Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

В березні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 01 вересня 2000 року в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №14. В шлюбі народилися двоє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. З відповідачем вони разом не проживають пять місяців, спільного господарства не ведуть. Між ними постійно виникали сварки та суперечки, тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Лісова», дитину залишити проживати з матірю. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суду пояснив, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільно не проживають один рік. До розірвання шлюбу привели постійні сварки та суперечки. Просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з матірю. Вислухавши відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Коник) [PERSON] уклали шлюб 01 вересня 2000 року, який зареєстрували в с. Біла Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №14, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилися діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та суперечки. Сторони проживають окремо протягом останнього року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть рік, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved