Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на свою користь 132751,81 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. 15.07.2014 між Публічним акціонерним товариством «Легбанк» (далі - ПАТ «Легбанк») та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу №0715-ДС-14 «Класичний» (далі - Договір) строком до 23.10.2014 року із сплатою відсотків, згідно умов якого вкладник внесла банку на рахунок грошові кошти в сумі 11030,03 доларів США. 16.07.2014 [PERSON] відступила право вимоги за цим Договором і заміна сторони в зобов`язанні була прийнята відповідачем у справі. Позивач зазначає, що в листопаді 2014 року, тобто вже після закінчення строку дії договору вона звернулася до відповідача із усною заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, на що отримала відмову з посиланням на відсутність коштів у банку та складну фінансово-економічну ситуацію в країні. 12.03.2015 Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Легбанк») перерахувало позивачу 167 924,11 грн. в рахунок виплати коштів ПАТ «Легбанк». В той же час, позивач вважає наявною у відповідача перед нею заборгованість в сумі 69 773,03 грн. - недоплачена сума за Договором, 11 279,48 грн. - заборгованість по процентам за Договором за період з 15.07.2014 по 11.03.2015, 3% річних в сумі 4 635,40 грн. та встановлений індекс інфляції в сумі 47 063,90 грн. Останні два - у зв`язку із застосуванням позивачем ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.2-4, 26-27) В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.23, 24, 33-35, 39-40, 48). В свою чергу, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, окремо зауважив, що позовні вимоги в обсязі, викладеному судом вище підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.46) Третя особа свого представника також в судове засідання не направила, подала письмові заперечення, зміст яких полягає в наступному. Так, на підставі постанови Правління НБУ від 27.11.2014 №744 «Про віднесення ПАТ «Легбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонду) прийнято рішення від 27.11.2014 №133 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Легбанк», згідно з яким з 28.11.2014 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію. На підставі постанови Правління НБУ від 26.02.2015 №135 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Легбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.02.2015 №41 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Легбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Фондом було виплачено позивачу за Договором гарантована сума вкладу в розмірі 167 924,11 грн. 12 березня 2015 року, з яких відсотки складають 2 838,92 грн. Щодо застосування до спірних взаємовідносин ч.2 ст.625 ЦК України, то третя особа наголошує на тому, що така позиція позивача є помилковою, оскільки нарахування неустойки (штрафу, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед кредиторами не здійснюється, як і не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку (а.с.49-51) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, а відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. 74 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення відповідно до положень ст. 221-227 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок останніх в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що 15 липня 2014 року між ПАТ «Легбанк» та [PERSON] було укладено Договір банківського вкладу №0715-ДС-14 «Класичний» строком до 23 жовтня 2014 року із сплатою відсотків, згідно умов якого вкладник внесла банку на рахунок грошові кошти в сумі 11 030,03 доларів США під 7,25% річних (а.с.9-10) При цьому, умовами Договору не передбачалася його пролонгація. 09 липня 2014 року між [PERSON] та позивачем укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором (а.с.12) 16 липня 2014 року між [PERSON], позивачем та відповідачем підписано Договір про заміну сторони в Договорі банківського вкладу №0715-ДС-14 «Класичний», і така заміна була прийнята відповідачем (а.с.11) В строк закінчення дії Договору сума банківського вкладу позивачем отримана не була. Згідно постанови Правління НБУ від 27.11.2014 №744 «Про віднесення ПАТ «Легбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.11.2014 №133 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Легбанк», згідно з яким з 28 листопада 2014 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Легбанк». Згідно постанови Правління НБУ від 26.02.2015 №135 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Легбанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27.02.2015 №41 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Легбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Легбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Легбанк» Коваленка О.В. строком на 1 рік з 27 лютого 2015 року по 26 лютого 2016 року включно. Згідно ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим законом визначаються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб. Відносини, що виникають з приводу створення, функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку, але не більше 200 000,00 грн. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Сторонами не заперечується, що 12 березня 2015 року позивач отримала 167924,11 грн. як вкладник ПАТ «Легбанк» (а.с.28), що є гарантованою сумою, яка виплачується Фондом, і включає в себе як сам вклад, так і відсотки. Фонд в своїх письмових поясненнях акцентує увагу суду на тому, що із загальної суми 167 924,11 грн., відсотки за Договором склали 2 838,92 грн. При цьому, залишку заборгованості немає (а.с.51) Таким чином, 165 085,19 грн. - це сума відшкодування безпосередньо за вкладом. Зважаючи на те, що курс долара США до національної валюти України станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації складав 14,97 грн. за долар США, то слід погодитися із доводами третьої особи про те, що вищезазначена процедура, передбачена спеціальним законодавством була дотримана. Згідно п.3, п.5 ч.5 ст.36, п.4 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації, ліквідації не відбувається/припиняється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відтак вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків і 3% річних є такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Аналіз наведених положення статей 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчать про те, що за умови початку процедури ліквідації банку застосовуються норми спеціального закону і вимоги кредиторів задовольняються в порядку черговості в межах ліквідаційної процедури. Так, інформація про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Легбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку публікується Фондом в газеті «Голос України», відповідно після чого здійснюється прийом вимог кредиторів банку (п.5 ч.3 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників в межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ч.2 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») Як вбачається з інформації Фонду виконавчою дирекцією вже затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Легбанк» 02 липня 2015 року (а.с.54) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Таким чином, суд з урахуванням наданих позивачем та третьою особою обґрунтувань своїх правових позицій у справі, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed