Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

АТ «Таскомбанк» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачки на його користь заборгованість у розмірі - 141923,78 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 19 квітня 2019 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Заяву-договір №602/6288731-СК про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого, позивач оформив платіжну картку із встановленим кредитним лімітом 100 000,00 грн. У відповідності до змісту Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку, розміщених на офіційному сайті та умов Паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», кредитування відповідачки здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування: 12 місяців з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту на аналогічний строк; цільове призначення кредиту - споживчі цілі; розмір процентної ставки за користування кредитом 43,2 % річних. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти в обсязі, обумовленому кредитним договором, які були нею отримані у передбачений кредитним договором спосіб, натомість відповідачка неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання, та не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, внаслідок чого, станом на 27.08.2020 року, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 141 923,78 грн., з яких: 96 491,72 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в.т.ч. прострочена); 44 732,06 грн. заборгованість по відсоткам (в.т.ч. прострочені); 700,00 грн. штраф за період з 27.08.2019 по 27.08.2020. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і добровільно не здійснює погашення виниклої заборгованості за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Таскомбанк», позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у жодне із призначених судом судових засідань не з`явилась, про причини неявки та їх поважність суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом №\~731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду також надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Так, з матеріалів справи встановлено, що 19 квітня 2019 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено Заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, №602/6288731-СК, відповідно до умов якого, позивач оформив платіжну картку із встановленим кредитним лімітом 100 000,00 грн. (а.с. 7-9). У відповідності до змісту Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку, умов Паспорту споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», кредитування відповідачки здійснювалось на наступних умовах: строк кредитування: 12 місяців з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту на аналогічний строк; цільове призначення кредиту - споживчі цілі; розмір процентної ставки за користування кредитом 43,2 % річних. (а.с. 10-18). Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №602/6288731-СК від 19.04.2019 року укладеному з позичальником [PERSON] , станом на 27.08.2020 року, станом на 27.08.2020 року, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 141 923,78 грн., з яких: 96 491,72 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в.т.ч. прострочена); 44 732,06 грн. заборгованість по відсоткам (в.т.ч. прострочені); 700,00 грн. штраф за період з 27.08.2019 по 27.08.2020 (а.с. 25). Суд виходить\~з вимог\~ст.\~12\~ЦПК України,\~відповідно якої\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, \~належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки. Відповідно до\~статті 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2\~статті 549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обв`язок доказування і подання доказів, кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вже було зазначено вище, відповідачка у судове засідання не з`явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача. Натомість, з представлених позивачем письмових доказів, зокрема розрахунку заборгованості по кредитному договору № 602/6288731-СК від 19.04.2019 року, вбачається, що відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала, внаслідок чого, у неї перед позивачем станом на 27.08.2020 року утворилась заборгованість у сумі 141 923,78 грн., яка складається з: 96 491,72 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в.т.ч. прострочена); 44 732,06 грн. заборгованість по відсоткам (в.т.ч. прострочені); 700,00 грн. штраф за період з 27.08.2019 року по 27.08.2020 року. У зв`язку із наведеним, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою, як позичальником, кошти в добровільному порядку АТ «Таскомбанк» у повному обсязі не повернуті, суд, з урахуванням заявлених позовних вимог та наявних в матеріалах справи письмових доказів, приходить до висновку про можливість їх задоволення у повному обсязі, стягнувши з відповідачки вищевказану суму заборгованості у розмірі 141 923,78 грн. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у сумі - 2\~128,86 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 207, 509, 526, 530, 626, 628, 638, 611, 612, 651, 1050 ЦК України та

Outcome: approved