Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитором боргу спадкодавця, посилаючись на те, що 24.09.2010року між банком та [PERSON] , відповідно до заяви та до Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, було укладено кредитний договір б/н. Згідно заяви відповідачу банком надано кредит у розмірі 5500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.04.2014р. Станом на дату смерті останній мав заборгованість за кредитним договором б/н від 24.09.2010 року в сумі 5410.20гривень. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та залишилися спадкоємці, які мали права звернутися до нотаріуса та оформити спадкові права. За інформацією позивача, спадкоємцями на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] , які проживали зі спадкодавцем на момент його смерті. Відповідно до вимог ст.1281 ЦК України позивачем були направлені претензії кредитора до Доманівської державної нотаріальної контори . 07.05.2019р. банком була отримана відповідь від нотаріуса про відмову у надані інформації щодо спадкоємців, які залишилися після померплого і звернулися до нотаріуса. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що позичальник свої зобов`язання перед банком не виконав, в силу закону кредитні зобов`язання останнього перейшли до відповідачів, які є спадкоємцями за законом та прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, виникла необхідність стягнути з відповідачів в судовому порядку данну заборгованість , а також відшкодувати судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило. Враховуючи згоду представника позивача, що викладена у письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ Приватбанк, та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків у розмірі 30%за користування кредитом згідно умов договору. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис позичальника у заяві . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.04.2014 року, виданого виконкомом Володимирівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, актовий запис №05. На момент смерті, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становила 5410.20 грн., із яких: 5206.78 грн.- заборгованість за кредитом, 203.42 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, а кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у зазначені строки позбавляється права вимоги. Відповідно до копії довідки № 387 від 16.09.2014р. Володимирівської сільської ради Доманівського району, на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з ним були зареєстровані дружина [PERSON] та донька [PERSON] ( копія спадкової справи № 90/2014). 16.09.2014р. [PERSON] звернулася в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій повідомила, що приймає спадщину, що залишилася після смерті чоловіка [PERSON] . Крім того, [PERSON] повідомила про інших спадкоємців, до складу яких входить донька [PERSON] , яка зареєстрована за адресою померлого батька( копія спадкової справи № 90/2014) . АТ КБ «ПриватБанк» було направлено претензію кредитора від 19.09.2014 року на суму 5410.20 грн. до Доманівської державної нотаріальної контори. Відповідно до листів-претензії від 28.08.2019 року та витягу з Реєстру поштових відправлень рекомендованих листів-претензій до спадкоємців вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги до спадкоємців, а саме [PERSON] та [PERSON] , про сплату заборгованості, але ніяких дій для відшкодування кредитної заборгованості не було виконано. Згідно з копії спадкової справи, [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка розміром 9.0500га, про що свідчить копія Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 23.07.2010р. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України закріплено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно частини 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі прийняли спадщину після померлого чоловіка та батька [PERSON] , шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, про що свідчать довідка Володимирівської сільської ради та копії паспортів з відомостями про реєстрацію їх місця проживання. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Аналізуючи письмові докази, а саме- спадкову справу, яка свідчить про наявність спадкового майна, з урахуванням положень статті 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Вимога може бути пред`явлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів від спадкодавця. Даний строк не є строком, у який кредитор має звернутися до суду з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Таким чином, відповідно до статті 1282 ЦК України відповідачі, які в добровільному порядку не погасили заборгованість спадкодавця, несуть відповідність по борговим зобов`язанням останнього у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині. Між тим, суд не в повній мірі погоджується із розміром заборгованості позичальника, яку просить стягнути позивач. Так, за правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Як вбачається із підписаної позичальником [PERSON] анкети-заяви, вона не містить умов про нарахування процентів за порушення зобов`язання у виді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень і того, що позивальник розумів Умови та Правила надання банківських послуг, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови щодо нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами та інших платежів. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити вносить відповідні зміни до умов та правил споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. За такого, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині доведеної заборгованості по тілу кредиту 5206.78грн., шляхом стягнення цієї заборгованості з кожного з відповідачів в рівних частинах. В частині стягнення процентів вимоги задоволенню не підлягають через недоведеність. Відповідно до статті 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню 2023 грн.судового збору.

Outcome: partial