Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

АТ «Державний експортно імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на їх користь у розмірі 12513,45 грн. та судові витрати. В обгрунтування позову вказав, що відповідно до Договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії від 22.01.2014 №8342216572 БД 2014-01 (далі Договір), укладеним між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно імпортний банк України» та [PERSON] , відповідачу було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням картки з лімітом заборгованості не більше 3000,00 грн., терміном користування до 31.12.2016 року з оплатою процентів в розмірі 36% річних. Підписаним відповідачем Договором підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ «Державний експортно імпортний банк України». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 за №567, тип Публічного акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України» змінено з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Державний експортно імпортний банк України» (скорочене найменування АТ «Укрексімбанк»). Кредитним договором передбачено надання позивачем відповідачу кредиту на певних умовах, а відповідач зобов`язаний виконувати усі умови Договору, у тому числі здійснювати погашення кредиту відповідно до умов договору (п. 2.4. Договору) та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом (п. 2.7 Договору). АТ «Укрексімбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за Договором не виконав і станом на 17.03.2020 має заборгованість у сумі 12513 грн. 45 коп., яка складається з наступного: 2992,61 грн. заборгованість за основним боргом; 4892,86 грн. заборгованість за процентами; 1392,86 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 942,02 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; 595,83 грн. три проценти річних; 1697,27 грн. інфляційне збільшення суми боргу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, раніше надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі. Позов підтримує та не заперечує проти прийняття заочного рішення на підставі наявних у справі документів. Відповідач у судове засідання, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Причин неявки відповідач суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного. Встановлено, що 22 січня 2014 року між АТ «Укрексімбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії. Відповідно до пункту 2.4. Договору позивач та відповідач домовилися про відкриття позивачем відповідачу кредитної лінії, у межах якої позивач надає відповідачу кредит з лімітом не більше - 3000,00 (трьох тисяч) гривень, для проведення операцій із застосуванням картки, а відповідач зобов`язується повернути кредит позивачу та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.6. Договору кредитна лінія відкривається до 31.12.2016 року. Відповідно до п. 2.7. Договору за користування кредитом відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу проценти, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 36% річних. Відповідно до розділу 6 Договору відповідач був ознайомлений з умовами нарахування та сплати процентів за цим Договором. Відповідно до п. 8.1.1 Договору у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом/овердрафтом та/або процентами за кредитом/овердрафтом відповідач сплачує позивачу за кожний день прострочення пеню. Банк повністю виконав свої зобов`язання за Договором, що підтверджується поточною випискою за контрактом від 18.03.2020 року. 15.04.2020 відповідачу було надіслано претензію №068/15-93 від 15.04.2020 року з вимогою погасити заборгованість. Однак дана вимога залишена відповідачем без задоволення. Матеріали справи містять поточну виписку за контрактом, з якої вбачається рух коштів за виданою кредитною карткою, договір згідно якого відповідачу було видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 3000 грн. З наданого банком розрахунку вбачається, що [PERSON] станом на 17.03.2020 має заборгованість у сумі 12513,45 грн., яка складається з наступного: 2992,61 грн. заборгованість за основним боргом; 4892,86 грн. заборгованість за процентами; 1392,86 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; 942,02 грн. пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом; 595,83 грн. три проценти річних; 1697,27 грн. інфляційне збільшення суми боргу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Укрексімбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Договорі від 22.01.2014 №8342216572 БД 2014-01 визначена річна процентна ставка у розмірі 36 % річних (п. 2.7. Договору), пеня за прострочення зобов`язання ( п.п. 8.1.1. 8.1.3. Договору). Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами нарахованими; пеню, нараховану на прострочену заборгованість за процентами; пеню нараховану на прострочену заборгованість за основним боргом та за проценти, а також три проценти річних та інфляційне збільшення. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З Договору від 22.01.2014 №8342216572 БД 2014-01 вбачається, що строк кредитування встановлений до 31 грудня 2016 року включно, що також було підтверджено позивачем у клопотанні про залучення доказів від 30.06.2020 (а.с. 49). Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 31.12.2016 (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, починаючи з 01.09.2015 за відповідачем почала обліковуватись непогашена заборгованість за процентами, яка до 31.12.2016 включно склала 1522 грн. 73 коп. Таким чином, позовні вимоги Банку щодо стягнення процентів в сумі 4892,86 грн. є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню на суму 1522,73 грн., інша сума процентів нараховувалась Банком за межами строку кредитування, а тому в їх стягненні слід відмовити за необґрунтованістю. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Таким чином, право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк кредитування закінчився в останній день грудня 2016 року, а тому Банк має право на стягнення пені тільки до 31 грудня 2016 року включно. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 1392, 86 грн. та пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом у розмірі 942,02 грн. були нараховані Банком в період з 18.03.2019 по 30.01.2020, тобто за межами строку кредитування, у зв`язку з чим в їх стягненні слід відмовити за необґрунтованістю. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційного збільшення суми боргу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК після закінчення строку кредитування, тобто з 01.01.2017 року по 17.03.2020 (строк зазначений позивачем у позові). Так, згідно розрахунку заборгованості за період з 01.01.2017 по 17.03.2020 Банком були нараховані три проценти річних у загальному розмірі 569 грн. 20 коп. та інфляційне збільшення суми боргу у загальному розмірі 1116,27 грн. Таким чином, позовні вимоги Банку щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційного збільшення суми є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах вищенаведених сум. Щодо стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 2992,61 грн. Як вбачається з Договору від 22.01.2014 №8342216572 БД 2014-01 відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 3000 грн. В позові Банк просить стягнути заборгованість за основним боргом в розмірі 2992,61 грн., тобто в межах встановленого кредитного ліміту. Таким чином, з урахуванням того, що у справі відсутні заперечення відповідача щодо факту отримання кредиту в АТ «Укрексімбанк», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за основним боргом станом на 17.03.2020 у розмірі 2992,61 грн. Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості станом на 17.03.2020, яка складається з наступного: 2992,61 грн. заборгованість за основним боргом; 1522,73 грн. заборгованість за процентами; 569,20 грн. три проценти річних та 1116,27 грн. інфляційне збільшення суми боргу. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (49,55%) задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial