Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 24 жовтня 2015 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньої заробітної плати 187 грн. за день, Мотивуючи свої вимоги наступним. Так, з 13.05.2013 позивач працював в Державному проектно-вишукувальному та науково-дослідному інституті «Укренергомережпроект» Київський філіална посаді інженера кошторисної групи 2 категорії. 21.10.2015 на підставі наказу № 65-п його було звільнено за згодою сторін. При звільнені йому не було виплачено заробітку плату за період з 01 липня 2015 року по 23 жовтня 2015 року в розмірі 14 481,02 грн. На момент звернення до суду з позовом заборгованість по заробітній платі відповідачем не була погашена. На цій підставі просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не з?явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с. 15, 16). Разом з тим, позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 17) Зважаючи, що в матеріалх справи достатньо доказів про дійсні взаємовідносини сторін, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не прибув, позивач же напоялає на ухваленні рішення в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу № 29-п від 30 жовтня 2013 року про прийняття на роботу [PERSON] був прийнятий на роботу до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» Київський філіал з 13 травня 2013 року на посаду інженера 2 категорії кошторисної групи (а.с. 3) На підставі наказу № 68-п (Розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 21 жовтня 2015 року [PERSON] було звільнено з 23 жовтня 2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, з посади головного фахівця кошторисної групи (а.с. 4) Згідно довідки № 29 від 04 листопада 2015 року заробітна плата [PERSON] за період роботи з 01 липня 2015 року по 23 жовтня 2015 року становила 14 481,02 грн. (а.с. 5) В березні 2016 року [PERSON] звернувся до Солом?янського районного суду м. Києва з позовом до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення нарахованої, але не випалченої заробітної плати. Заочним рішенням суду від 25 квітня 2016 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі та стягнуто з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь [PERSON] 14 481,02 грн. заборгованість по заробітній платі та вирішено питання судових витрат (а.с. 18-19) Частиною 1, 2 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В своїй позовній заяві позивач вказує, що його середньоденна заробітна плата становить 187 грн., виходячи з розрахунку вказаного в позовній заяві. Проте, суд не може погодитись з наданим позивачем розрахунком виходячи з наступного. Здійснення розрахунків розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Враховуючи, що у жовтні 2015 року позивач відпрацював не повний робочий місяць, цей місяць виключають з розрахункового періоду. Повними відпрацьованими місяцями є вересень-серпень 2015 року. Заробітна плата позивача становить в вересні 2015 року - 1 765,81 грн. та в серпні 2015 року - 3 819,31 грн., та у серпні 20 робочих днів, у вересні - 22 робочих дні. Середньоденна заробітна плата, обчислена відповідно до п. 5 розділу 4 цього Порядку складає 126,93 грн. (1 765,81 грн. + 3 819,31 грн.) : 42 дні). Кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 24.10.2015 року по 18.05.2016 року складає 138 днів. Таким чином розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає 17 516,34 грн. (126,93 грн. *138 днів) З відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітня плата за час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позовних вимог в сумі 17 516,34 грн. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору, пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved