Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 11 грудня 2012 року підписала заяву. Зазначає, що при підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. За бажанням [PERSON] , їй було відкрито кредитний рахунок з встановленням кредитного ліміту, який в подальшому збільшився до 12000,00грн. Для користування кредитними коштами нею було отримано картку для користування кредитним картковим рахунком. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 28 лютого 2021 року має заборгованість у розмірі 20031,30 грн., з яких: 20031,30 грн. - заборгованість за тілом кредита. Зазначає, що на даний час відповідачка не погашає заборгованість, тобто ухиляється від виконання своїх зобов`язань до Договором. Просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 20031,30 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 гривень. В подальшому 17 вересня 2021 року від позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16 781,30 грн. та понесені нею судові витрати. На адресу суду 25 серпня 2021 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву щодо відмови в задоволенні позовних вимог. Вказує, що кредитні картки видавались ще у 2007-2011 роках, а одна була дійсна до 2015 року, тому покликання позивача на підписання нею заяви 11 грудня 2013 року як на підтвердження факту виникнення кредитних зобов`язань є безпідставним. Також позивачем надано як доказ анкету-заяву, яка складена іноземною мовою та не надано жодного належного доказу який би свідчив про факт оформлення нею кредитної картки, та на яких саме умовах їй було нараховано таку заборгованість. А тому немає жодного підтвердження того, що між нею та позивачем був укладений кредитний договір. 17 вересня 2021 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується особою, і така була підписана відповідачкою. В такій заяві вказано, що особа ознайомилась та згідна з Умовами та Правилами банківських послуг та їй було надано для ознайомлення таких в письмовому вигляді, що підтверджується відповідним особистим підписом. З моменту оформлення кредитного договору відповідачка не зверталась з питань неправильного нарахування їй відсотків та користувалась кредитними коштами, що свідчить про її обізнаність розміру таких відсотків та їх погодження. Окрім цього з виписки по карткового рахунку вбачається, що відповідачка користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали кредитною карткою «Універсальна», оскільки проведення таких операцій без наявності карти неможливе та частково сплачувала заборгованість за такою карткою. На відповідь на відзив представник відповідачки - адвокатка Вернієвська О.Б. подала заперечення в якому позов не визнає, та вважає, що позивачем не доведено, що відповідачка підписуючи анкету-заяву погодилася на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а тому такі не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Окрім цього відсутні строки дії кредитного ліміту, його розміри та відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості та підтвердження того, що сторони обумовили відсотки у письмовому вигляді. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причин своєї неявки не повідомляла, однак належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у ст. 627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено, що 11 грудня 2013 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою № б/н, на підставі якої їй було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а саме 2100 грн., який в подальшому змінювався. У анкеті-заяві від 11 грудня 2013 року зазначено, що відповідачка згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами підтверджує укладення між нею та банком договору про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. Тобто при підписанні Анкети-заяви, відповідачка отримала та ознайомилась з інформацією про суму встановленого кредитного ліміту та умови кредитування, та в погодження таких вона засвідчила це особистим підписом. Зазначене підтверджує факт настання кредитного зобов`язання у відповідачки. Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, наданих банком, а саме в період з 11 грудня 2013 року по 01 вересня 2021 року, станом на 01 вересня 2021 року [PERSON] має заборгованість по несплаченому кредиту у розмірі 16781,30 грн., яка складається з: 16781,30 грн. - заборгованість за тілом кредита. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, з наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором б/н від 11 грудня 2013 року, де станом на 01 вересня 2021 року борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 16781,30 грн., вбачається що відповідачка регулярно з 11 грудня 2013 року користувалася кредитними коштами, водночас не виконуючи належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати на погашення заборгованості за кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання та договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунок заборгованості за договором №б/н від 11 грудня 2013 року станом на 01 вересня 2021 року, як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано. Обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за договором, та доказів, які їх підтверджують, відповідачем наведено не було, оскільки відповідачка розпоряджалась та користувалась коштами, надані їй позивачем. Таким чином, суд вважає доведеним факт несвоєчасної сплати щомісячних платежів відповідачкою, яка призвела до невиконання зобов`язань останньою за кредитним договором, що порушує право позивача на повернення позики. Зважаючи на те, що відповідачка в добровільному порядку не погасила заборгованість за кредитним договором, виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 2270,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved