Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 4 - 6). Вимоги мотивовано тим, що на підставі укладеного 30 вересня 2010 року договору позивачем надано [PERSON] кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. Позичальник грошові зобов'язання (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, тощо) за договором належним чином не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованість. За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 106 000 грн. (що складається із заборгованості за кредитом в сумі 16 883,11 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 89 116,89 грн. Відзив від відповідача не надходив. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте в судове засідання не з'явився вдруге, про причини неявки, їх поважність суд не оповістив. Подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 73). Судом ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін. Судом встановлено, що 30 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до Банку із письмовою анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Заява; а.с. 11). Згідно зі ст.ст. 634, 638 ЦК України, відповідач, підписавши Заяву, прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору, умови якого викладені в Заяві, Довідці про умови кредитування (далі - Тарифи; а.с. 12) та Умовах та правилах надання банківських послуг (далі - Умови; а.с. 13 - 36). З умовами такого договору відповідач був ознайомлений, на що вказує його підпис в Заяві. Таким чином, 30 вересня 2010 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом (базова процентна ставка в місяць нараховується на залишок заборгованості і становить 2,5 %; за тратами, здійсненими з 01 вересня 2014 року, - 2,9%, за тратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року, - 3,6 %) з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Указаний договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з довідкою (а.с. 10), строк дії кредитної картки, виданої [PERSON] - жовтень 2016 року. Відповідно до наданих Банком розрахунків (а.с. 7 - 9), відповідач порушив зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого станом на 30 вересня 2017 року допустив заборгованість в розмірі 106 000 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 16 883,11 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 89 116,89 грн. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, в установлений строк (ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Суд вважає, що Банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, а відповідач користувалася кредитними коштами, проте неналежним чином виконував зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за тілом кредиту суд визнає доведеним. З розміром заборгованості за процентами за користування кредитом суд не погоджується. Відповідно до розрахунку, розмір проценти нараховувалися Банком по 30 вересня 2017 року. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду України, викладеній в постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, зокрема після спливу визначеного договором строку кредитування. В правовідносинах між сторонами, строком кредитування є строк дії кредитної картки, виданої останньою в межах кредитного договору. Сума процентів, нарахованих за користування кредитом, на 30 жовтня 2016 року становить 57 908,88 грн. Як встановлено ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. 24 серпня 2014 року на кредитний рахунок [PERSON] внесено 800 грн. - погашення заборгованості за кредитом. Указаною дією перебіг позовної давності перервався та почав заново. Доказів того, що з 24 серпня 2014 року та на момент звернення позивача до суду відповідач вчинював дії, які можна вважати визнанням боргу, не надано. У зв'язку із цим суд вважає, що Банк мав звернутись з позовом про стягнення заборгованості за кредитом в період з 24 серпня 2014 року по 24 серпня 2017 року. Позовна заява направлена до суду 27 грудня 2017 року (а.с. 44). За вказаних обставин та оскільки про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, суд вбачає передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України, підстави для відмови в позові в частині стягнення заборгованості за кредитом. Враховуючи дату звернення позивачем з позовом, суд вважає, що строком позовної давності не охоплюється заборгованість за процентами за користування кредитом, що виникла з 27 грудня 2014 року по 30 жовтня 2016 року (закінчення строку кредитування) в сумі 54 508,11 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь товариства підлягають 54 508,11 грн. заборгованості за кредитним договором та, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір (а.с. 43).

Outcome: partial