Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, згідно свідоцтва про право на спадщину від 29.11.2017 року йому належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В будинку зареєстровані: він, його брат - [PERSON] та дружина позивача [PERSON] Будинок належав їхньому батьку [PERSON], який помер [INFO]. Хоча відповідач, [PERSON] є братом позивача, проте членом його родини не являється, спільного господарства з ним не ведеться, кошти на утримання будинку, сплати комунальних послуг від нього не отримують, всі оплати здійснює позивач з дружиною. Відповідач не прибирає за собою, з'їдає всі наявні продукти, про ремонт будинку чути не хоче. З 01.12.2017 року позивач перебуває на обліку в службі зайнятості, дружина працює медичною сестрою в Скадовській ЦРЛ, дочка навчається в м. Києві і не хоче навіть на день приїхати до дому через відповідача. [PERSON] зневажливо ставився до батька, виражався нецензурною лайкою, не допомагав у лікуванні, а навпаки бажав йому смерті, з приводу чого позивачем написано заяву до поліції, але натомість отримано відповідь, що нічого поліція зробити не може. Після смерті батька відповідач залишився проживати у вже будинку позивача, який намагався з ним домовитись про нормальні умови проживання, проте він все гірше ставиться до нього, його дружини та доньки, створює жахливі умови життя. Відповідач постійно виражається в адресу сім'ї позивача нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, вбивством, погрожував ножем, зазначав, що спалить будинок разом з ними. З цього приводу позивач неодноразово звертався до поліції, проте йому надавали відписки, що доказів його дій не має. 12.12.2017 року відповідач наніс позивачу тілесні ушкодження та відповідні дані занесені до ЄДРДР, триває розслідування. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. 17.10.2018 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права на наслідування. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 12.04.2018 року відкрито провадження по вказаній справі. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 19.12.2018 року у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права на наслідування - відмовлено. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надати пояснення в судовому засіданні відмовився. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.2017 року [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.4) Згідно домової книги за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З висновків, затверджених начальником Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області, за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих 14.04.2017, 18.08.2017, 19.10.2017 року вбачається, що між братами [PERSON] та [PERSON] склалися вкрай ворожі стосунки через розподіл спадкового майна. (а.с. 8-13). Згідно витягу з ЄРДР від 12.12.2017 року до Скадовського ВП надійшла заява від [PERSON] про те, що 12.12.2017 року близько 16.30 год. [PERSON], перебуваючи за адресою: [ADDRESS], в ході сварки, спричинив заявнику тілесні ушкодження. (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст прав власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ч. 7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Глава 28 ЦК України визначає житловий будинок як об'єкт права власності, а відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідно до Житлового кодексу Української РСР та позиції Верховного суду України (постанови: № 6-158цс14 від 05.11.2014 року; №6-2931цс16 від 15.05.2017 року; № 6-709цс16 від 16.11.2016 року) члени сім'ї колишнього власника майна не користуються тими ж правами і не мають права проживати у володінні нового власника без його дозволу, Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що [PERSON], не являючись членом сім'ї позивача, не бажаючи в добровільному порядку виписуватись та виселятись з будинку, створюючи умови які роблять неможливим проживання в будинку позивача та членів його сім'ї - перешкоджає у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, а відтак позов визнається судом обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved