Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

В 30 липня 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 25.06.2019 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, строком з18червня 2019 року безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий та з виділенням мокротиння, загальну слабкість, втому. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 83460 грн., яку просили стягнути з відповідача. 02 серпня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Крім того вказав, що позивач працював на підприємстві відповідача 26 років 1 місяць в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а отже встановити конкретних відповідальних осіб за виникнення професійного захворювання неможливо. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, але тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особисто волевиявлення позивача. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Тобто, позовні вимоги, щодо відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 83460 грн. не підлягають задоволенню. У відповіді на відзив наданих суду представник позивача зазначив, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімає відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону Украй «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Те ж саме стосується і додаткових відпусток та інших пільг і компенсацій, про якізазначає Відповідач. Факт незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умі праці як причина виникнення професійного захворювання позивача встановлені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання в 22.05.2019р., який відповідачем не оскаржувався та є дійсним.Заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Тож, з огляду на положення діючого законодавства та усталену судову практику, факт спричинення моральної шкоди в даних правовідносинах не потребує додаткового обґрунтування доказами. В даному випадку, факт наявності моральної шкоди та вини Відповідача в її спричиненні підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.05.2019р., медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 14.02.2019р. №295, Інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 22.12.2018 №997/4.6-4. Щодо тверджень відповідача про необґрунтованість суми позову, в даний час визначений законом розмір мінімальної заробітної плати складає 4 173 грн. Позивач оцінив розмір моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, отриманим ним при виконанні трудових обов`язків, у розмірі 20-ти мінімальних розмірів заробітних плат - 83 460,00 грн., вважаючи, що такий розрахунок в повній мірі відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої він стверджує, а також принципам розумності, справедливості та співрозмірності. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 26 років 1 місяці, а саме з 04.03.1992 року по 19.01.2000рік підземним механіком дільниці №26 шахти «ім. Фрунзе» ВАТ «СУХА БАЛКА» , з 15.03.2000 року по 02.01.2002 року підземним механіком дільниці №35 шахти «ім. Фрунзе» ВАТ «СУХА БАЛКА», з 02.01.2002 року по 11.05.2018року підземним механіком дільниці №10 шахти «ім. Фрунзе» ПрАТ «СУХА БАЛКА». 11.05.2018 року звільнений за власним бажанням, по виходу на пенсію за віком ст.38КЗпП України. ( а.с. 23-31). Відповідно до висновку МСЕК від 25.06.2019 року Серії 12ААА № 054728 позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, безстроково ( а.с.14). На підставі Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 22.12.2018 №997/4.6-4, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області і затвердженої 22.12.2018р., медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 14.02.2019р. №295, позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.16-21, 22). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.05.2019 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме працюючи на шахті імені Фрунзе підземним механіком дільниці, забезпечував керівництво ремонтними роботами на дільниці, а також виробничий процес необхідним обладнанням та ефективну, безаварійну роботу машин, механізмів, обстеження та проведення своєчасних ремонтів. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень системи вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Причинами виникнення професійного захворювання позивача слугували наступні чинники: пил з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони, перевищення ГДК в 2,35 рази - 4.7 мг/мЗ, при ГДК 2.0 мг/м3(а.с.10-13). Згідно п.13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.05.2019р. умови праці [PERSON] на посаді механіка дільниці №10 шахти «ім. Фрунзе» ПрАТ «Суха Балка» на підставі Інформаційної довідки про умови праці від 22.12.2018р. №997/4.6-4 відносяться, по вмісту в повітрі робочої зони пилу - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Згідно п. 19 вказаного акту неможливо встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, через тривалий час роботи [PERSON] в умовах дії шкідливих факторів, а саме впродовж 26 років 1 місяця (а.с.13). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін її здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий та з виділенням мокротиння, загальну слабкість, втому, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 25%, період роботи у відповідача на протязі 26 років 1 місяця в умовах впливу шкідливих факторів, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 35 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial