Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача - [PERSON] (дата народження [INFO] ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: 1) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13.11.2011 у розмірі 25 050,14 грн. станом на 23.09.2020, яка складається з наступного: 11 404,50 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 11 404,50 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3 985,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 9 660,44 грн. - нарахована пеня; 2) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 13.11.2011, згідно з якою відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 9 200 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на сайті банку, складає Договір про надання банківських послуг, укладений між ним та банком. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом [PERSON] в анкеті-заяві. Отже, відповідач була повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Пунктом 2.1.5.5 Договору передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 2.1.3.3 Договору позичальник доручив Банку списувати з карткового рахунку суму грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами. Пунктом 2.1.12.7.2 Договору передбачено, що в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числі місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на сайті Приватбанку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, чинній з 01.03.2019, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити Банку заборгованість по кредиту та проценти від неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується підписом в заяві. Однак, [PERSON] умови кредитного договору не виконуються, у зв`язку з чим у відповідача перед банком виникла заборгованість, яка станом на 23.09.2020 становить 25 050,14 грн. та яка складається з наступного: 11 404,50 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 11 404,50 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3 985,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 9 660,44 грн. - нарахована пеня. Позивач вказує, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». З огляду на викладене, АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 08.12.2020 позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, як шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, так і шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України» відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подав. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є , зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, за приписами ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач у розумінні ст.ст. 128, 131 ЦПК України є належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, як шляхом надіслання судових повісток, так і оголошеннями, розміщеними на сайті «Судова влада». Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 13.11.2011 між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети (а.с. 14). Як зазначено в анкеті-заяві, відповідач погоджується з тим, що підписана ним заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, у анкеті-заяві вказано, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил банківських послуг, а також самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua (зворотній бік а.с. 14). У відповідності до умов договору від 13.11.2011 [PERSON] отримав кредит у розмірі 9 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування. Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] , з 10.06.2013 старт карткового рахунку [NUMBER] , з 10.06.2013 відповідачу встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн., з 10.06.2013 кредитний ліміт відповідачу було збільшено до 8000,00 грн., з 31.01.2017 - збільшено до 9200,00 грн., з 22.11.2018 - зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 13). Відповідно до довідки про надані кредитні картки, [PERSON] було видано наступні кредитні картки: [NUMBER] , відкриту 10.06.2013, зі строком дії до 09/16; [NUMBER] , відкриту 24.04.2016, зі строком дії до 04/20; [NUMBER] , відкриту 16.07.2018, зі строком дії до 05/22 (а.с. 12). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, станом на 23.09.2020 за договором від 13.11.2011 [PERSON] має заборгованість в розмірі 25 050,14 грн., а саме: 11 404,50 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 11 404,50 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3 985,20 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 9 660,44 грн. - нарахована пеня(а.с. 11). Наявність заборгованості у вказаному розмірі підтверджується також наданою позивачем випискою по рахунку відповідача (а.с. 49-56). Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та [PERSON] 13.11.2011 укладено кредитний договір. Позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у розмірі 9 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 23.09.2020 склалась заборгованість у розмірі 11 404,50 грн. (заборгованість за тілом кредиту). В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору на підставі п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг позивачем нарахована пеня за прострочене зобов`язання у сумі 9 660,44 грн. Враховуючи порушення відповідачем строків повернення кредитних коштів, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 11 404,50 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 9 660,44 грн. - нарахованої пені. Відносно пред`явлених банком до стягнення 86,4% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В обґрунтування вимог про стягнення вказаних сум АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві посилається на те, що банком в односторонньому порядку на підставі п. 1.6.1 договору внесено зміни з 01.03.2019 до Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п. 2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% для картки «Універсальна». Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як зазначено вище, Заява та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку складають кредитний договір. Вимоги до форми кредитного договору визначені у ст. 1055 ЦК України. Так, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на встановлену чинним законодавством обов`язковість письмової форми кредитного договору, внесення змін до кредитного договору повинно вчинятись також у письмовій формі. При цьому, письмова форма внесення змін до кредитного договору передбачає наявність підпису сторін кредитного договору під такими змінами. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, суд зауважує, що банком належними та допустимими доказами не доведено підписання позичальником змін до кредитного договору, зокрема, і в частині встановлення розміру річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому не доведено, що кредитним договором передбачений збільшений розмір відсотків річних. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що нарахування банком річних у розмірі 86,4% є безпідставним. Крім того, згідно з доданою позивачем до позовної заяви довідки, видана відповідачеві кредитна картка перевипускалась банком, востаннє [PERSON] видано картку 16.07.2018 терміном дії до 05/22. З огляду на викладене, суд також зазначає, що річні згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 23.09.2020 нараховані банком до закінчення терміну кредитування та до пред`явлення вимоги про стягнення всієї заборгованості за тілом кредиту. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 3 985,20 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1767,59 грн.

Outcome: partial