Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

В вересні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили постановити рішення, яким визнати за ними, [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON], за кожним на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву про слухання справи за відсутністю їх представника. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що [INFO] року помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується актовим записом № 138 від 02 червня 1993 року Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (а.с.44). Після його смерті відкрилася спадщина на його частину домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Мати позивачів [PERSON] у встановлений законом строк отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка, виданого 17 грудня 1993 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 1-5480, та зареєструвала його в БТІ 29 грудня 1993 року за № 2743-20. [INFO] року померла мати позивачів [PERSON], що підтверджується актовим записом № 205 від [INFO] року Виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (а.с.51). Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Ще за часи життя, 17 грудня 1993 року, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося - заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с.40). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за заповітом у встановлений законом строк, на підставі ст. 1269, 1270 ЦК України, звернулися до державного нотаріуса Дніпропетровської районної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Так, 18 квітня 2014 року позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом кожному по 1/2 частині на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.48). А у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок , було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 квітня 2014 року (а.с.45). Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» № 414/13 від 05 квітня 2013 року, згідно з інвентаризаційною справою станом на 04 грудня 2004 року будинок за адресою: вул. Кооперативна, № 96 в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області належить - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 17 грудня 1993 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 1-5480, зареєстрованого в БТІ 29 грудня 1993 року за № 2743-20 (а.с.8). Не зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями, інших спадкоємців не має, осіб, які б мали право на обов'язкову долю в спадковому майні не має, ніхто не оскаржує право позивачів на спадщину, вони не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, а тому і звернулися до суду з даним позовом. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачів на вищезазначений будинок та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно на ім'я спадкодавця, суд приходить до висновку, що їх позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved