Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

В 25.05.2017 року Миколаївський обласної будинок дитини звернувся в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до суду з позовом до [PERSON] та третьої особи Служби у справах дітей Вітовської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У заяві позивач зазначив, що відповідач є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У зв'язку з перебуванням матері на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері, малолітнім надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Під час перебування дітей у будинку дитини, мати жодного разу не відвідувала дітей, не телефонувала, не цікавилась життям та їхнім здоров'єм. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо своїх малолітніх дітей, просили позбавити її батьківських прав та стягнути з неї аліменти на утримання малолітніх дітей до досягнення ними повноліття в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Третя особа - представник Служби у справах дітей Вітовської райдержадміністрації у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позов не заперечують. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], знаходилась на стаціонарному лікуванні в Миколаївському ОПТД в період з 21.04.2016р. по 29.08.2016р., що підтверджується довідкою виданою Миколаївським обласним протитуберкульозним диспансером від 27.10.2016 року за № 02-1560-05. Відповідно до розпорядження Вітовської районної держаної адміністрації від 25.07.2016 року за №246-р , малолітнього [PERSON], [INFO], було направлено до Будинку дитини м.Миколаєва терміном до шести місяців на повне державне утримання. Відповідно до розпорядження Вітовської районної держаної адміністрації від 19.10.2016 року за №349-р, малолітнього [PERSON], [INFO], було направлено до Будинку дитини на повне державне утримання. У судовому засіданні встановлено, що за весь час перебування малолітніх [PERSON] та [PERSON] в Будинку дитини, мати жодного разу не відвідувала дітей, не цікавилась їхнім життям та здоров'ям. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, не обхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Виходячи з вище зазначених факторів, суд розцінює їх як ухилення відповідача [PERSON] від виховання своїх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Також, вищезазначене підтверджуються висновком Служби у справах дітей Вітовської Райдержадміністрації, яка вважає доцільним в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] позбавити батьківських прав [PERSON]. Крім того, відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved