Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні своїх вимог посилається на те, що 10 червня 2017 року уклав шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Ізюмським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Харківської області, актовий запис № 84. Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Протягом подружнього життя часто сварилися з причини цілковитої психологічної несумісності характерів, яка з часом поглиблювалась і привела до втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Розірвання шлюбу є єдиним виходом для припинення відносин, які залишились існувати лише формально, оскільки фактичні шлюбні відносини вже давно припинені. Сім'я фактично розпалася у вересні 2018 року, всі фізичні та духовні зв'язки втрачені. Всі намагання зберегти сім'ю, помиритися, не дали результатів, тому спільне життя стало неможливим. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно і примирення неможливе. Шлюб розривають вперше. Позивач просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача судовий збір. До підготовчого судового засідання позивач не з'явився, однак відповідно поданої письмової заяви просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у підготовче судове засідання також не з'явилася, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частинами 9 та 10 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом у підготовчому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 червня 2017 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. (а.с.7). Неповнолітніх дітей не мають. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм СК, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Частиною 2 статті 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, подружжя не підтримує шлюбних стосунків з вересня 2018 року, можливість збереження сім'ї втрачено. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - це одна із основних його засад, яка ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому шлюб припиняється внаслідок розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, крім цього береться до уваги також те, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що у своїй заяві [PERSON] заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне, у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачкою прізвища після розірвання шлюбу, тому прізвище відповідача змінити на дошлюбне «[PERSON]». Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved