Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

В березні 2017р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що йому на праві власності на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2015року належить 1/2 частина квартири №117, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Маршала Малиновського, 19. Іншим співвласником зазначеної квартири є відповідачка [PERSON], якій на праві власності належить, відповідно, 1/2 частина спірної квартири. Позивач зазначав, що він не має доступу у спірну квартиру, оскільки відповідачка без його згоди змінила замок на вхідній двері, не надавши при цьому дублікату ключа. Стверджував, що відповідачка не користується спірною квартирою і в ній не проживає. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд винести рішення, яким вселити його в спірну квартиру, яка належить йому на праві спільної часткової власності. Представник позивача, діючий за договором та ордером від 28 лютого 2017року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутністю та в порядку заочного провадження, у звязку з систематичною неявкою відповідачки в судові засідання, про що надав заяву (а.с.22). Відповідачка в судове засідання не зявилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлялась належним чином, відповідно до ст.74 ЦПК України (а.с.17,21). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 29, розділом першим книгою третій Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09 лютого 2013року, на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2015року належить 1/2 частина квартири №117, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 19, загальною площею 63,0 кв.м., в тому числі житловою 39,6 кв.м., (а.с.4-5). 04 червня 2015р. право власності [PERSON] на зазначену частину квартири було зареєстроване в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції Одеської області, що підтверджується витягом (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що іншим співвласником зазначеної квартири є [PERSON], відповідачка у справі. Отже, квартира №117, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. М.Малиновського, 19, належить сторонам на праві спільної часткової власності. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями частин 1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до частин 1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що відповідачка з 09 червня 2000р. по теперішній час зареєстрована в спірній квартирі, проте там не проживає. Оскільки відповідачка змінила замки та не надала позивачу ключі від вхідної двері, то останній не має можливості потрапити до квартири (а.с.20,23). За таких обставин, суд вважає, що вказаними діями відповідачка порушує права позивача, як співвласника квартири №117, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. М.Малиновського, 19. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на свій розсуд. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що права [PERSON], як законного співвласника, щодо володіння та користування належною йому частиною квартири відповідно до його частки у праві спільної часткової власності порушені і підлягають захисту у спосіб, визначений позивачем, а саме шляхом вселення до спірної квартири. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовій збір в розмірі 640,00грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved