Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

АТ «Райффазен Банк Аваль 07.11.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовує тим, що згідно з договором від 16.03.2017 року [PERSON] уклав кредитну угоду у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 110 00 доларів США зі сплатою відсотків в сумі 13.75 річних, а [PERSON] виступила його поручителем за вказаним договором. В зв’язку з невиконанням умов договору просить постановити судове рішення про стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника та поручителя в загальній сумі 1117861,Є 08 грн., в тому числі 637366,69грн. основного боргу та 480494,39 грн заборгованості за відсотками та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з вищенаведених підстав. Железняк [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду в судове засідання не з’явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив( а.с. 47, 239). Представник Сумарокової – адвокат Стаднік С.В. проти задоволення вимог заперечував, надав суду письмовий відзив на позовні вимоги Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», що є правонаступником за всіма юридичними правами та обов'язками Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та громадянином України [PERSON] було укладено Кредитний договір № 013/061/7449, згідно умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 110 000 доларів США 00 центів строком до 16.03.2017 року, а Позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. 17 травня 2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 013/061/7449/1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 120 календарних місяців, у зв'язку з чим дата остаточного погашення кредиту - 16.03.2027 року. Також, згідно умов п. 2 цієї Додаткової угоди сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість Позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Крім того, згідно п. 3 цієї Додаткової угоди сторони погодили тимчасово, на період з 15.06.2010 року по 14.06.2011 року зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника по сплаті суми Кредиту та змінити строк його сплати відповідно до Графіку повернення Кредиту та сплати інших платежів, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором було викладено у новій редакції. 11 листопада 2011 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 013/061/7449/3, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди з дати цієї Додаткової угоди змінити валюту виконання зобов'язань за Кредитним договором з дол. США на гривні. У зв'язку зі зміною валюти виконання зобов'язань за Кредитним договором, Сторони дійшли згоди змінити умови виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, а саме: встановити проценту ставку в розмірі - 14,50 % річних; погашення Позичальником Кредиту та сплата процентів здійснюється у складі щомісячних ануїтетних платежів відповідно до Графіку погашення Кредиту та інших платежів шляхом перерахування грошових коштів в гривнях, в сумах та строках, визначених Графіком погашення Кредиту та інших платежів; строк користування кредитом збільшено на 2 календарних місяців, у зв'язку з чим дата остаточного погашення кредиту - 11.05.2027 року. Відповідач [PERSON] погоджується з тим, що [PERSON] як позичальник не повернув «Райффайзен Банк Аваль» кредитні кошти. Банк 17.03.2014 року звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2014 року по цивільній справі № 592/2562/14-ц було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що належить [PERSON] на праві власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2007 року № 013/061/7449 в сумі 764 987,21 грн., а саме: 637366 грн. 69 коп. - сума основного боргу, 66764 грн. 98 коп. - сума відсотків, 60855 грн. 54 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків та відшкодування сплати судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23 липня 2014 року було частково задоволено апеляційну скаргу відповідача та рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2014 року в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки змінено і визначено її в сумі не нижчій ніж 580 720,00 грн. В 2015 році за заявою Банка було відкрите виконавче провадження № 48131049. Копії всіх матеріалів з АСВП додаються. Предмет іпотеки, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] » на даний час не реалізована, не продана на прилюдних торгах. В квартирі мешкають члени сім’ї відповідача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства, які регулюють кредитні відносини, забезпечені іпотечним майном. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Зазначений висновок викладений з метою формування єдиної правозастосовної практики Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18). Суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин Постанову ВП ВС. Оскільки у рішенні суду від 27.06.2014 року (справа № 592/2562/14-ц) про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитом, відсотками та пені указана у повному обсязі, право позивача нараховувати передбачені Кредитним договором проценти припинилося пред'явленням до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України – 13.03.2014 року. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. З Розрахунку заборгованості за договором № 013/061/7449 від 16.03.2007 року станом на 03.09.2018 року вбачається, що після звернення стягнення на предмет іпотеки рішенням суду від 27.06.2014 року (перша інстанція) та від 23.07.2014 року (друга інстанція) банк продовжив нараховувати з 27.06.2014 року по 03.09.2018 року проценти за Кредитним договором. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. З огляду на викладене та ураховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом у розмірі 637 366 грн., 69 коп. є необґрунтованими. Окрім вищенаведеного висновку, Велика Палата Верховного Суду у іншій постанові від 28.03.2018 р. (справа № 444/9519/12-ц, провадження № 14-0цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося пред'явленням до [PERSON] . 13.03.2014 року позову згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а позивач просить стягнути з відповідача проценти нараховані як до ухвалення рішення суду від 27.06.2014 року, які судом вже стягнуто, так і нараховані після припинення права кредитодавця нараховувати такі проценти, суд вважає, що вимоги Позивача про стягнення відсотків у розмірі 480 494, 39 грн. також є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. У разі невиконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вимоги до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, з підстав передбачених ст. 625 ЦК України не заявлялись, а суд відповідно до статті 13 ЦПК України зобов'язаний дотримуватись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає позовні вимоги позивача до відповідачів не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed