Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04 липня 2012 року між нею та відповідачкою укладено договір безпроцентної позики, а відповідачка зобовязалась повернути кошти за 60 місяців по 540 гривень щомісячно, починаючи з червня 2012 року. Оскільки відповідачка належним чином не виконує умов договору позики, просить суд з урахування уточнених позовних вимог стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 19 грудня 2014 року по 01 березня 2016 року в сумі 7\~560 гривень ( 14 місяців х 540 гривень) та достроково за період з 01 березня 2016 року по 04 липня 2017 року в сумі 8\~640 гривень ( 16 місяців х 540 гривень) з урахування раніше сплачених сум. Відповідачка позов визнала в повному обсязі. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що позивачкою до суду надано розписку відповідачки [PERSON] від 04 липня 2012 року про укладенні між сторонами договорів безпроцентної позики грошових коштів в розмірі 32\~261 гривню, терміном на 60 місяців, зі сплатою 540 гривень на місяць ( а.с.7). Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 10\~270 гривень ( а.с.10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду і такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошових коштів. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття « як строк дії договору» так і ( термін) виконання зобовязання ( статі 530,631 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що сторони встановили строк дії договору 60 місяців, так і строк виконання зобовязання ( щомісячне) Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням) , то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимогати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати проценти, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Це означає, що умова про розстрочення втрачає силу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved