Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 127878,18 грн. та судовій збір за подання позовної заяви в розмірі 1 921 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.04.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] був укладений кредитний договір № GP 5479391, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 22880,00грн. 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший український міжнародний банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого станом на 23.07.2019 загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем складає 127878,18 грн., з яких: 16022,97 грн. - тіло кредиту; 3324,07 грн. - заборгованість по процентам; 20727,64 грн. - заборгованість за комісією; 87803,5 грн. - штрафні санкції. Ухвалою судді від 16.08.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 05.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позову заяву та зустрічний позов про визнання кредитного договору частково недійсним, в якому вона просить визнати п. 4.2 кредитного договору № GP 5479391 від 17.04.2013 на суму 22880, 00 грн. укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступник АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію недісним з моменту укладення договору; звільнити [PERSON] від сплати неустойки в розмірі 87803,50 грн., нарахованої по кредитному договору та від сплати судового збору, на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів»; зупинити провадження у справі до вирішення цивільної справи в Подільському районному суді м. Києва за позовом [PERSON] до АТ «Перший український міжнародний банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Таращанського районного районного суду Київської області від 31.10.2019 об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом АТ «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (справа № 379/1081/19 2/379/516/19) та цивільну справу за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Перший український міжнародний банк» про визнання кредитного договору частково недійсним (справа № 379/1193/19 2/379/542/19). Присвоєно даній справу єдиний номер 379/1081/19 2/379/516/19. Вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 11.12.2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду спарви повідомлена належно, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги зустрічного позову підтримує та просить задовольнити. У задоволенні первісного позову просить відмовити. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. У частині першій статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Статтями 525, 526, 629 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Судом встановлено, що 17.04.2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № GP 5479391, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 22880,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00% річних. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов`язалася повертати кредит частинами, сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів. 19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший український міжнародний банк». Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором № GP 5479391 від 17.04.2013 року. За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії, а також супроводження кредиту не є самостійними послугами, які зумовлюють сплату позичальником коштів за це. Відповідно до статті 27 ЦК України недійсності окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно роз`яснень, які були надані судам у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 01.06.2009 року, відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Стаття 18 Закону України Про захист прав споживачів містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом частини п`ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України Про захист прав споживачів ). Визначення поняття несправедливі умови договору закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону Про захист прав споживачів ); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналіз матеріалів справи свідчить, що у пункті 4.2 кредитного договору № GP 5479391 від 17.04.2013 року, укладеного між банком та [PERSON] , сторони обумовили, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує комісію щомісячно в розмірі 2,40 % від суми кредиту. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії, що нараховується одночасно з відсотками, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки. Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2019 року, справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року, справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02 жовтня 2019 року, справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. З огляду на вищевикладені обставини суд приходить до висновку стосовно незаконності встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуг, які супроводжують кредит, під назвою комісія, тому наявні правові підстави для визнання недійсними умови кредитного договору в частині встановлення обов`язку оплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. У зв`язку з наведеним, вимоги зустрічного позову про визнання недійсним п. 4.2 кредитного договору № GP 5479391 від 17.04.2013 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні первісного позову суд вважає наступне. Відповідно до розрахунку банку, борг [PERSON] перед банком станом на 23.07.2019 загальна сума заборгованості [PERSON] перед позивачем складає 127878,18 грн., з яких: 16022,97 грн. - тіло кредиту; 3324,07 грн. - заборгованість по процентам; 20727,64 грн. - заборгованість за комісією; 87803,5 грн. - штрафні санкції. У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. Враховуючи задоволення зустрічного позову та правові наслідки недійсності правочину згідно ст.216 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по кредиту за кредитним договором № GP 5479391 від 17.04.2013 року в розмірі 19347,04 коп., з яких: 16022,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3324,07 грн. - заборгованість по процентам. За таких обставин, первісний позов АТ «Перший український міжнародний банк» підлягає частковому задоволенню. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжного доручення № 28036 від 26.07.2019 року позивачем за первісним позовом АТ «Перший український міжнародний банк» було сплачено 1 921 грн судового збору. По справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 127878,18., що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 19347,04 коп. У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача АТ «Перший український міжнародний банк» підлягає стягненню з відповідача [PERSON] 291,00 грн. судового збору.

Outcome: partial