Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування ювелірних прикрас, а саме : каблучки Staurino Fratelli Next Classic 5522A та кольє Damiani BELLE EPOQUE Ref/20039537. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] підтримали позов, а відповідач та її представник - адвокат [PERSON] не визнали позов та подали адресовані суду свої письмові заперечення на позов та заяву про застосування позовної давності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та допитавши свідків, суд доходить висновку, що позовна заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що у 2007 2008 р.р. [PERSON] придбав каблучку Staurino Fratelli Next Classic 5522A та кольє Damiani BELLE EPOQUE Ref/20039537 в магазині «Лувр» за адресою : м. Одеса, вул. Катерининська, 20, та, маючи бажання подарувати ці ювелірні прикраси дочці на повноліття, передав їх на зберігання своїм батькам, але після смерті його матері відповідач, яка є рідною сестрою позивача, попросила у їхнього батька ці ювелірні прикраси для того, щоб одягти їх на якийсь урочистий захід, а в подальшому відмовилась повернути ці ювелірні прикраси. Вказані обставини повністю підтверджуються адресованою суду заявою [PERSON], який є батьком сторін, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 05 квітня 2017 р. за р. № 144, довідкою ТОВ «Світ-С» від 08.12.2010 р., та поясненнями допитаного судом свідка [PERSON], яка пояснила, що в період 2006 2008 р.р. обіймала посади заступника директора та директора магазина «Лувр», що розташований за адресою : м. Одеса, вул. Катерининська, 20, що у вказаний період часу ТОВ «Світ-С» входило до складу ТОВ «Ноблесс», якому належить магазин «Лувр», а також підтвердила, що позивач [PERSON] у 2007 2008 р.р. придбав в магазині «Лувр» каблучку Staurino Fratelli Next Classic 5522A та кольє Damiani BELLE EPOQUE Ref/20039537. Разом з тим, суд критично оцінює поясненні допитаного свідка [PERSON], який є чоловіком відповідача [PERSON], стосовно того, що нібито у 2008 році батьки відповідача подарували їй на день народження вищевказані спірні ювелірні вироби, оскільки ці пояснення [PERSON] повністю спростовуються вказаними вище письмовими доказами та поясненнями свідка [PERSON], та у суду відсутні підстави не довіряти пояснення останньої, так як вона не є родичкою чи подругою сторін, отже не зацікавлена в результаті розгляду даної справи. Крім того, на підтвердження своїх доводів стосовно того, що нібито спірні ювелірні прикраси належали її матері, яка ще за життя у 2008 році подарувала їй ці ювелірні прикраси, відповідач не надала суду належних доказів, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України, та, як зазначено вище, ці доводи позивача повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема письмовою заявою її батька [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яким останній володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. За приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 381 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на наведене, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що позивач стверджує, що його батько [PERSON] у 2015 році повідомив йому про те, що відповідач попросила у нього спірні ювелірні прикраси для того, щоб одягти їх на якийсь урочистий захід, але згодом не повернула йому ці ювелірні прикраси, а відповідач не спростувала ці доводи позивача. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved