Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

В березні 2016 року позивачка звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 15.08.2001 року нею та її чоловіком [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS], про що отримано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Вказувала на те, що [INFO] її чоловік помер, проте за життя він склав заповіт згідно з яким усе своє майно, в тому числі і його частку в зазначеній квартирі, заповів їй. З метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину вона звернулась до нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. 04.02.2016 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що за життя спадкодавцем не було здійснено державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру. Крім того, вона є співвласником квартири квартиру [ADDRESS] на підставі вище вказаного свідоцтва про право власності на житло, проте державну реєстрацію права власності у встановленому законом порядку вона також не здійснила , а тому не може підтвердити своє право власності на частку у вказаній квартирі. Таким чином, вона є єдиним власником спірної квартири, проте у неї відсутні відповідні документи, які можуть підтвердити її право власності, а тому звернулась до суду з даним позовом та, посилаючись на норми матеріального права, просила визнати за нею право власності на частку квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, а також на частку вказаної квартири на підставі заповіту від 15.07.2015 року. В судове засідання позивач не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила В її інтересах діяв представник [PERSON], який в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву в якій просила справу слухати без її участі, не заперечувала проти задоволення позову у разі відсутності порушення прав інших осіб та доказів самовільного перепланування або добудови спірної квартири. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 15.08.2001 року Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а/с 4). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація)- це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Разом з тим, діючим законодавством України передбачається, що державній реєстрації підлягає вже набуте право власності на нерухоме майно і не встановлено строки, в межах яких особа повинна здійснити державну реєстрацію, а тому відсутність такої реєстрації не скасовує вже набуте право власності. Таким чином, позивач та її чоловік набули у власність вище вказану квартиру. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [INFO] [PERSON] помер.(а/с 7). Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт яким все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, в тому числі грошові вклади та належну йому частку квартири [ADDRESS] (а/с 6). Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що 04.02.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом на 1/2 частку спірної квартири, у зв'язку з відсутністю безспірних правовстановлюючих документів на нерухоме майно, які свідчать про державну реєстрацію права власності за спадкодавцем (а/с 5). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так, згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 368 УК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, позивачка є спадкоємцем майна померлого [PERSON] на підставі заповіту, у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності не може у зв'язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, а тому за нею слід визнати право власності на належну спадкодавцю частку у спірній квартирі в порядку спадкування за заповітом від 15.07.2015 року. Крім того, позивачем заявлено вимоги про визнання за нею права власності на частку у спірній квартирі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.08.2001 року, проте така вимога є безпідставною, оскільки свідоцтво про право власності на житло є правовстановлюючим документом який посвідчує її право на частку у вказаному майні. Разом з тим, враховуючи той факт, що 1/2 частки спірної квартири вже належить позивачу на підставі вказаного свідоцтва, проте у встановленому законом порядку право власності не зареєстровано, а решта частки зазначеної квартири успадковується нею на підставі заповіту від 15.08.2001 року, остання є одноосібним власником квартири [ADDRESS], а тому суд вважає належним способом захисту порушеного права позивача визнання за нею права власності на вказану квартиру в цілому. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просила визнати за нею право власності на частку спірної квартири в порядку спадкування та на підставі свідоцтва про право власності на житло, що в сукупності становить єдине ціле, а тому визнання судом права власності на зазначену квартиру в цілому не перевищує меж заявлених позовних вимог. Як вбачається з копії довідки ЧКОБТІ від 26.01.2016 року №142, загальна площа спірної квартири становить 33,10 кв.м. в тому числі житлова - 17,20 кв.м. та при обстеженні вказаного майна нерухомого майна змін у його майні не виявлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved