Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

В березні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON]М про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб 05 червня 2007 року в Милівецькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області. В шлюбі є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. З відповідачем не підтримують подружніх відносин з 2009 року, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та непорозуміння, що виникали між ними. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON], дитину залишити проживати з матірю, стягнути з відповідача в її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, миритися не бажає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення про виклик сторін по справі до суду. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Боднар) [PERSON] уклали шлюб 05 червня 2007 року, який зареєстрували в Милівецькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області Україна, актовий запис №2, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає з матірю. За час спільного подружнього життя належної сімї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та суперечки. Сторони проживають окремо з 2009 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved