Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу укладений між ними 20.04.1991 року та поділ спільно нажитого майна у період шлюбу, яке складається з: - трикімнатна квартира по [ADDRESS] , на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2519/Б від 02.11.1999 року, право власності на яку зареєстровано Білгород-Дністровським МБТІ за реєстраційним номером № 118-77 [PERSON] ; - будівля магазину по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2012 року, право власності на яку зареєстровано 25.09.2012 року КП «Білгород-Дністровське БТІ», номер запису: 348 в книзі: 1 за [PERSON] та відповідачем [PERSON] в рівних частках розміром 1/2 частки; - трикімнатна квартира по [ADDRESS] , на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] договору купівлі - продажу від 09.09.2005 року, право власності на яку зареєстровано КП «Білгород-Дністровське БТІ» за [PERSON] 18.10.2005 р., номер запису: 177 в книзі: 166; - автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі довідки-рахунку КІМ-782303 від 19.11.2011 р., зареєстрований за [PERSON] (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] - додається, оригінал знаходиться у відповідача); - земельну ділянку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ., ОК ГК « Віраж-11 », кадастровий номер земельної ділянки: 5110300000:02:026:0638, загальною площею 0,033 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 669 ; - земельну ділянку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ., ОК ГК « Віраж-11 », кадастровий номер земельної ділянки: 5110300000:02:026:0635, загальною площею 0,033 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 670. Обґрунтовуючи позов позивачка посилається на те, що вказане майно було придбано ними за спільні кошти в період шлюбу та вважає, що найбільш доцільним варіантом поділу майна є: відповідачу виділити трикімнатну квартиру по [ADDRESS] трикімнатну квартиру по [ADDRESS] , автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , земельну ділянку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , ОК ГК «Віраж-11», земельна ділянку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , ОК ГК «Віраж-11»; позивачці виділити будівлю магазину по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 березня 2020 року (суддя Боярський О.О.) провадження у справі відкрито з призначенням спрощеного розгляду справи та призначено судове засідання на 30.03.2020 року. У наданий судом час відповідач до суду заперечення щодо спрощеного розгляду справи не надавав, також не надсилав до суду відзив на позовну заяву, зустрічні позовні вимоги не заявляв. 26.03.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про повне визнання позовних вимог [PERSON] . Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не було проведено, оскільки зазначені клопотання заявлені не були. Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] подав до суду заяву з проханням справу розглянути за відсутністю позивачки та її представника, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщався. У відповідності до наданої ним 26.03.2020 року заяви, відповідач визнає заявлений до нього позов у повному обсязі та, з огляду на епідеміологічну ситуацію в Україні, просить справу розглянути за його відсутністю. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач 26.03.2020 року звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог. Суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення судового рішення по справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20 квітня 1991 року уклали шлюб зареєстрований Удобненською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 20.04.1991 року, актовий запис № 5. Оригінал свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Спору щодо проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків у сторін не має. З часом сторони втратили почуття любові, фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя не можливе, шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому підлягає розірванню в судовому порядку. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, оскільки позивачка наполягає на припинені шлюбних відносин, а відповідач позовні вимоги підтримує, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам однієї з сторін. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до представлених суду документів, за час шлюбу сторонами було набуте наступне майно: - трикімнатна квартира по [ADDRESS] , на підставі укладеного між позивачкою та [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2519/Б від 02.11.1999 року, право власності на яку зареєстровано Білгород-Дністровським МБТІ за реєстраційним номером № [NUMBER] за позивачкою - [PERSON] - будівля магазину по [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2012 року, право власності на яку зареєстровано в рівних частках за відповідачем та позивачкою 25.09.2012 р. КП «Білгород-Дністровське БТІ», номер запису: 348 в книзі: 1; - трикімнатна квартира по [ADDRESS] , на підставі укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] договору купівлі - продажу від 09.09.2005р., право власності на яку зареєстровано КП «Білгород-Дністровське БТІ» за відповідачем 18.10.2005 р., номер запису: 177 в книзі: 166; - автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі довідки-рахунку КІМ-782303 від 19.11.2011 р., зареєстрований за відповідачем [PERSON] ; - земельна ділянка [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . , ОК ГК «Віраж-11 », кадастровий номер земельної ділянки: 5110300000:02:026:0638, загальною площею 0,033 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, на підставі укладеного між позивачкою та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 669; - земельна ділянка [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ., ОК ГК «Віраж-11 », кадастровий номер земельної ділянки: 5110300000:02:026:0635, загальною площею 0,033 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, на підставі укладеного між позивачкою [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.09.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 670. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Норми Сімейного Кодексу України відносять все вищенаведене майно до категорії спільно нажитого майна подружжя в незалежності від року набуття права власності на нього. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Оскільки вищезазначене майно було набуте за час спільного проживання сторонами та перебування у шлюбних відносинах, виходячи з положень вказаних норм, суд дійшов висновку, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Доказів та даних, які б спростовували вказану обставину суду не надано. Іншого судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивачка в своєму позові просила суд виділити та передати своєму чоловікові наступне майно: трикімнатну квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м.; трикімнатну квартиру по [ADDRESS] , загальною площею 72,7 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м.; автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; земельну ділянку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] ., ОК ГК « Віраж -11», кадастровий номер земельної ділянки: 5110300000:02:026:0638, загальною площею 0,033 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів; земельну ділянку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] ., ОК ГК « Віраж -11», кадастровий номер земельної ділянки: 5110300000:02:026:0635, загальною площею 0,033 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів. В тому числі позивачці передати будівлю магазину по [ADDRESS] , літ. «Б», загальною площею 72,7 кв.м., торговельною площею 67,0 кв.м. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] та не заперечує проти такої визначеності і поділу майна між ними, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Outcome: approved