Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06 серпня 2007 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до укладеного договору банком було відкрито картковий рахунок, а відповідачу надано у користування кредитну картку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2,3.3. договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме, щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 р. згідно з п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 11 жовтня 2020 року у [PERSON] виникла заборгованість - 61658,62 грн, яка складається з наступного: 43852,98 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 43852,98 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 17794,39 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 11,25 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, тому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 61658,62 грн та 2102,00 грн судового збору. Ухвалою від 03 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. В поданому суду клопотанні просив суд при вирішенні справи врахувати позицію Верховного суду України щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені, комісії та штрафів, викладених у постанові від 23 грудня 2020 року по справі № 191/2648/17. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] підписав заяву клієнта ЗАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначив, що ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та отримав кредитну картку 04 вересня 2007 року, що підтверджується його підписом у заяві. В розділі 5 Банківські послуги даної заяви зазначено: кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, кредитний ліміт в сумі 250,00 грн, базова процентна ставка за кредитом 1,9% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1,0%. В розділі Відмітки банку вказана дата відкриття рахунку 06 серпня 2007 року (а.с. 19). На підставі вказаної заяви [PERSON] отримав кредитні картки, дані про номери карток, дату їх відкриття та термін дії, містяться у довідці, долученій АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, згідно з якою останню картку відповідач отримав 03.12.2015 р. з терміном дії 08/19 (а.с.17). Згідно з довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) кредитний ліміт карткового рахунку неодноразово змінювався (а.с.18). Матеріалами справи підтверджується, що відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами (а.с. 37-50), сума заборгованості позичальника відображена у наданих банком розрахунках, відповідно до яких заборгованість за тілом кредиту становить 43852,98 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 43852,98 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 7-16). Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17). Так як фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань позичальником отримано, що свідчить про погодження ним дій банку щодо умов кредитування в цій частині, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 43852,98 грн, тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити. Що стосується позовних вимог в іншій частині, то суд дійшов переконання, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що банк заявляє вимогу про стягнення з відповідача 17794,39 грн заборгованості за простроченими відсотками та 11,25 грн пені. При цьому позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З такою позицією позивача суд не погоджується. У правовому висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17) вказано про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови кредитування та відповідальність за порушення грошового зобов`язання, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення договору, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В заяві клієнта, підписаній сторонами, зазначена базова процентна ставка за кредитом 1,9% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1,0%, та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені) за порушення грошового зобов`язання (а.с.19). В наданих суду розрахунках заборгованості за договором, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] процентна ставка зазначена: з 04.09.2007 р. по 31.12. 2012 р. - 22,80%, з 01.01.2013 р. по 29.08.2014 р. - 30,00%, з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. - 34,80%, з 01.04.2015 р. по 31.05.2015 р. - 43,20% (а.с. 7-10); з 01.06.2015 р. по 15.09.2015 р. - 2,50%, з 16.09.2015 р. по 12.12.2015 р. - 2,90%, з 13.12.2015 р. по 30.09.2019 р. - 3,60% (а.с. 11-15); з 01.10.2019 р. по 31.07.2020 р. - 3,60%, з 01.08.2020 р. по 11.10.2020 р. - 3,50% (а.с. 16). Позивач хоча і долучає довідку з інформацією про надані кредитні картки відповідачу, однак в ній відсутні дані про те, якими саме ці картки були і відповідно яким тарифом [PERSON] користувався. Поданий позивачем витяг з Умов і Правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданим суду витягом з Умов та Правил надання банківських послуг відповідач був ознайомлений, розумів та погодився, підписуючи заяву клієнта. За таких обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач повідомив споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача 17794,39 грн заборгованості за простроченими відсотками та 11,25 грн пені задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитом в розмірі 43852,98 грн, що становить 71,20 % позовних вимог, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1496,62 грн (43852,98 грн/61658,62 грн х 100%=71,20%; 2102,00 грн х 71,20 % = 1496,62 грн). На підставі наведеного,

Outcome: approved