Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Бовшик М.Ю. , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Канівський відділ ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову вказує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №611 від 20.01.2020 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 36820,81 грн. З даним виконавчим написом позивач не погоджується, вважає, що приватним нотаріусом його видано поза межами трирічного строку давності, не враховано та не перевірено факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Пред`явлена до стягнення заборгованість не є безспірною. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Гуревічовим О.М. від 20.01.2020, зареєстрований в реєстрі за №611. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 20.10.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі, а також витребувано від приватного нотаріуса належним чином завірені копії усіх документів, на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис (а.с.54,55). Ухвалою суду від 20.10.2021 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення, що проводиться на підставі оскаржуваного виконавчого напису, заборонено вчиняти інші виконавчі дії в рамках виконавчого провадження №66361607 (а.с.66-68). 27.10.2021 представником відповідача - ТОВ «Фінансова компанія управління активами» отримано копії ухвали про відкриття провадження та позовну заяву, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.126, 127). 17.11.2021 від відповідача надійшли клопотання про врегулювання спору за участю судді, заяву про визнання позовних вимог та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с.129-132). Від представника відповідача - адвоката Бовшика М.Ю. надійшла заява, в якій він заперечував проти врегулювання спору за участю судді. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. про розгляд справи повідомлявся належним чином, позов з додатками не отримано, конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.82). Третю особу - Канівський відділ ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) про розгляд справи повідомлено належним чином, позов з додатками отримано, що підтверджується інформацією з журналу вихідної кореспонденції (а.с.128). Пояснень щодо позову від третіх осіб не надходило. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідачем подано заяву про врегулювання спору за участю судді. Представник позивача у письмовій заяві заперечував проти врегулювання спору за участі судді (а.с.169). Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України, врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Оскільки позивач не погоджується на врегулювання спору за участю судді, дана заява відповідача не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис від 20.01.2020, зареєстрований в реєстрі за №611 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Фінансова компанія з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20/01/20-1/2 від 20.01.2020, якому у свою чергу ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №2016-1ДМГ/САПБ від 10.10.2016, якому у свою чергу ПАТ «Альфа БАНК» на підставі Договору факторингу, відступлено право вимоги за Кредитним договором №500252838 від 27.01.2021, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія з повернення боргів», стягнути з [PERSON] за період з 08.10.2016 по 20.01.2020 включно, суму у розмірі: -12274,01 грн. заборгованість за тілом кредиту; -10594,45 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; -13802,35 грн. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; -150,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 36820,81 грн. (а.с.10). На підставі даного виконавчого напису, постановою старшого державного виконавця Канівського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Власенко Н.Г. від 04.08.2021 було відкрито виконавче провадження ВП №66361607 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія з повернення боргів» коштів у сумі 36820,81 грн. (а.с.12,13). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюються Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів провадиться стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до підпункту 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Постановою КМ України № 662 від 26.11.2014 було внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме: доповнено перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, вище вказану Постанову КМ України № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Станом на час вчинення виконавчого напису - 20.01.2020, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, (з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14) передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Ухвалою суду від 20.10.2021 від приватного нотаріуса було витребувано належним чином завірені копії усіх документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №611 від 20.01.2020, яка залишилася без виконання. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, кредитний договір №500252838 від 27.01.2012, укладений між з ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] , який був підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідачем також не надано суду доказів на підтвердження нотаріального посвідчення кредитного договору, на підставі якого було вчинено виконавчий напис. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однією з ознак безспірності вимоги, є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо одна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц, від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 ( з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2019 року (справа № 357/12818/17), від 15 січня 2020 року (справа №305/2082/14-ц). Відповідачем не надано доказів направлення стягувачем листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа, що свідчить про порушення процедури стягнення та про відсутність безспірності вимог, що також є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що відповідачем визнані позовні вимоги, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, а тому має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Щодо відшкодування відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з Державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1362,00 грн., з них : - сплачено судовий збір в сумі за подачу заяви про забезпечення позову 454,00 грн.; - сплачено судовий збір в сумі за подачу позовної заяви в сумі 908,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 681,00 грн., а решту повернути позивачу з державного бюджету. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При зверненні до суду з даним позовом позивачем понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги № 45 від 07.09.2021, детальним описом робіт виконаних адвокатом від 20.09.2021, актом прийому-передачі виконаних робіт від 20.09.2021, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 79 від 20.09.2021 (а.с.23-31,36,37). Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки розмір витрат є завищеним та не співрозмірним зважаючи на складність справи, тому просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1907,00 грн. Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у додатковій постанові Верховного Суду по справі №910/15944/17 від 24.01.2019. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вище викладене, суд виходячи з засад розумності та співмірності, приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Таким чином у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового бору в розмірі 681,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки від учасників справи жодних клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, а тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Outcome: approved