Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

В 17.07. 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що вона, [PERSON], з 29 серпня 2012 року по 08 січня 2015 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. [INFO] року від шлюбу народився син, [PERSON]. Після народження дитини шлюбні стосунки з відповідачем в них не склалися, постійно конфліктувати, дитиною він не цікавився і вони почали з ним проживати окремо. Коштів на утримання дитини він не виділяв, нічого не сплачував та участі у вихованні сина не приймав.. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, [PERSON] із власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Дитина проживає разом з нею, вона самостійно несе усі витрати по утриманню сина, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, однак її звернення залишено відповідачем без задоволення. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок, життя та розвиток сину [PERSON] в країнах ближнього зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Крім того, вона у кінці серпня - на початку вересня 2017 року має можливість вивезти дитину на профілактичне лікування та відпочинок за кордон, а саме у Португалію. Вона неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] [INFO], але він відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини, та рекомендує дитині після того, як виросте побачити світ, а розвиватись на території України. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, до суду направлена телеграма (заява) від імені відповідача, в якій зазначено про неможливість його явки до суду через перебування за межами України та про визнання позову. Вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, приймаючи до уваги позицію позивача, відповідача, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.08.2012 р. по 08.01.2015 р., від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON]. З тверджень позивача, викладених в позовній заяві встановлено, що [PERSON], у 2017 р. має намір тимчасово разом з сином виїхати за кордон. В поданій до суду заяві відповідач зазначає, що через перебування його за межами України, він не має змоги надати нотаріально посвідчену згоду та виїзд дітей за кордон у супроводі матері. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з приписами ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватись без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинне законодавство не передбачає підстави для відмови у перетині кордону дитиною, а лише встановлює особливий порядок надання дозволу на виїзд неповнолітньої особи у разі відсутності згоди одного із батьків за рішенням суду. Отже, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України, для забезпечення їх інтересів, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька. Обставин, які з урахуванням віку та стану здоров»я, перешкоджали б виїзду неповнолітнього [PERSON], за кордон судом не встановлено, у зв»язку з чим суд вважає необхідним задовольнити позов у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved