Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 05 грудня 2007 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №57/2007/1 (зі змінами та доповненнями згідно Додаткового договору від 17.02.2010 р.). Згідно кредитного договору банк надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 35000,00 дол. США. Згідно з п. 2.1. кредитного договору дата остаточного повернення кредиту « 04» грудня 2014 року. Згідно з п. 2.2. кредитного договору призначення кредиту: здійснення ремонту житлової нерухомості (вторинний ринок). Для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] (п. 2.5. кредитного договору). В п. 2.6. кредитного договору встановлений порядок видачі кредиту: кредит видається позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий в ЧФ ВАТ Кредобанк. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору кредит надається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в порядку і в терміни, передбачені договором (п. 2.1., 3.9.) та/або додатками до нього. Згідно п. 3.2. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі що визначається як ставка LIBOR 6м збільшена на 6 %. Розмір процентів за кредитом встановлюється в день зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника і змінюється кожні б місяців у конкретно визначені дати 20 червня та 20 грудня кожного року, протягом усього терміну кредиту. LIBOR - London Interbank Offered Rate - змінна Лондонська міжбанківська ставка по депозитах у доларах США. Для ставка використовується як базова для визначення процентної ставки для позичальника. Для розрахунку обирається 6-місячний. На день укладення цього договору LIBOR - 6м - 4.908750. В п. 3.3. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів ), за ставкою, визначеною у п. 3.2. цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п. 2.1. цього договору. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 416,67 (Чотириста шістнадцять доларів США, 67 центів) доларів США, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього. Останній платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту та процентах. Позичальник виконує свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати комісій, процентів, неустойки шляхом перерахування у безготівковій формі та/або вносить готівкою в банку на рахунок [NUMBER] . Взяті на себе банком зобов`язання згідно кредитного договору, щодо надання позичальнику кредиту були виконанні в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером та виписками по особовому рахунку позичальника. У зв`язку із невиконанням позичальником свої зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся із позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та актового запису про смерть №2912 від 27 листопада 2012 року [PERSON] [INFO] помер. Заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу І.К. Бараненко подали особисто [PERSON] та [PERSON] 26.12.2012 року. 22 квітня 2014 року Придніпровським районним судом м. Черкас було винесено рішення у справі №712/13940/13-ц (провадження №2/711/846/14) згідно із яким стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № 57/2007/1 від 05 грудня 2007 року та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в розмірі 142534,56 грн. Зазначені обставини щодо кредитних правовідносин вже встановлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 22.04.2014 року у справі №712/13940/13-ц та, в силу ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, повторного доказування не потребують. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника та вимог банку за кредитним договором, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі 05 грудня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 57/2007/1-1, згідно якого в іпотеку була передана двокімнатна квартира загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м.; що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який належить іпотекодавцю - майновому поручителю на підставі договору дарування від 11.01.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаською міського нотаріального округу Михайловською А.А., зареєстровано в реєстрі за номером 92, зареєстровано в КП ЧОБТІ за реєстр №11636429, в книзі №22, номер запису 236. В пункті 1.1. договору іпотеки передбачено що цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов`язань громадянина [PERSON] та вимог іпотекодержателя (банку) за кредитним договором №57/2007/1 від 05.12.2007 р., який укладено між позичальником та іпотекодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі. Пунктом 5.1. договору іпотеки передбачено що право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісії; неустойки (пені, штрафних санкцій). Враховуючи те, що заборгованість за кредитним договором залишається не сплаченою, на підставі п.п. 5.1., 5.2. договору іпотеки, ст.ст. 7, 33 ЗУ «Про іпотеку», позивач мас право звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: двокімнатна квартира загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м.; що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Просять в рахунок погашення заборгованості [PERSON] , спадкоємцями якого є [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) перед Акціонерним товариством «Кредобанк» (ідентифікаційний код: 09807862; адреса: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78) за кредитним договором №57/2007/1 від 05 грудня 2007 року у розмірі 142534,56 грн. (сто сорок дві тисячі п`ятсот тридцять чотири гривні 56 копійок), а саме: 140076,85 грн. - неповернута сума кредиту; 52,43 грн. - прострочені відсотки; 30,00 грн. - прострочена комісія за адміністрування кредиту; 2 375,28 грн. - пеня по простроченій заборгованості, який встановлений рішенням Придніпровського районного суду м. Черкас від 22 квітня 2014 року по справі №712/13940/13-ц, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 57/2007/1-1 від 05 грудня 2007 року, що посвідчений Плахою Т.І. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №11181 - двокімнатну квартиру загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м.; що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належить майновому поручителю [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) на підставі договору дарування від 11.01.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаською міського нотаріального округу Михайловською А.А., зареєстровано в реєстрі за номером 92, зареєстровано в КП ЧОБП за реєстр №11636429, в книзі №22, номер запису 236, шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, яка визначається на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства України про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. Стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (ідентифікаційний код: 09807862; адреса: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78) сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок). Представник позивача, в режимі відео конференції, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у письмових пояснень, які приєднані до матеріалів справи. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши думку учасників судового розгляду, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2007 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №57/2007/1 (зі змінами та доповненнями згідно Додаткового договору від 17.02.2010 р.). Згідно кредитного договору банк надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 35000,00 дол. США. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Згідно з п. 2.1. кредитного договору дата остаточного повернення кредиту «04» грудня 2014 року. Згідно з п. 2.2. кредитного договору призначення кредиту: здійснення ремонту житлової нерухомості (вторинний ринок). Для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] (п. 2.5. кредитного договору). В п. 2.6. кредитного договору встановлений порядок видачі кредиту: кредит видається позичальнику в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий в ЧФ ВАТ Кредобанк. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору кредит надається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в порядку і в терміни, передбачені договором (п. 2.1., 3.9.) та/або додатками до нього. Згідно п. 3.2. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі що визначається як ставка LIBOR 6м збільшена на 6 %. Розмір процентів за кредитом встановлюється в день зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника і змінюється кожні б місяців у конкретно визначені дати 20 червня та 20 грудня кожного року, протягом усього терміну кредиту. LIBOR - London Interbank Offered Rate - змінна Лондонська міжбанківська ставка по депозитах у доларах США. Для ставка використовується як базова для визначення процентної ставки для позичальника. Для розрахунку обирається 6-місячний. На день укладення цього договору LIBOR - 6м - 4.908750. В п. 3.3. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів ), за ставкою, визначеною у п. 3.2. цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п. 2.1. цього договору. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 416,67 (Чотириста шістнадцять доларів США, 67 центів) доларів США, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього. Останній платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту та процентах. Позичальник виконує свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати комісій, процентів, неустойки шляхом перерахування у безготівковій формі та/або вносить готівкою в банку на рахунок [NUMBER] . Взяті на себе банком зобов`язання згідно кредитного договору, щодо надання позичальнику кредиту були виконанні в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером та виписками по особовому рахунку позичальника. У зв`язку із невиконанням позичальником свої зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та актового запису про смерть №2912 від 27 листопада 2012 року [PERSON] [INFO] помер. Заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу І.К. Бараненко подали особисто [PERSON] та [PERSON] 26.12.2012 року. 22 квітня 2014 року Придніпровським районним судом м. Черкас було винесено рішення у справі №712/13940/13-ц (провадження №2/711/846/14) згідно із яким стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором № 57/2007/1 від 05 грудня 2007 року та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в розмірі 142534,56 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника та вимог банку за кредитним договором, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі 05 грудня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 57/2007/1-1, згідно якого в іпотеку була передана двокімнатна квартира загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,5 кв.м.; що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який належить іпотекодавцю - майновому поручителю на підставі договору дарування від 11.01.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаською міського нотаріального округу Михайловською А.А., зареєстровано в реєстрі за номером 92, зареєстровано в КП ЧОБТІ за реєстр №11636429, в книзі №22, номер запису 236. В пункті 1.1. договору іпотеки передбачено що цей договір іпотеки забезпечує виконання зобов`язань громадянина [PERSON] та вимог іпотекодержателя (банку) за кредитним договором №57/2007/1 від 05.12.2007 р., який укладено між позичальником та іпотекодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі. Пунктом 5.1. договору іпотеки передбачено що право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісії; неустойки (пені, штрафних санкцій). Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Частиною першої статті 10 Закону визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України). Якщо спадкодавець був позичальником за кредитним договором, після його смерті відбувається заміна позичальника за кредитним договором на спадкоємців, які прийняли у спадщину спадкове майно. Такі спадкоємці за визначених у законодавстві умов надалі несуть відповідальність за кредитним договором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (частина перша статті 11 цього Закону). Нормою ст. 3 вказаного закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (частина перша статті 523 ЦК України). Отже, системний аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок майнового поручителя за договором іпотеки може бути повністю припиненим з підстави, визначеної частиною першою статті 523 ЦК України, у випадку, коли спадкоємцем після смерті позичальника, а отже, і новим боржником за кредитним договором, є інша особа, ніж цей майновий поручитель, і якщо останній не давав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником. Суд бере до уваги правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, провадження № 14-49цс19, що зобов`язання особи як майнового поручителя за договором іпотеки може бути повністю припиненим з підстави, визначеної частиною першою статті 523 ЦК України, у випадку, коли спадкоємцем після смерті позичальника, а отже, і новим боржником за кредитним договором, є інша особа, ніж цей майновий поручитель, і якщо останній не давав згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новим боржником. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, висновок Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11). Оскільки спадкодавець був і позичальником за кредитним договором, й іпотекодавцем за договором іпотеки, після його смерті відбувається заміна позичальника за кредитним договором на спадкоємця, який прийняв у спадщину спадкове майно (у цій справі - частку у квартирі). Такий спадкоємець за визначених у законодавстві умов надалі несе відповідальність за кредитним договором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (частина перша статті 523 ЦК України). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2014 року, при розгляді цивільної справи № 712/13940/13-ц, провадження № 2/711/846/14, за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено: «Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та актового запису про смерть № 2912 від 27 листопада 2012 року [PERSON] [INFO] помер. Заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу І.К. Бараненко подали особисто [PERSON] та [PERSON] 26.12.2012 року. Як було достовірно встановлено, що кредитні кошти відповідач [PERSON] отримав, позивачу не повернув, оскільки помер [INFO] , права і обов`язки (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) перейшли до [PERSON] , [PERSON] , а тому суд вважає, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги позивача відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.» Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що відповідач як майновий поручитель не є спадкоємцем [PERSON] , що прийняла спадщину від померлого. Такими спадкоємцями є діти померлого - [PERSON] , [PERSON] , які упродовж шести місяців з моменту відкриття спадщини особисто подали заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Отже, новими боржниками за кредитним договором № 57/2007/1 від 05 грудня 2007 року є інші особи, ніж майновий поручитель [PERSON] і вона не давала згоди на забезпечення виконання основного зобов`язання новими боржниками. З огляду на встановлені судом обставини, зобов`язання [PERSON] за договором іпотеки припинилися відповідно до статті 523 ЦК України з моменту прийняття спадщини спадкоємцями померлого [PERSON] , яка відкрилась [INFO] і тому відсутні законні підстави для звернення стягнення на належну відповідачу квартиру за кредитними зобов`язаннями за кредитним договором № 57/2007/1 від 05 грудня 2007 року. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed