Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04.04.2006 року, що становить 60541,10 грн. та складається з: 42952,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. за простроченим тілом кредиту; 14179,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 50,0 грн. - пеня; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 2859,10 грн. - штраф (процентна складова). Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року допустив виникнення заборгованості по кредитному договору в сумі 60541,10 грн., яку слід стягнути на користь банку. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати та справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02.09.2020 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання нею відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ним заперечення, а позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 22.10.2020 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що позовні вимоги визнає частково, зокрема просив позовну вимогу про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 42952,30 вирішити відповідно до закону, а в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього заборгованості за простроченими відсотками, пені та штрафів відмовити. Також просив застосувати у даній справі позовну давність. Зазначив, що в заяві позичальника від 04.04.2006 року відсутні умови договору про порядок нарахування, розміру та сплати відсотків за користування кредитними коштами та їх визначеного розміру. Крім цього у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, а матеріали справи не містять доказів про те, що він був ознайомлений та погодився з ними підписуючи анкету-заяву. Роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки банк може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Також вказав, що банком не доведено правомірність нарахування відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України. 02.11.2020 року від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив в якому представник просив позов задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що відповідач підписав заяву № б/н 04.04.2006 року з метою отримання банківських послуг, що свідчить про приєднання позичальника до запропонованих банком Умов та Тарифів. Зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 14 років та відповідач не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та погодився з ними, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Позичальник ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви. На момент оформлення кредиту було встановлено процентну ставку 36,00 % на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку. Згідно виписки з карткового рахунку відповідач отримав картку «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом та користувався кредитними коштами. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Посилання відповідача на те, що Умови та правила надання банківських послуг могли змінюватись, спростовуються матеріалами справи, оскільки до позовної заяви додані Умови та правила надання банківських послуг в редакції чинній на момент укладення кредитного договору. Вказані обставини свідчать про те, що договір про надання банківських послуг був укладений. Нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість, пені та штрафів здійснювалось у відповідності до формули передбаченої в Умовах та правилах надання банківських послуг. До цього ж згідно Умов та правил надання банківських послуг банк має право вносити зміни в Тарифи та інші умови обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. Тобто відповідач мав можливість самостійно знайомитись з балансом свого карткового рахунку та змінами Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів шляхом отримання інформації через інтернет. Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, однак разом з позовом подав до суду письмове клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити та розгляд справи провести без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи провести у його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 04.04.2006 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 96) і отримав кредит у розмірі 35000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з терміном дії до 01/20 (довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карт, а.с. 94-95). Відповідно до анкети-заяви за користування кредитним лімітом встановлено базову процентну ставку 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості відбувається шляхом щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості. У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з його умовами, в т.ч. Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами. До матеріалів позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів по картам «Універсальна» та Універсальна GOLD» з внесеними змінами (а.с. 166-171) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які як зазначає представник позивача у своїй заяві від 24.07.2020 року (а.с. 63), розміщені на офіційному сайті банку (а.с. 97-106). Відповідач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, шляхом зняття готівки з банкоматів та проведення безготівкових розрахунків за допомогою кредитної картки в точках продажу, про що свідчить виписка по особовому рахунку [PERSON] (а.с. 81-93). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором б/н від 04.04.2006 року станом на 31.03.2020 року становить 60541,10 грн. та складається з: 42952,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. за простроченим тілом кредиту; 14179,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 50,0 грн. - пеня; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 2859,10 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 67-80). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому з азаконом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 04.04.2006 року зазначена процентна ставка за користування кредитом 3% на місяць (36% річних). Проте, з розрахунку заборгованості вбачається, що ставка за нарахуванням відсотків неодноразово змінювалась, зокрема: 36,0% за період з 18.05.2006 року по 29.06.2006 року, 30% за період з 01.11.2013 року по 29.08.2014 року, 34,8% з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, 43,2% за період з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року, 2,5%, 2,9% та 3,6 % за період з 01.06.2015 року по 04.02.2016 року, 3,6 % за період з 05.02.2016 року по 31.03.2020 року. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.04.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01.07.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у іншому розмірі, окрім 3% на місяць, які були зазначені в заяві позичальника, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у іншому розмірі, окрім 3% на місяць, та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у іншому розмірі, окрім 3% на місяць, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак з урахуванням того, що позивач не надав суду розрахунок по нарахуванню відсотків з урахуванням відсоткової ставки 3,0% на місяць (36% річних), яка визначена у заяві позичальника від 04.04.2006 року за період з 01.01.2013 року по 31.03.2020 року, а також належних та допустимих доказів в частині передбаченого обов`язку відповідача по сплаті позивачу відсотків у іншому розмірі, окрім 3% на місяць, пені та штрафів, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Вимога про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем заявлена не була. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 04.04.2006 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені), що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Заперечення відповідача про те, що позивач пропустив строки позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом позбавлено правових підстав, оскільки спростовується розрахунком заборгованості та випискою по кредитному рахунку Клієнта з яких вбачається, що відповідач в період дії кредитної карти частково погашав заборгованість, а тому, у відповідності до ч. 1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності перервався вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Згідно з частиною 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Отже, в правовідносинах в частині виконання зобов`язання не підлягає застосуванню строк позовної давності, оскільки 20.02.2020 року відповідач на погашення заборгованості за кредитом вніс кошти в сумі 500 грн., а банк з даним позовом звернувся до суду 01.07.2020 року. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач не подав достатньо матеріалів, які обґрунтовують його позовні вимоги, та те, що відповідач не подав суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів на спростування позовних вимог в частині отримання кредитних коштів (тіла кредиту), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 42952,30 грн., в т.ч. простроченого тіла кредиту. В решті вимог позову, а саме в частині стягнення з відповідача 14179,70 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 50,0 грн. пені, 500,0 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2859,10 грн. штрафу (процентної складової) слід відмовити. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1491,37 грн. (платіжне доручення № BOJ67B2ZPN від 17.06.2020 року, а.с. 54). На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 207, 256-258, 261, 264, 526, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 626, 628, 631, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 61 Конституції України,

Outcome: partial