, - протирічать фактичним обставинам та матеріалам справи, - є підстави вважати, що звернення до суду з даним позовом є спробою уникнути кредитної відповідальності з формальних підстав. Наявні у справі документи свідчать про необґрунтованість тверджень про несповіщення позивачки виконавчою службою про проведення виконавчих дій, оцінку майна та інше. Рішення суду як таке, що ґрунтується на висновках, що протирічать вимогам закону та обставинам справи, підлягає скасуванню, а новим рішенням - позовні вимоги - підлягають залишенню без задоволення із наведених підстав.

Outcome: dismissed