Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення незаконним, таким, що повинне бути скасоване з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 12.11.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно пункту 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід*ємною частиною договору, - договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін . Як зазначає Банк у своєму позові, станом на 30.06.2015 року заборгованість відповідачки становить - 8 235,74 грн., яка складається з наступного: 2 338,43 грн. - заборгованість за кредитом; 3 428,94 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; та штрафи відповідно договору: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 368,37 грн. - штраф (процентна складова). Встановивши, що кредитний договір між сторонами укладений 12.11.2010 року, згідно його умов він діє протягом 12 місяців з моменту підписання, останнє погашення заборгованості [PERSON] здійснено 03.08.2012 року, а з позовом позивач звернувся до суду лише 06.08.2015 року, пропустивши 3-річний строк позовної давності, стороною відповідача подана заява про застосування строків позовної давності - суд 1-ї інстанції вважав наявними передбачені ст.ст. 256, 257, 266, ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України підстави для застосування в межах даного спору позовної давності та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. З висновками суду не можна погодитись, оскільки вони ґрунтуються на неповно з*ясованих обставинах справи, без їх належної оцінки. Судом встановлено, що строк дії договору до 12 листопада 2011року, а останній платіж [PERSON] проведено 03 серпня 2012року у сумі 400грн., банк звернувся до суду 06 серпня 2015року. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права (ч.1 ст.261 ЦКУ) У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Отже перебіг строку позовної давності за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Враховуючи зазначене, райсуд у порушення ст.ст. 212-214 ЦПКУ не встановив строку дії платіжної картки, не дав оцінку твердженням позивача, що відповідачка повинна була вносити чергові щомісячні платежі до 31 числа місяця, зокрема, до 31 серпня 2012року. З огляду на це, та виходячи з того, що останній платіж відповідачкою здійснений 03 серпня 2012року, а уподальшому карткою відповідачка не користувалась, платежі не здійснювала, звернення банку до суду було 06.08.2015 року,- Апеляційний суд вважає, що він здійснений в межах строку позовної давності, що є перериванням строку позовної давності для попередніх платежів. В той же час, враховуючи заяву відповідачки про застосування строку позовної давності, який складає 3 роки, наведені обставини, в тому числі, звернення банку до суду 06.08.2015р, слід вважати, що платежі, здійснені по липень 2012р., знаходяться поза межами строку давності, а здійсненням платежу 3 серпня 2012р. відповідачка підтвердила продовження строку дії договору з 12 листопада 2011р. ще на один рік, тобто, до 12 листопада 2012року, в зв*язку з чим, апеляційний суд приходить до висновку, що наявною та доведеною є заборгованість за період з серпня 2012року по листопад 2012року. За цей період, враховуючи наданий банком на вимогу апеляційного суду розрахунок, загальна сума заборгованості відповідачки складає 3 365,49грн., а саме: заборгованість за кредитом- 2 338,43грн., за відсотками- 300.61грн., за пенею та комісією- 90грн., штрафи- 636,45грн. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612 ЦК України щодо належного виконання зобов'язань, ст. 1054, ст.549 ЦК України- щодо поняття неустойки,положень ст.. 61 Конституції України щодо неможливості бути двічі притягнутим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, - апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги банку, відмовивши у стягненні суми штрафів - 636,45грн., залишивши до стягнення суму пені 90.00грн , а всього стягнути заборгованість у сумі 2 729.04грн. На підставі ст.88 ЦПКУ з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 511,56 грн..

Outcome: partial