Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом, в якому просила стягнути з КЕВ м.Чернігів на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу через невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 09 квітня 2014 року по день прийняття судом рішення суду, а також 1000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з КЕВ м.Чернігів на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року про поновлення на роботі, за період з 09 квітня 2014 року по 09 жовтня 2014 року в розмірі 6784,31 грн., відрахувавши із вказаної суми при виконанні рішення суду всі обов'язкові платежі та 500 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з КЕВ м.Чернігів на користь держави 243,60 грн. судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов повністю. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт не погоджується із розміром стягнутого середнього заробітку, а також моральної шкоди, посилаючись на те, що судом не враховано глибину та тривалість страждань, оскільки рішення суду досі не виконано. Порушено її право на працю. Судом неправильно застосовано положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та приписи Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100. В апеляційній скарзі КЕВ м.Чернігів просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Доводи апеляційної скарги КЕВ м.Чернігів полягають в тому, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Так, апелянт посилається на те, що у начальника КЕВ м.Чернігів відсутні повноваження щодо введення будь-яких додаткових посад чи виплату зарплати яка напряму фінансується за рахунок державного бюджету України і тільки на підставі відповідних кошторисних призначень. КЕВ м.Чернігів самостійно позбавлений права погоджувати та затверджувати штатні розписи, що в свою чергу фактично позбавляє його виконати рішення суду. Також, апелянт вказує, що відділом ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі, дану постанову остання не оскаржувала, а тому, на думку апелянта, даний спір є завершеним. До того ж, після звільнення працівника за власним бажанням з посади сторожа матеріального складу з 10.10.2014 року у КЕВ м.Чернігів з'явилась вакантна посада, яка негайно була запропонована [PERSON] В судовому засіданні апелянт [PERSON] та її представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги відповідача - відмовити. Представник апелянта КЕВ м.Чернігів підтримала доводи власної апеляційної скарги і просила її задовольнити. Апеляційну скаргу позивача просила відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що КЕВ м.Чернігова не виконало рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого позивача, а тому повинен виплатити [PERSON] її середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду по день постановлення рішення. З таким висновком районного суду апеляційний суд погоджується, оскільки він є законним та обґрунтованим. Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись із розміром стягнутої суми середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду. По справі встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року цивільний позов [PERSON] до КЕВ м.Чернігів задоволено частково, її поновлено на роботі на посаді сторожа матеріального складу КЕВ м.Чернігова, стягнуто з КЕВ м.Чернігова на користь позивача 10097,58 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 1 грудня 2013 року по 08 квітня 2014 року та 500 грн. у відшкодування моральної шкоди. Зазначеним рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року встановлено, що розмір середньомісячної заробітної плати позивача за вересень - жовтень 2013 року становить 2366,62 грн. 05 серпня 2014 року заступником начальника Новозаводського ВДВС Чернігівського міського управління юстиції Міщенко Є.О., на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на посаді сторожа матеріального складу КЕВ м.Чернігова, оскільки рішення суду не можливо виконати без участі боржника. Доводи апелянта КЕВ м.Чернігова що з винесенням даної постанови спір між сторонами вирішено не заслуговують на увагу з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої, розгляд справи вважається закінченим після повного виконання рішення суду. Відповідно до положень ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Підрахунок суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON], проведений судом не вірно. Як зазначалося вище, рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08 квітня 2014 року встановлено, що розмір середньомісячної заробітної плати позивача за вересень - жовтень 2013 року становить 2366,62 грн. Дана обставина при вирішенні спору між сторонами має преюдиційне значення, що встановлено ст. 61 ч.3 ЦПК України. Згідно з довідкою відповідача від 01.12.2014 р. №2583 середньоденний заробіток позивача складав 107,57 грн. Відповідно до вимог ст.236 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», з відповідача на користь [PERSON] за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 09 квітня 2014 року по 09 жовтня 2014 року, тобто за повних 6 місяців та 1 день в розмірі 14307,29 грн ( Розрахунок: 2366,62 грн х 6 місяців =14199 грн. 72 коп. + 107,57 грн =14307,29 грн ). Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення законних прав позивача з вини відповідача внаслідок не виконання рішення суду, неможливості позивача реалізувати своє право на працю, призвело до моральних страждань. Таким чином, позивачу була заподіяна моральна шкода, а тому, з врахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступені вини відповідача та обставин справи, а також виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно визначено розмір морального відшкодування позивачу в сумі 500 грн. Доводи апелянта [PERSON] з приводу невірно визначеного розміру моральної шкоди обґрунтованості висновків суду не спростовують. Посилання апелянта КЕВ м.Чернігова на той факт, що позивачу з 10 жовтня 2014 року було запропоновано посаду сторожа матеріального складу КЕВ м.Чернігів не звільняє відповідача від відповідальності щодо відшкодування неотриманого заробітку у зв'язку з невиконанням рішення суду починаючи з 08 квітня 2014 року. З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального та матеріального права, а тому рішення суду підлягає зміні, з ухваленням нового рішення про збільшення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню без змін. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 121,8 грн, оскільки позивач, апеляційна скарга якої в частині вимог матеріального характеру задовольняється в повному обсязі, була звільнена від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги.

Outcome: partial