Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві відображено наступну позицію (а.с. 4 7, 43). На підставі укладеного 30 березня 2010 року договору позивачем надано [PERSON] кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. В подальшому кредитний ліміт був збільшений. Позичальник грошові зобов`язання (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, пені, тощо) за договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим виникла заборгованість. За вказаних обставин Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 19240.37 грн. (що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2958.88 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 3938.81 грн., пені за прострочене зобов`язання 10200.93 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.- 749.35 грн., штрафів, передбачених п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. (фіксована частина) та 892.40 грн. (процентна складова). Відзив на позов не надходив. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте в судове засідання не з`явився вдруге, про причини неявки, їх поважність суд не оповістив; будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що 30 березня 2010 року [PERSON] звернувся до Банку із письмовою анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі Заява; а.с.10). У Заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, в ній не зазначено, яку саме картку відповідач бажає оформити, відсутні дані про умови кредитування, про розмір процентів за користування кредитом, строк договору, штрафні санкції, передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії. Відповідач кредитом користувався (а.с. 45-49), проте,відповідно до розрахунку (а.с.51-53), порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого, станом на 11 липня 2019 року допустив заборгованість в розмірі 19240.37 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 2958.88 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 3938.81 грн., пені за прострочене зобов`язання 10200.93грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.- 749.35 грн., заборгованості за судовими штрафами 1392.40 грн. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основіКонституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У Заяві відсутні умови договору щодо процентної ставки, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею, штрафами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (далі Тарифи) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (далі Умови), як невід`ємні частини спірного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучені до справи Тарифи та Умови розуміла відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за порушення зобов`язань, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст.634ЦКУкраїни за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами,пені та штрафів за порушення зобов`язань, надані Банком Тарифи та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначене вище свідчить про те, що при укладенні договору Банк не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. За вказаних обставин правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої пені та штрафів відсутні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 наведено правовий висновок про те, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст.81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач підписавши Заяву, отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач користувався кредитними коштами, однак проценти сплачувались з порушенням строків, встановлених договором, що призвело до виникнення заборгованості. Кошти, що фактично отримані та використані позичальником, в добровільному порядку Банку не повернуті. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Наведене вище свідчить про порушення прав позивача, тому він вправі вимагати судового захисту своїх прав, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь Банку підлягають 6897.69 грн. заборгованості за тілом кредиту й за простроченим тілом кредиту та, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір (а.с.35).

Outcome: partial