Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування заяви вказує на те, що оскільки сімейне життя з дружиною [PERSON] не склалося і 11.12.2012 шлюб між подружжям було розірвано. Від шлюбу позивач має двох дітей. Після розірвання шлюбу діти мешкали з відповідачем, а з 2017 року мешкають з батьком. В листопаді 2018 року [PERSON] без відома та згоди позивача забрала сина [PERSON] з гімназії та вивезла до м. Слов`янська, де вона проживає. На даний момент син не влаштований до жодного навчального закладу, хоча оскільки він є дитиною-інвалідом, він має потребу в постійних заняттях з фахівцем. Позивач вважає, що своїми діями відповідач наносить шкоду здоров`ю та розвитку їх сина. Невідомо, чи звертається відповідач до фахівця щодо огляду дитини, так як слухові апарати періодично треба міняти. Зв`язатися з відповідачем [PERSON] не може, оскільки на дзвінки вона не відповідає. А також позивач зазначив, що [PERSON] в серпні 2017 року спричинила їхньому сину тілесні ушкодження, що підтверджується копією довідки в матеріалах справи. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить встановити місце проживання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] передати сина позивачу. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не подавала. Представник органу опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області подав до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьком записано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.11.2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Ст. 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради щодо можливості проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] від 18.02.2019 року №710, згідно з яким орган опіки та піклування вважає можливим проживання малолітнього визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання (а.с.14). Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 15.08.2003 року по 11.12.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15.08.2003 (а.с.11) та копією рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.12.2012 (а.с.13). Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved