Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

В 2015 році позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б\\н від 02.02.2007 року в розмірі 58446,56 грн. та судові витрати в розмірі 1218,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.02.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, про що поставив підпис у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Свої зобов'язання відповідач [PERSON] за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.08.2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 58446,56 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 9753,42 грн., заборгованості за відсотками - 45433,78 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн.(фіксована частина) та 2759,36 грн. (процентна складова). Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку, а також судовий збір в сумі 1218,00 грн. Заочним рішенням суду від 19.04.2016 року позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 30.08.2016 року заочне рішення суду від 19.04.2016 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивач свого представника в судове засідання не направив, проте надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про застосування строку позовної давності. Дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 Цивільного кодексу України). За змістом статті 297 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 Цивільного кодексу України). Згідно із ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Заборгованість відповідача за розрахунком позивача станом на 31.08.2015 року становить 58446,56 грн., та складається з: заборгованості за кредитом - 9753,42 грн., заборгованості за відсотками - 45433,78 грн., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн.(фіксована частина) та 2759,36 грн. (процентна складова). Відповідач заявив про застосування позовної давності, мотивуючи тим, що із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням здійснено у вересні 2009 року, а з позовом банк звернувся до суду у жовтні 2015 року, чим порушив загальний строк позовної давності. Суд погоджується з доводами відповідача, що трирічний строк звернення до суду закінчився до дня звернення позивача до суду. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). Оскільки останній платіж за договором про надання банківських послуг відповідач здійснив у вересні 2009 року, а з позовом банк звернувся до суду у жовтні 2015 року, суд дійшов висновку про сплив трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України). Оскільки банком пропущено позовну давність, відповідачем за цим позовом було заявлено про застосування позовної давності і банком не доведено поважності причин пропуску, то суд вважає необхідним з цих підстав відмовити у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк». Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed