Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

В березні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер її батько, [PERSON] , [INFO] , який до дня смерті проживав без реєстрації разом з нею по [ADDRESS] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, конкретний склад спадкового майна їй невідомий. Вона, [PERSON] , дочка померлого, є його єдиним спадкоємцем першої черги, заповіту батько не залишив. Після смерті батька вона звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федоряки О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса Федоряки О.С. від 02 лютого 2021 року їй відмовлено в оформленні спадкових прав на майно померлого батька [PERSON] , як такій, що спадщину не прийняла, оскільки вона пропустила шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини і батько на день смерті не був зареєстрований з нею за однією адресою. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 62599945, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 02.02.2021 року, спадкова справа після [PERSON] не заводилась. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин з огляду на наступні обставини. Так, її батько [PERSON] , 1931 року народження, до 2015 року проживав і був зареєстрований в смт. Георгіївка Лутугинського району Луганської області. Після початку бойових дій в 2014 році в окремих районах Донецької та Луганської областей, батько, маючи поважний похилий вік за 80 років, з її допомогою, переселився проживати до неї за адресою [ADDRESS] , був тимчасово зареєстрований за цією адресою і взятий на облік в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Термін тимчасової реєстрації сплив 23.12.2015 року, про те, що батько вчасно не продовжив термін довідки їй не було відомо, вона вважала, що він зареєстрований за однією з нею адресою постійно. В липні 2019 року батько вирішив поїхати на тимчасово окуповану територію в своє рідне смт. Георгіївку Лутугинського району Луганської області, де він прожив усе життя, відвідати родичів і віддати шану могилам батьків і померлих родичів. [INFO] батько помер в смт. Георгіївка Лутугинського району Луганської області. Оскільки цей населений пункт є тимчасово окупованою територією, у неї виникла ціла низка проблем, пов`язаних з похованням батька та отриманням свідоцтва про смерть. За рекомендацією знайомих переселенців з Донбасу, вона звернулася за допомогою до місії ОБСЄ. За її сприяння 29.09.2020 року вона отримала свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , видане відділом ДРАЦС по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків). Таким чином, на час отримання свідоцтва про смерть померлого батька, вона вже пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, але з поважних причин, які від неї особисто не залежали, вплинути на компетентні органи з метою пришвидшення оформлення свідоцтва про смерть вона не мала жодної можливості. Тому, просила суд визначити їй, [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , протягом трьох місяців з дня вступу рішення суду в законну силу ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 04 березня 2021 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Білоцерківської міської ради Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12 годину 30 хвилин 05 квітня 2021 року (а. с. 16-17). Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 24 травня 2021 року (а. с. 30-31 ). В судове засідання позивач не з`явилася, 24.05.2021 року за вх. № 23815 судом отримано заяву, яка підписана представником позивача - адвокатом Кукса О.В., яка діє на підставі Ордеру серії КС № 713496 від 05.04.2021 року, в якій остання просила розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач Білоцерківська міська рада в судове засідання представника не направила, 25.03.2021 року за вх. № 14210 судом отримано лист за підписом міського голови, в якому Білоцерківська міська рада просить слухати дану справу без представника за наявними матеріалами справи на розсуд суду (а. с. 22). Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження ( а. с. 8 ) та свідоцтвом про укладення шлюбу ( а. с. 9 ). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Перевальському та Станично-Луганському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) ( а. с. 7 ). Встановлено, що після смерті [PERSON] позивач звернулася до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федоряки О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою приватного нотаріуса Федоряки О.С. від 02 лютого 2021 року їй відмовлено в оформленні спадкових прав на майно померлого батька [PERSON] , як такій, що спадщину не прийняла, оскільки вона пропустила шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини і батько на день смерті не був зареєстрований з нею за однією адресою ( а. с. 10 ). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 62599945, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 02.02.2021 року, спадкова справа після [PERSON] не заводилась. Відповідно до Довідки від 08.12.2014 року за № 3248001416, виданої 08.12.2014 року Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] був взятий на облік, як особа переміщена з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та перемістився в [ADDRESS] ( а. с. 11 ). Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, так як строк пропустила з поважних причин, а саме через те, що в липні 2019 року її батько вирішив поїхати на тимчасово окуповану територію в своє рідне смт. Георгіївку Лутугинського району Луганської області, де він прожив усе життя, відвідати родичів і віддати шану могилам батьків і померлих родичів та [INFO] помер в смт. Георгіївка Лутугинського району Луганської області. Оскільки цей населений пункт є тимчасово окупованою територією, у неї виникла ціла низка проблем, пов`язаних з похованням батька та отриманням свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно ж до роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, надання додаткового строку для прийняття спадщини можливо, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15), від 14.09.2016 року (справа № 6-1215цс16). Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як на підставу позовних вимог позивач наголошує на тому, що у останньої склалися істотні труднощі у прийнятті спадщини після смерті батька, оскільки батько позивача помер в смт. Георгіївка Лутугинського району Луганської області, але цей населений пункт є тимчасово окупованою територією, у неї виникла ціла низка проблем, пов`язаних з похованням батька та отриманням свідоцтва про смерть, яке нею було отримано лише 29.09.2020 року за сприянням місії ОБСЄ. Отже, як встановлено спадкове майно знаходиться в Луганська область, смт. Георгіївка Лутугинського району. Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Питання щодо місця відкриття спадщини, яка знаходиться на непідконтрольній Україні території, регламентується ст.11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до положень ст. 11-1 Закону України: «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Згідно ст. 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Тобто спадкоємець, має право звертатись з заявою про прийняття спадщини в будь-якому місті на території України (вільній від окупації), до державного, приватного нотаріуса, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до вказаного Порядку (п. 3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.11, 3, 15, 3.23), заяви про прийняття спадщини подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів. Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи, на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Оскільки, позивач [PERSON] не мала можливості своєчасно отримати свідоцтво про смерть батька, який помер на окупованій території та відповідно надати його разом із іншими документами до нотаріальної контори, а для цього останній потребувався значний час та зусилля, суд вважає, що остання з поважних причин пропустила строк для прийняття спадщини, такі обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки позивач при зверненні до суду з вищевказаною позовною заявою не наполягала на відшкодуванні судових витрат з відповідача ( а. с. 12 ), суд вважає за можливим, судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved