Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Борзнянська районна державна адміністрація звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її трьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх синів, які з 12.06.2018р. перебувають на обліку дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, в службі у справах дітей Борзнянської райдержадміністрації. Відповідно до довідки КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» від 25.09.2018р., [PERSON] зарахований до 1 класу даного навчального закладу, де він навчається дотепер. [PERSON] життям, здоров`ям, навчанням, матеріальним становищем сина не цікавиться. За поясненнями вчителів та адміністрації закладу, протягом 2019-2020 років вона два рази відвідувала сина на території закладу, знаходячись в цей час в нетверезому стані, на вихідні та канікулярні дні його додому не забирала. Молодші діти [PERSON] та [PERSON] знаходяться на повному державному утриманні в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» з 06.03.2019р. по даний час. Протягом цього періоду [PERSON] відвідувала синів п`ять разів (21.09.2019р., 05.09.2019р., 27.09.2019р., 11.01.2020р. та 03.03.2020р.). усі ці відвідування були пов`язані з необхідністю написання заяви на продовження терміну перебування дітей у закладі. Дитина тимчасово поміщається в будинок дитини для того, щоб батьки змогли поліпшити умови проживання, довести всім, що мають дах над головою, постійний дохід і здатні виховувати дитину. За цей період [PERSON] нічого не зробила щоб забрати дітей із дитячого будинку. Житла, постійного заробітку і бажання щось змінити у [PERSON] немає. Питання про стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] неодноразово розглядалися на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Борзнянської РДА. У 2017 та 2019 році [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, але жодних висновків з цього приводу нею зроблено не було. [PERSON] фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, злісно ухиляється від їх виконання, свої обов`язки по вихованню дітей переклала на державу. Представники позивача та третьої особи в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснили, що [PERSON] не піклується про дітей, не виконує передбачених законом батьківських обов`язків. Старший син протягом останніх двох років навчається в другому класі КЗ «Борзнянський ліцей», двоє молодших протягом останніх півтора року проживають та знаходяться на повному державному утриманні в КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія». Відповідач не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням, розвитком, не надає матеріальної допомоги. Вважають, що позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її синів буде відповідати інтересам дітей. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, і тільки потім права батьків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , їх батьком є [PERSON] ; [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] ; мати дітей [PERSON] (відповідач по справі), яка зареєстрована в [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] . Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації № 45 від 12 червня 2018 року, малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Згідно копії довідки КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради № 01-18/66 від 24.01.2020р., [PERSON] навчається в 2-А класі даного закладу. Згідно довідки КЗ медико-соціального захисту Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» № 02-14/320 від 10.04.2020р., [PERSON] та [PERSON] виховуються в закладі з 06.03.2019р. по даний час та знаходяться на повному державному утриманні. Центр надання соціальних послуг Борзнянської міської ради 16 червня 2020 року звернувся з листом (вих. № 01-20/66) до служби у справах дітей Борзнянської райдержадміністрації, в якому повідомив, що сім`я [PERSON] періодично перебувала під соціальним супроводом, починаючи з 2017 року (з 31.03.2017р. по 30.06.2017р., з 31.01.2018р. по 30.03.2018р.), останній раз з 27.06.2018р. по 27.06.2019р., у зв`язку з тим, що в сім`ї є алко/наркозалежні. Старший син [PERSON] навчається та постійно проживає в КЗ «Борзнянський ліцей». Мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Молодші діти [PERSON] та [PERSON] більше року перебувають в Прилуцькому обласному дитячому будинку дитини «Надія», мати їх відвідує лише тоді, коли треба написати заяву на продовження перебування дітей у притулку. Листом № 01-18/09 від 24.01.2020р. директор КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради звернулася до служби у справах дітей Борзнянської РДА з проханням розглянути на комісії з питань захисту прав дитини питання про доцільність (не доцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її сина [PERSON] у зв`язку з невиконанням нею своїх батьківських обов`язків. До звернення долучено пояснення вчителя та вихователя навчального закладу, характеристику [PERSON] . Відповідно до ст.19 СК України орган опіки та піклування повинен надати суду письмовий висновок щодо можливості позбавлення одного з батьків батьківських прав. 08 липня 2020 року комісією з питань захисту прав дитини при Борзнянській РДА видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з невиконанням нею своїх батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] , яка працює соціальним педагогом КЗ «Борзнянський ліцей» в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, про дітей не піклується, матеріально не забезпечує. Діти її взагалі не інтересують, ними не цікавиться, їх не відвідує. На виконання положень ч.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самої дитини [PERSON] , який пояснив, що він навчається в Борзнянському ліцеї, постійно там проживає, починаючи з березня минулого року. Протягом цього часу мати до нього не приходить, на вихідні та канікулярні дні додому не забирає, гостинців не передає. Однак він все одно любить маму та хоче бути з нею. Отже, в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , їх виховання, не відвідує їх, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми; не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Вищезазначені обставини вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Визначаючи найкращі інтереси дитини щодо збереження її зв`язків із сім`єю, та чи є ця сім`я придатною та благополучною, суд враховує, що у найкращих інтересах дітей є забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким є перебування [PERSON] в Борзнянському ліцеї, а [PERSON] та [PERSON] в Прилуцькому будинку дитини «Надія»; залишення дітей з матір`ю не є благополучним, оскільки вона веде асоціальний спосіб життя, не працює, негативно впливає на психоемоційний стан дітей. Підтвердженням цьому є, в тому числі, й процесуальна поведінка відповідача, що свідчить про байдуже ставлення матері до долі своїх дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому, має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітніх дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, за змістом вимог ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину; у разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved