Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 05.06.2018 між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 3500,00 грн.. Згідно умов кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, а також сплачувати пеню та штрафи на умовах, передбачених договором. Відповідач порушив умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно розрахунку суми боргу, заборгованість позичальника по кредитному договору, станом на 19.05.2020, становить 11736,32 грн., а саме: 8153,74 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3052,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 530,49 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Зважаючи на викладене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 11736,32 грн., а також понесених ним судових витрат у розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, де просив провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав: як встановлено судом, 05.06.2018 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшувався до 3500,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У позові та у анкеті-заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому виді (а.с.10). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті\~https://privatbank.ua/, а також копію наказу щодо внесення змін до вказаних Умов та правил (а.с.13,14-57,58). З позову слідує, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.05.2020, становить 11736,32 грн., а саме: 8153,74 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3052,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 530,49 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, та довідкою про зміну кредитного ліміту та видачу кредитних карток (а.с.6-7,8,9,66-67). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 05.06.2018, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Проте згідно паспорту споживчого кредиту, який підписаний сторонами, визначено умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зазначена реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, передбачено сплату штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та інші умови, зокрема визначено, що сума кредитного ліміту складає від 50000 грн. до 75000 грн., а також встановлена процентна ставка за користування кредитом у межах пільгового періоду в розмірі 0,00001 % , за межами пільгового періоду - 43,2 % «Універсальна», 42 % «Універсальна Голд» (а.с.11-12). Таким чином, сторони обумовили у письмовому вигляді про розмір відсотків за користування кредитними коштами. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ст. 625 ЦК України. За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі\~№ 686/21962/15-ц. Більше того, ще Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі\~№ 3-1522гс16\~зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Крім того, за клопотанням представника позивача судом було оглянуто веб-сайт за посиланням https://privatbank.ua/terms. Разом з тим, враховуючи викладене вище, суд не може вважати доведеною ту обставину, що умови та правила надання банківських послуг, в редакції, які додані до позову, були розміщені на сайті позивача на момент укладення кредитного договору з відповідачем. Вказаний сайт не містить відомостей про дату його заповнення, в тому числі дату опублікування доданих до позову Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 11736,32 грн., а саме: 8153,74 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3052,09 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 530,49 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню повністю, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позову в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved