Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

В 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] загальною площею 55,6 м2, в тому числі житловою - 35,1 м2, господарські будівлі і споруди: погріб «Б» розміром - 8,7 м2, літня кухня «В» розміром - 17,4 м2, навіс «Г» розміром - 6,3 м2, сарай «Д» розміром - 25,3 м2, сарай «Е» розміром - 8,2 м2, убиральня «Ж» розміром - 1,5 м2, літній душ «З» розміром - 2,4 м2, паркан №1, хвіртка №2, ворота №3, вартістю 165 597,00 грн. в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . До судового засідання позивач не з`явився, згідно його заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи заслухати без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання, в якому зазначено, що заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не має, заперечень проти позовної заяви не надав. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що в свідоцтві про народження позивача [PERSON] Серія [NUMBER] батьком вказаний [PERSON] . [INFO] в с. Капитолівка Ізюмського району Харківської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Виконкомом Капитолівської сільської ради Ізюмського району Харківської області 15 липня 2011 року. Після його смерті залишилась спадщина: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належний спадкодавцю, згідно запису в по господарській книзі, особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до заповіту від 24 жовтня 2006 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Капитолівської сільської ради Ізюмського району Харківської області Дудченко О.Г. та зареєстрованого в реєстрі № 48, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] та все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і на що він за законом матиме право заповів своєму сину [PERSON] . (а.с.14). Даний заповіт на час відкриття спадщини заповідачем не змінювався та не відмінявся. Згідно рішення II сесії сільської ради VII скликання Капитолівської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 19 листопада 2015 року № 13 про перейменування назв вулиць с. Капитолівка було перейменовано вул. Леніна на вул. Центральну. (а.с.21). В довідці Капитолівської сільської ради Ізюмського району Харківської області від 13.07.2020 року за № 764 зазначено, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з червня 1970 року по день смерті [INFO] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані та проживали: син - [PERSON] з 27 вересня 1995 року по теперішній час. (а.с.25). Позивач після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини згідно ст. 1268 ЦК України. Приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцовою О.О. заведено спадкову справу № 27-2020 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 13.08.2020 року приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцовою О.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що розглянувши документи, подані [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] , останнє місце проживання якого було: село Капитолівка Ізюмського району Харківської області. У відповідності до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту. 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження звернення було з`ясовано, що будь-які правовстановлюючі документи щодо належності майна (а саме - житлового будинку) спадкодавцеві відсутні. (а.с.26). На момент створення житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (1966-1983 роки), державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, на момент закінчення спадкодавцем будівництва у 1983 році діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 7 грудня 1990 року №533-ХІІ « Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку , який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. По господарські книги є особливою формою статистичного обліку , що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації .будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Про те, незважаючи на внесення записів у по господарські книги про належність спадкового майна у вигляді житлового будинку за [PERSON] за життя так і не зареєстрував (не оформив) своє право власності в БТІ та в Державному реєстрі речових прав відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, яке діяло з 01.01.2013 року. Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за №830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових , дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд , прибудов до них ,які не підлягають прийняттю в експлуатацію , вимогам законодавства , будівельних норм , державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно , є технічний паспорт , складений за результатами технічної інвентаризації. Порядок було прийнято на виконання пункту 9 розділу V Прикінцевого положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», дія якого мала тимчасовий характер до 31.12.2012 р. Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012 р. №5496 до Закону були внесені зміни, якими було продовжено дію пункту 9 розділу V Прикінцевого положення Закону до 31.12.2013 р. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, тому відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на майно мого померлого не може бути перешкодою в реалізації її права на спадщину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанові № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, узагальненої в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Таким чином суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved