Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № GOA0G50000001238 від 15.11.2007 року, яка складається з заборгованості 3 % річних від простроченої суми в розмірі 393,63 доларів США, що за курсом 26,72 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.06.2020 року становить 10517,79 грн., а також судовий збір в сумі 2102 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2012 року з [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 3386,01 доларів США. Прострочена сума заборгованості складає 1635,65 доларів США. Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні суду, тобто за період з 15.11.2007 по 03.06.2012, то за період після подання позовної заяви від 14.06.2012, з 15.06.2012 по 22.06.2020 відповідач має заборгованість по 3% річних від простроченої суми в розмірі 393,63 доларів США. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за привалами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, в позовній заяві зазначив, що наполягає на позовних вимогах, не заперечує проти заочного рішення суду, просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, 15.11.2007 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № GOA0G50000001238, відповідно до якого, банк взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у розмірі 1706,97 доларів США на термін до 15.09.2014 на умовах, передбачених в даному договорі, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки у встановлені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно з цим договором в повному обсязі. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.12.2012 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 3386,01 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.06.2012 року становить 27054,20 гривень, де: 1635,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 608,53 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 46 доларів США 20 центів - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 126,13 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 824,66 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору 31,29 доларів США - фіксована частина, 159,75 доларів США - процентна складова та судовий збір у сумі 270 грн. 54 коп. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з частиною другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. З розрахунку наданого позивачем та перевіреного судом вбачається, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за сплатою 3% річних від простроченої суми боргу за період з 15.06.2012 по 22.06.2020 становить 393,63 доларів США, що за курсом 26,72 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.06.2020 складає 10517,79 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України). Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судове засідання суду не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, не спростовував розрахунку та розміру боргу, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial