Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту - Позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач), в якому просив стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.12.2012 р. у розмірі 32 039,71 грн.; судові витрати у розмірі 1 762,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 10.12.2012 р. [PERSON] було відкрито кредитний рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначав, що відповідач надав згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним і банком договір. Враховуючи, що позичальник систематично порушував свої зобов`язання по кредитному договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення боргу по кредитному договору. Станом на 27.08.2018 р. сума заборгованості становить 32 039, 71 грн. та складається з наступного: 6 549, 71 грн. - тіло кредиту; 12 799, 39 грн. - відсотки за користування кредитом; 10 688, 72 грн. - пені; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 1 501,89 грн. - штраф (процентна складова). За таких обставин, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу з відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2018 року відкрито провадження у справ, розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2019 р. справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Підпалому В.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2019 р. справу прийнято до свого провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, заяв з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦПК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» надало копію Анкети - Заяви від 10.12.2012 р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку», а також розрахунок заборгованості. Однак, відповідачем не надано заперечень відносно того, що він підписував вищевказану Анкету-Заяву про отримання кредиту, отримував в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку, а також користувалася ним, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти від позивача, а також проводив повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість по кредиту, який отримав відповідач від АТ КБ «ПриватБанк», станом на 27.08.2018 р. сума становить 32 039, 71 грн. та складається з наступного: 6 549, 71 грн. - тіло кредиту; 12 799, 39 грн. - відсотки за користування кредитом; 10 688, 72 грн. - пені; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 1 501,89 грн. - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що вищевказана Анкета - Заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами. На підтвердження вказаних відомостей позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку». Однак судом встановлено, що надані позивачем витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови не містять підпису відповідача. Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. А тому, відповідно, вказані витяг з тарифів банку та Умов не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 10.12.2012 р. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, штрафів, порядку користування кредитними коштами, а тому в частині стягнення з відповідача заборгованості по нарахованих відсотках та штрафах суд відмовляє. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16, а також в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17. З огляду вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed