Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (надалі АТ КБ «ПроКредит Банк» або Банк) 18.04.2019р звернулося до суду з даним позовом, вказуючи, що між АТ КБ «ПроКредит Банк» та [PERSON] , відповідачем-1 у справі, укладено Рамкову угоду №FW901.124 від 09.10.2006р, відповідно до умов якої Банк здійснив кредитування відповідача-1 на підставі чого, між сторонами укладено Договір про надання траншу №9.6852/FW901.124 від 24.12.2007р. Згідно до зазначеного вище Договору відповідачу-1 надано кредит в сумі 16 000 доларів США, процентна ставка 13,50% річних на строк 120 місяців. Свої вимоги мотивує тим, що у позичальника перед Банком виникла заборгованість у загальному розмірі 1680513,21грн, з яких: 220996,09грн - капітал, 10063,44грн - проценти, 114,85грн - проценти за неправомірне користування кредитом, 1449338,83грн - пеня. В забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за Кредитним договором із АТ «ПроКредит Банк», були укладені Договори поруки №1741-ДП1 від 21.12.2007р із [PERSON] , відповідачем-2 у справі, та №1741-ДП2 від 21.12.2007р із [PERSON] , відповідачем-3 у справі. Зазначає, що відповідач-1 порушив умови Кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість. Також, вказує, що положеннями Кредитних договорів (п.10.2.) передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим Договором строків погашення грошових зобов`язань Позичальник сплачує Кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15грн у еквіваленті валюти кредиту кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Відповідно до умов Договору поруки (п.2.1.) Поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобов`язань Позичальника у їх повному обсязі як солідарний із Позичальником боржник. Договором поруки, яким забезпечується виконання зобов`язань відповідача-1 не передбачено спеціальних умов відповідальності Поручителя, а отже відповідач-1 і поручитель відповідає перед Банком як солідарний із позичальником боржник. Зазначає, що зважаючи на те, що договір поруки укладався із кожним із поручителів окремо, кожен із поручителів є солідарним боржником виключно разом із позичальником, проте такі поручителі не є солідарними боржниками між собою. Банком було прийнято рішення на користь відповідачів не стягувати заборгованість за пенею, а тому АТ «ПроКредит Банк» набув права вимагати стягнення заборгованості по капіталу, процентам та процентам за неправомірне користування кредитом з кожного з Позичальника та Поручителів як солідарних із Позичальником боржників. Банком було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з Відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу. Просить стягнути солідарно на користь Банку заборгованість у загальному розмірі 231174,38грн, з яких: 220996,09грн - капітал, 10063,44грн - проценти, 114,85грн - проценти за неправомірне користування кредитом, а також, судовий збір в сумі 3467,62грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 08 травня 2019 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Пономаренко В.В., представник АТ «ПроКредит Банк», позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Банку. [PERSON] , представник відповідача [PERSON] , заперечував проти задоволення позову АТ «ПроКредит Банк», просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі та надав суду заяву про розгляд даної справи без його участі та участі відповідача [PERSON] . В заяві представник відповідача мотивував своє заперечення тим, що пунктом 8.6. Договору №1 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 21.12.2007р (надалі Договір №1) визначено, що у випадку існування заборгованості Позичальника тривалістю більше ніж 30 календарних днів, Позичальник зобов`язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі Кредитного договору по якому існує прострочення не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред`явив вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. Заборгованість по Кредитному договору тривалістю більше ніж 30 календарних днів у відповідача виникла у червні 2014 року, так як останній платіж відповідачем було зроблено у травні 2014 року. Тобто відповідач повинен був достроково погасити кредит у повному обсязі та сплатити нараховані проценти у червні 2014 року, а тому відповідач вважає, що в червні 2014 року Кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість після червня 2014 року нараховувати та стягувати з відповідача відсотки за цим Кредитним договором. Крім того, з посиланням на ст.ст.256, 257 ЦК України, просив застосувати позовну давність при розгляді цієї справи, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися без повідомлення причини неявки. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавали. Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до умов Рамкової угоди №1741, укладеної 09 жовтня 2006 року між позивачем АТ КБ «ПроКредит Банк» та відповідачем-1 [PERSON] , Договору №1 від 21 грудня 2007 року про внесення змін та доповнення до Рамкової угоди №1741, Договору про надання траншу №9.6852/1741 від 21 грудня 2007 року, [PERSON] наданий кредит для задоволення особистих потреб у сумі 16 000 доларів США під 13,50% річних терміном на 120 місяців. Відповідно до п.п.7.1, 7.2 Договору №1 від 21 грудня 2007 року про внесення змін та доповнення до Рамкової угоди №1741 погашення грошових зобов`язань здійснюється у строк, порядку, черговості та розмірі, встановлені Угодою та Кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений Кредитором рахунок. Грошові зобов`язання вважаються погашеними з моменту зарахування коштів у розмірі цих зобов`язань та встановленій Угодою черговості на відповідний рахунок Кредитора. Умовами п.8.2.1 Договору №1 від 21.12.2007р про внесення змін та доповнення до Рамкової угоди №1741, передбачено, що Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов`язань за цим Договором тривалістю більш ніж 3 (три) банківські дні. З метою забезпечення виконання відповідачем-1 [PERSON] взятих на себе зобов`язань, 21.12.2007 між АТ КБ «ПроКредит Банк» та [PERSON] , відповідачем-2, [PERSON] , відповідачем-3, були укладені Договора поруки №1741-ДП1 та №1741-ДП2, відповідно до яких останні поручилися перед Кредитором за виконання усіх зобов`язань Позичальника у їх повному обсязі як солідарні із Позичальником боржники. Відповідно до п.п.2.3, 3.1. Договору поруки встановлена договором порука у повному обсязі поширюється на зобов`язання Позичальника із врахуванням усіх Кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до Кредитних договорів з моменту набрання ними чинності. Поручитель зобов`язаний належно повністю виконати зобов`язання Позичальника у випадку та з моменту виникнення заборгованості Позичальника у зв`язку із порушенням умов Кредитних договорів, а також неможливістю виконання ним його зобов`язань ( смерть, тривалий виїзд за кордон тощо). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором про надання траншу №9.6852/1741 від 21.12.2007р, який є невід`ємною частиною Рамкової угоди №FW901.124 від 09.10.2006р, за період з 21.01.2008 по 25.03.2019 числиться заборгованість в загальній сумі 1680513,21грн, з яких: 220996,09грн - капітал, 10063,44грн - проценти, 114,85грн - проценти за неправомірне користування кредитом, 1449338,83грн - пеня. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У відповідності із ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (кошти в такій же сумі) у термін і в порядку, що встановлені договором; за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати самостійно. Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже судом встановлено, що позивач виконав умови Договору про надання траншу №9.6852/FW901.124 від 24.12.2007р, який є невід`ємною частиною Рамкової угоди №FW901.124 від 09.10.2006р, а відповідач-1 отримав за договором обумовлену суму грошей, але порушив умови договору щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, розмір якої, станом 25.03.2019р., становить 220996,09грн - капітал, та яку суд вважає необхідним стягнути на користь позивача, задовольнивши вимоги в цій частині у повному обсязі. Враховуючи, що окрім основного кредитного договору між позивачем та [PERSON] , на виконання зобов`язань останнього перед кредитором було укладено додаткові (акцесорні) договора поруки між позивачем та [PERSON] , [PERSON] , у відповідності до яких [PERSON] та [PERSON] як поручителі, у разі невиконання [PERSON] зобов`язань, спільно з останнім несуть солідарну відповідальність в повному об`ємі, тобто за повернення кредиту та виплату процентів, встановлена вище сума боргу підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. В частині позовних вимог АТ КБ «ПроКредит Банк» про стягнення з відповідачів процентів у розмірі 10 063,44 грн та процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 114,85 грн, суд вважає необхідним відмовити з таких підстав. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12). Пунктом 8.6 Договору №1 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 21.12.2007 року визначено, що у випадку існування заборгованості Позичальника тривалістю більше ніж 30 календарних днів Позичальник зобов`язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі Кредитного договору по якому існує прострочення не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред`явив вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. Заборгованість по Кредитному договору тривалістю більше ніж 30 календарних днів у відповідача-1 виникла у червні 2014 року, так як останній платіж ним було зроблено у травні 2014 року. Тобто відповідач-1, відповідно до умов договору, повинен був достроково погасити кредит у повному обсязі та сплатити нараховані проценти у червні 2014 року. Отже у червні 2014 року відбулася зміна умов Кредитного договору щодо строків його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим позивач втратив можливість після червня 2014 року нараховувати та стягувати з відповідача відсотки за Кредитним договором. З приводу заяви представника відповідача-1 про застосування позовної давності до вимог позивача, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ч.1 ст.257 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч.3,4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з Договору №1 про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди від 21.12.2007 року за домовленість сторін строк загальної позовної давності до усіх вимог, що випливають з Угоди та Кредитних договорів, було збільшено до 5 років. Враховуючи, що строк виконання зобов`язання за Кредитним договором настав у червні 2014 року, а з позовною заявою АТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду у квітні 2019 року, тобто в межах 5-ти річного строку, підстави для застосування позовної давності до вимог позивача, відсутні. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3467,62грн, що підтверджується платіжним дорученням від 09.04.2019р. Таким чином з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3315,06грн (по 1105,02грн з кожного відповідача), який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved