Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

В березні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Чортківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивачка вказала, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] . У даному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідачі фактично понад чотири роки в будинку не проживають. У зв`язку з цим у [PERSON] виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, що змусило її звернутися до суду, просить визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною вище адресою. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від позивачки надійшла заява про слухання справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від них надійшли заяви про визнання позову, просили справу слухати за їх відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чортківської міської ради також не з`явився для розгляду справи, від представника надійшла заява, з якої вбачається, що Служба у справах дітей не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] про визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, просить справу розглядати без участі представника. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.05.2008 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18899365 від 21.05.2008 року та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.11.2011 року. Актами про встановлення факту непроживання від 17 лютого 2021 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по місцю прописки не проживають з 16.11.2017 року, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна в будинку не утримують, на даний час проживають в Республіці Італія. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їхня неповнолітня дочка [PERSON] без поважних причин не користуються житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, суд приходить до висновку про повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 908 гривень згідно квитанції АБ «Укргазбанк» № 54516976 від 26 лютого 2021 року, що становить 454 гривні.

Outcome: approved