Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим підписав заяву б/н від 21.10.2010 року, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на укладення даного договору, підписавши заяву, погодившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку. Проте, умов цього договору щодо повернення кредиту та внесення плати за його користування він належним чином не виконав, в звязку з чим утворилась заборгованість, котра станом на 31.05.2018 року становить 71022 грн. 08 коп. та складається з : 2022,34 грн. тіло кредиту, 61725,54 грн. відсотки за користування кредитом, 3416,01 грн. пені, 500 грн. штраф (фіксована частина), 3358,19 грн. штраф (процентна складова). Тому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 71022 грн. 08 коп. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву, не подав, а тому суд вирішив ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступих підстав. Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1\~ст.634 ЦК України). Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1\~ст. 546 ЦК України). Як передбачено\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно з ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Встановлено, що 21.10.2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк»(в подальшому назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») надало відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як видно з умов анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач погодився, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг та зобовязався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у цій анекті-заяві. Позивач встановив [PERSON] кредитний ліміт у розмірі 3400 грн. Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. При цьому банк видав відповідачу кредитну картку для обслуговування карткового рахунку та перерахував кредитні кошти на вказаний рахунок, що підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, довідкою про видані кредитні картки. Як видно із виписки по картці № 599922222213148365781 , наданої банком, відповідач з 21.10.2010 року активно користувався наданою йому кредитною карткою шляхом зняття готівкових коштів з картки, здійснення платежів, однак повернення коштів здійснював не в повному обсязі. Оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON]В отримав кредитні кошти, користувався ними, однак не виконав своїх грошових зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 2022 грн.34 коп. При цьому, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий банком, в частині визначення заборгованості по відсоткам у сумі 61725 грн.54 коп., оскільки даний розрахунок не відповідає умовам кредитного договору та вимогам закону з огляду на таке. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року (справа № 489/9289/14-ц, провадження № 61-5307св18), у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо; боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений і у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17. Як видно з матеріалів справи, під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту в розмірі 30,00 % на рік, з 01.09.2014 року процентна ставка була збільшена до 34,80 % річних, з 01.04.2015 року\~ до 43,20 % річних. Однак, позивачем, в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду не надано доказів того, що позивачем узгоджувалася з відповідачем зміна процентної ставки - її збільшення з 01.09.2014 року - до 34,80 % річних, з 01.04.2015 року\~ - до 43,20 % річних. З врахуванням викладеного суд бере до уваги первинну процентну ставку: 30,00 % річних . Відповідно до розрахунку заборгованості, кількість прострочених днів неповернення кредитних коштів у період строку дії картки з 13.09.2013 року по листопад 2015 року складає 1455 днів. Отже, заборгованість по процентах за користування кредитними коштами за період строку дії картки становить 3068 грн. 40 коп. (30(%річних): 365днів в році х 1846 днів прострочення х2022,34 грн. заборгованості:100). Як видно з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач сплатив заборгованість по відсотках в сумі 2485,31 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом на суму3068,40-2485,31= 583,0 грн. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу, суд приймає до уваги наступні норми закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15). Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, вимоги ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді окремо пені та штрафу підлягають задоволенню частково, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 3358,19 грн., а в стягненні заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3416,01 грн. слід відмовити за необґрунтованістю. У відповідності до вимог п. 3 ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 193,46 грн. (1762 грн. ставки судового збору х 10,98% задоволених позовних вимог). Враховуючи викладене,

Outcome: partial