Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути із [PERSON] на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 02.10.2012 у розмірі 16852,05 грн., а також судові витрати у розмірі 1921.00 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт без номера від 02.10.2012 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керував п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка при укладенні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.05.2019 має заборгованість 16852 гривні 05 копійок, з яких: 7015,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3444,17 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4713,50 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 400,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 778,67 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. 10 жовтня 2019 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 31 жовтня 2019 року. 31.10.2019 розгляд справи було відкладено на 14.11.2019 за клопотанням відповідача. 14.11.2019 розгляд справи вдруге було відкладено на 27 листопада 2019 року на 13 годину 00 хвилин за клопотанням відповідача та її представника. Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином, однак не викликалися. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кравець В.А., яка діє на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №343 від 11.11.2019, 26.11.2019 за вхід.№8550 надала суду відзив в якому зазначила, що матеріали справи не містять строку картки, строк позовної давності починає свій перебіг з моменту невнесення чергового платежу, а саме - з 23.10.2015, тобто, з моменту, з якого виникла можливість реалізувати право щодо стягнення кредитної заборгованості в примусовому порядку через суд. Просила застосувати строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити. Окрім того, представник відповідачки у відзиві посилалася на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог із врахування вказаної правової позиції Верховного Суду. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.35), клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.34), заявка про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с.36); клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.56); клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.65); клопотання про перенесення судового засідання (а.с.66); клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.69); відзив на позовну заяву від 26.11.2019. Інші процесуальні дії у справі: прийняття справи до свого провадження (а.с.46); відкриття спрощеного провадження у справі та призначення судового засідання для розгляду справи по суті (а.с.47-51); відкладення розгляду справи (а.с.62-64, 72-74); відмова у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (а.с.76-78), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів - анкети - заяви без № від 02.10.2012 (а.с.10), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.11), витягу з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-26), які є умовами договору, розрахунку заборгованості (а.с.5-9), судом встановлено, що між сторонами було укладено у простій письмовій формі договір у встановленні кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у сумі 6000.00 гривень. Окрім того, із розрахунку заборгованості за договором без номера від 02.10.2012 укладеного між позивачем та відповідачкою, станом на 13.05.2019 судом встановлено, що відповідачка вносила суму коштів на погашення заборгованості останні рази, а саме - 09.09.2018 у розмірі 210 гривень; 31.12.2018 у розмірі 320 гривень та 29.01.2019 у розмірі 120 гривень. З викладеного вище слід зробити висновок, що відсутні підстави для застосування строків позовної давності, як про це у відзиві просила представник відповідача. Тобто, строк позовної давності починає свій перебіг з моменту невнесення чергового платежу, а саме - з 30.01.2019, тобто з моменту, з якого виникла можливість реалізувати право щодо стягнення кредитної заборгованості в примусовому порядку через суд, що і було зроблено позивачем. А тому, суд не має підстави для застосування строку позовної давності, як про це просить представник відповідача, та немає підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку із цим. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідач висловила згоду на те, що підписана анкета-заява від 02.10.2012 разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між нею та Банком кредитний договір. Окрім того, встановлено, що відповідач здійснила останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 120 гривень 29.01.2019. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України). Згідно з ч.ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч.3 ст.551 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість, що виникла станом на 13.05.2019 року та складала 16852,05 грн., з яких: 7015,71 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3444,17 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4713,50 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов`язання; 400,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 778,67 грн. - штраф (процентна складова). Суд приходить до висновку про відмову у стягненні заборгованості за пенею та штрафами, виходячи з наступного: За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3). Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил банківських послуг від 02.10.2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Пред`явивши вимоги про погашення кредиту, позивач просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг відповідач), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, заборгованість за пенею та комісією, і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. На підтвердження позовних вимог позивач надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг із Умов та правил надання банківських послуг. Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг із Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 02.10.2012 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в наданих банком документах розмірах. Крім того роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг із Умов на правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відтак, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановленими ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання другої сторони до запропонованого договору. З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Окрім того, Постановою Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 встановлено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. А тому, із врахуванням вище викладеного, суд має підстави для часткового задоволення заявлених позовних вимог, а саме - для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 7015,71 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 3444,17 грн., а всього 10459,88 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог суд має підстави відмовити. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - копією платіжного доручення №PROM1ВТJАЕ від 11.06.2019, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 1192,34 грн. враховуючи такий розрахунок - 1921 грн. (сума судового збору сплачена за подання позовної заяви) / 16852,05 грн. (ціна позову) х 10459,88 грн. (розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення).

Outcome: partial