Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

В березні 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати припиненим кредитний договір № SAMDN52000070564985 від 22.11.2012 року, укладений між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк» ) та [PERSON] у зв`язку із його виконанням, проведеним належним чином. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 22.11.2012 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» укладено споживчий кредитний договір № SAMDN52000070564985 на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на пластикову картку «Універсальна», який складався із анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та самих умов і правил, тарифів банку, які позивач не підписував. За вищевказаним кредитним договором Банк зобов`язався надати позивачу кредитну лінію в межах ліміту 15000 грн., свою чергу позивач зобов`язався погашати своєчасно заборгованість разом із процентами. Однак в силу певних сімейних обставин, позивач не зміг належним чином виконувати умови кредитного Договору та допустив факт прострочення зобов`язань. У зв`язку із чим відповідач - АТ КБ «ПриватБанк» використав своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України на дострокове повернення всієї суми боргу, чим переніс термін дії договору на момент пред`явлення позову до суду - 31.08.2014 року (дата надходження позову до Третейського суду). 30.09.2014 року Третейським судом при асоціації «Дніпровський банківський союз» у справі №5554/2014 було ухвалено рішення про дострокове стягнення всієї суми боргу з позивача, а саме 23273,10 грн. На виконання рішення Третейського суду Заводським районним судом м. Дніпродзержинська у справі №208/5388/15-ц (6/208/1157/15) було видано виконавчий лист про стягнення із позивача боргу на загальну суму 24016,70 грн. Вищевказане судове рішення набрало законної сили 08.08.2015 року та було передано до Покровського ВДВС м. Кривий Ріг ГТ УЮ в Дніпропетровській області для примусового виконання. 04.10.2016 року Покровським ВДВС м. Кривий Ріг відкрито виконавче провадження №52835216 з примусового виконання рішення Третейського суду. 20.09.2017 року Покровським ВДВС м. Кривий Ріг винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повною сплатою боргу [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк». Однак, не зважаючи на виконане рішення суду, Банк протиправно донарахував суму заборгованості у розмірі 1 568 037,53 грн., згідно довідки від 12.02.2020 року, що є прямим порушенням чинного законодавства. Враховуюче те, що відповідач пред`явив позов до позивача та використав своє право на дострокове стягнення суми боргу за кредитним Договором, тим самим, змінивши термін зобов`язання на дату пред`явлення позову, фактично перейшов з договірних зобов`язань до судових правовідносин. Крім того, рішення суду про дострокове стягнення коштів було виконано позивачем у зв`язку із чим вважає, що кредитний договір є таким, що виконаний належним чином, а отже, зобов`язання по ньому у подальшому повинні бути припиненні на підставі cт. 599 ЦК України. 17 березня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 17 квітня 2020 року завалою суду витребувано з АТ КБ «Приват Банк» завірену належним чином копію кредитного договору № SAMDN52000070564985 від 22.11.2012 року (анкети заяви б/н від 22.11.2012 року разом з умовами і правилами банку) укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 15 травня 2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення в яких представник позивача просить звернути увагу на обставини, які позивач зазначає в позові, а саме дата прийняття рішення (дата фіксації боргу на відповідну дату) та дата оплати. Між цими датами існує відповідний проміжок часу, протягом якого, банк має право на підставі ст. 625 ЦК України нарахування інфляції, 3% річних, а також облікової ставки НБУ після вимоги повернення боргу, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також представником позивача на виконання вимог ухвали суду надана копія анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг укладеного 22.11.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.11.2012 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», ознайомившись з якими, [PERSON] виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну карту «Універсальна, 55 днів», зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 15000 грн. (а.с.53-54). Рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором SAMDN52000070564985 від 22.11.2012 в сумі 23 273,10 грн. а також судовий збір в сумі 500 грн. (а.с. 23-24). Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2015 року видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року по справі №5354/2014 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 23273,10 грн., третейський збір в сумі 500 грн. та судовий збір за подання заяви про видачу виконавчого листа в сумі 243,60 грн., а всього 24016,70 грн. (а.с.25-27). На виконання вказаного виконавчого листа, постановою держвиконавця Покровського відділу державної служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.03.2017 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] з метою погашення суми боргу в розмірі 24016,70 грн.(а.с.6-7). Згідно платіжного доручення № 2 від 13.04.2017 року перераховано на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу в розмірі 24016,70 грн. (а.с.8). Згідно постанови Покровського відділу державної служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ходикіною В.В. про закінчення виконавчого провадження від 20 червня 2017 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №6/208/1157/15 виданого 18 серпня 2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 24016,70 грн. закінчено. Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 18 грудня 2019 року, позивача повідомлено, що згідно укладеного б/н від 22.11.2012 року [PERSON] має заборгованість 1568037,53 гривень (а.с . 14-15, 16-17, 18). Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до частини першої та другої статті 598 ЦК України, припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Цивільним кодексом України передбачено інші підстави з яких зобов`язання припиняються. Так, стаття 600 ЦК України передбачає припинення зобов`язання переданням відступного. Згідно зі ст. 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Згідно зі ст. 604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Стаття 605 ЦК України передбачає припинення зобов`язання прощенням боргу. Відповідно до ст.606 ЦК України, зобов`язання припиняється поєднанням боржника та кредитора в одній особі. Згідно зі ст.607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною за яку жодна із сторін не відповідає. Статті 608, 609 ЦК України передбачають припинення зобов`язання внаслідок смерті та ліквідації юридичної особи. Аналіз перелічених вище правових норм, дає суду підстави зробити висновок про те, що з прийняттям судом рішення про стягнення боргу з [PERSON] цивільні права та обов`язки АТ КБ «Приват Банк», як кредитора за договором, не припинились, оскільки за змістом ст.598-609 ЦК України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, приписи статті 625 ЦК України не заперечують можливість звернення кредитора з вимогою про стягнення процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення, до його виконання, суд приходить до висновку, що зобов`язання хоча і виконано, але правовідносини між сторонами не припинені. Як вбачається із матеріалів справи, згідно постанови державного виконавця Покровського відділу державної служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ходикіної В.В..від 20.06.2017 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №6/208/1157/15 виданого 18 серпня 2015 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 24016,70 грн., закінчено в зв`язку з повним фактичним виконання рішення. При цьому, не можна вважати, що зобов`язання позивача перед АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 22.11.2012 року виконані, оскільки приписи статті 625 ЦК України не заперечують можливість звернення кредитора з вимогою про стягнення процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення, до його виконання. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року № 444/9519/12, висловлено позицію, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. При цьому посилання, викладенні позивачем у позовній заяві, можуть бути запереченням проти позову у разі пред`явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості. Однак, як встановлено судом, таких вимог до позивача, відповідачем не заявлено. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перед судом наявності будь-яких правових підстав для визнання припиненим кредитного договору від 22.11.2012 року укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у зв`язку із його виконанням, а отже в задоволенні позову слід відмовити. Стосовно вирішення питання щодо судових витрат по сплаті судового збору слід зазначити, що відповідно ч.7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed