Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

В березні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила суд постановити рішення, яким встановити факт її постійно проживання разом із спадкодавцем [PERSON], померлим 17 травня 1999 року однією сімєю більше 5 років до часу відкриття спадщини; встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], померлого 17 травня 1999 року; визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 17 травня 1999 року - на земельну ділянку (пай) площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, у землі що перебуває у колективній власності КСП «Перемога» с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та була надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і належала спадкодавцю на підставі Сертифікату серії ПП №0096294 від 30 травня 1997 року, зареєстрованого 30 травня 1997 року у Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0294. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі (а.с.37). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнали (а.с.59). Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.58). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Положеннями\~ст. 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Встановлено, що 17 травня 1999 року у віці 64 роки, помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 16 від 19 травня 1999 року Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, свідоцтво про смерть серії 1-КИ № 225155 (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно - земельну частку (пай) площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, у землі що перебуває у колективній власності КСП «Перемога» с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області, та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і належала спадкодавцю на підставі Сертифікату серії ПП №0096294 від 30 травня 1997 року, зареєстрованого 30 травня 1997 року у Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0294 (а.с.14). Земельний пай [PERSON] отримав як член колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога». За часи свого життя, [PERSON] заповіту не складав, інших спадкоємців не мав, оскільки був одинокою людиною. Заяв до нотаріальної контори про вступ до спадщини після смерті [PERSON] ніхто не подавав. Інші спадкоємці за законом відсутні, спадщина не визнана відумерлою, права власності (користування) [PERSON] не позбавлено. Згідно абз. 2 п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року - щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Окрім цього п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Якщо спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року, але не була ніким із спадкоємців прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем протягом принаймні п'яти років до часу відкриття спадщини, такі особи матимуть право на спадкування, незважаючи на те, що факти відкриття спадщини і проживання однією сім'єю мали місце під час дії ЦК УРСР. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як постійно проживала разом зі спадкодавцем та доглядала за ним, бо [PERSON] був у похилому віці, купувала продукти харчування, одяг, взуття та речі першої необхідності. Згідно ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1264 ЦК України, спадкоємцями четвертої черги за законом є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. [PERSON] потребував сторонньої допомоги, оскільки в силу поганого здоровя не міг повноцінно себе обслуговувати, купувати харчі та ліки. [PERSON] не мав сімї, не мав дітей, не мав сестер чи братів, тому на початку 1990 році спадкоємець запропонував [PERSON] доглядати за ним до самої смерті, і в разі смерті вчинити похоронну церемонію по християнськи, а в замін обіцяв переоформити на імя позивачки належний йому житловий будинок та земельний пай. Всі оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно [PERSON] передав [PERSON] З 1992 року [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] фактично почали проживати разом зі спадкодавцем, надавали йому матеріальну допомогу, вели спільне господарство та бюджет. [PERSON] на праві власності належав житловий будинок №41 по вул. Ювілейній в с. Балівка житловою площею 25,03 кв.м. За часи свого життя [PERSON] 15 травня 1995 року дав довіреність на імя [PERSON] для здійснення дій з переоформлення житлового будинку та земельного паю на імя [PERSON] Так, 16 травня 1995 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі доручення та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №41 по вул. Ювілейній в с. Балівка Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області (а.с.15-16). Договір зареєстровано 24 травня 1995 року в КП Новомосковському міжрайонному БТІ за №391-2. Процедура переоформлення земельної ділянки (паю) затягнулась в часі, бо всі юридичні консультації і оформлення документів були здійсненні за рахунок [PERSON], яка в свою чергу мала на утриманні неповнолітнього сина та особу похилого віку [PERSON], внаслідок чого не встигла вчасно переоформити землю на своє імя до смерті [PERSON] Позивачка продовжує користуватись майном померлого, не офіційно отримує грошову плату від фермерського господарства за користування ними земельною ділянкою. В результаті не кваліфікаційної юридичної консультації, [PERSON] пропустила строк для вступу до спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК України, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про вступ до спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 17 травня 1999 року, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 17 травня 1999 року оскільки немає підстав для закликання до спадкування за законом, про що [PERSON] отримала постанову від 13 лютого 2018 року (а.с.56). Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними \~Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 293 ЦПК України судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.\~\~Факт спільного проживання спадкодавця та позивача протягом останніх п'яти років підтверджується письмовими доказами, показаннями свідків. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.01.2018 року №40 - [PERSON], який помер 17 травня 1999 року проживав та був зареєстрований в житловому будинку №41 по вул. Ювілейній в с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області з 05 квітня 1972 року по день своєї смерті (а.с.18), разом з ним на день смерті проживала та була зареєстрована [PERSON], що також підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.01.2018 року №41 (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. З огляду на вищевикладене суд вважає доведеним факт, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON], померлим 17 травня 1999 року однією сімєю більше 5 років до часу відкриття спадщини, та фактично прийняла спадщину. Частиною 2 ст. 1259 ЦК встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Державна реєстрація права на спадковий земельний пай не здійснювалась, оскільки на час виникнення права власності діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved