Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 01.06.2011 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за умовами яких відповідач отримала кредит у розмірі 2600,00 грн. потім через деякий час кредитний ліміт було збільшено банком до 3000 грн. Зазначає, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.07.2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 405144,34 грн. з наступними складовими: 2278,93 грн. заборгованість за тілом кредиту, 397257,81 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5607,60 грн. заборгованість за пенею; 0,00 грн. заборгованість за комісією. Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому просить стягнути з відповідача 137058,18 грн., яка складається з наступного: 2278,93 грн. - заборгованість за кредитом; 134779,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 01.06.2011 р. по 31.10.2018 р. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01.10.2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представником відповідача адвокатом Стяпонавічюсом А,В. подано до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Зазначив, що кредитна картка була видана банком за заявою-анкетою 01.06.2011 року з кредитним лімітом в 2600 грн., а через деякий час кредитний ліміт було збільшено банком до 3000 грн. Термін дії картки вказаний до лютого 2015 року. Посилаючись на норми законодавства та правові позиції Верхового Суду зазначає, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався, зокрема, на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору, де визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років та інші умови. Вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов зрозумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що на які посилається банк розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем. Тому вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (01.06.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.09.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Крім того вказує, що банк немає права змінювати правила кредитування в односторонньому порядку та в будь-який момент змінювати умови кредитного договору, зокрема, збільшувати проценти за користування кредитом та строки позовної давності. На підтвердження укладання кредитного договору та виниклої кредитної заборгованості банк надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.06.2011 року (виписка по картковому рахунку), за яким останній платіж відповідачем був здійснений 04.02.2014 року, а останнє користування картою було здійснено 23.02.2014 року, штраф за прострочення кредитом почав нараховуватись 01.04.2014 року, тоді як з позовом позивач звернувся 10.09.2020 року, тобто поза межами строків позовної давності. Просить застосувати до даних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, де позивач зазначив, що при підписанні заяви-анкети відповідач засвідчила своїм підписом про те, що вона ознайомлена та згідна з умовами та правилами кредитування. Даний договір ніким не оспорений. Після отримання кредиту відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, отримавши кредитну картку «Універсальна». З розрахунку заборгованості та виписки по руху коштів вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Вважає, що належним та допустим доказом є виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, які надані до суду. Зазначає, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований належними та допустимими доказами. Посилаючись на норми чинного законодавства та правові позиції Верхового Суду зазначає, що правовідносини між сторонами у даній справі тривають, а зобов`язання належним чином не виконане. Вважає, що сторони уклали договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, а посилання відповідача на правові позиції суду касаційної інстанції вважає необґрунтованими та таким, що не відповідають обставинам справи. Вказує, що надані до суду позивачем документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, а також укладання саме кредитного договору та його подальше виконання. Звертає увагу, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Відповідні операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Вважає, оскільки відповідач на даний час не зверталася до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціювала розірвання договору та активно користується карткою, то це свідчить про прийняття відповідачем умов договору та її заперечення є необґрунтованими. Вказує, що строк дії картки зазначено на самій картці. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк дії перевипущеної картки до 02.2015 року. Вказує, що відповідно до п.1.1.7.31 умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Позивач звернувся з позовом до відповідача 04.09.2020 року - до спливу строку позовної давності. Також вважає, що оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву у якій просив розглядати справу у його відсутності та у відсутності відповідача, у задоволенні позову просив відмовити з підстав вказаних у відзиві на позов. Відповідно до положень ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Заяви № б/н від 01.06.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Відповідно до довідки АТ КБ ПриватБанк» дата відкриття картки № [NUMBER] 01.06.2011 р., термін дії до лютого 2015 року (а.с.9,11). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, 01.06.2011 року був встановлений кредитний ліміт 2600 грн., 28.07.2011 року було збільшено кредитний ліміт до 3000 грн.(а.с.10). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с.12-37). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.07.2020 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 405144,34 грн., яка складається з наступного: 2278,93 грн. - заборгованість за кредитом, 397257,81 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5607,60 грн. заборгованість за пенею (а.с.5-8). Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627\~ЦК\~України передбачено, що відповідно до ст.6\~цього\~Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526\~ЦК\~України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК\~України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК\~України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього\~Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК\~України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею\~1049\~ЦПК\~України\~позичальник зобов`язаний\~повернути\~позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти\~у\~такій самій\~сумі\~або речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у\~такій\~самій кількості,\~такого\~самого\~роду та\~такої\~самої\~якості,\~що\~були\~передані йому\~позикодавцем)\~у\~строк\~та в\~порядку,\~що\~встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За змістом статті 549\~ЦК\~України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК\~України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, відсотки, пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.06.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.09.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.06.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2278,93 грн. Що стосується вимог про застосування до даних правовідносин позовної давності слід зазначити наступне. Згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до вимог ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257\~ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 01.06.2011 року отримала картку № [NUMBER] , яка мала термін дії до 02.2015 року (а.с.9). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 01.06.2011 року (а.с.5-8) та виписки по картковому рахунку (а.с.45-49), останній платіж відповідачем був здійснений 04.02.2014 року (а.с.6,47 зв.). Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 10.09.2020 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просив відповідач. Доводи банку про те, що за умовами договору між сторонами строк позовної давності був збільшений до 50 років є безпідставними виходячи з наступного. Частиною 1 статті 259\~ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Проте в матеріалах справи відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності та позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували надання такої згоди відповідачем. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті, як невід`ємні частини спірного договору. Роздруковані копії Витягу з Умов та правил надання банківських послуг надані суду позивачем до позовної заяви на підтвердження позовних вимог. Зокрема, позивач вказує, що між сторонами строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років відповідно до пункту 1.1.7.31 зазначених Умов. При цьому, наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Таким чином, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо збільшеного строку позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, такої ж практики притримується Верховний Суд, зокрема, у постановах: від 25 січня 2018 року у справі № 212/10084/13-ц (провадження № 61-1565св18), від 30 січня 2018 року у справі № 734/1905/16-ц (провадження № 61-245св18), від 20 червня 2018 року у справі № 554/2254/16-ц (провадження № 61-19530св18), від 04 липня 2018 року у справі № 438/489/16-ц (провадження № 61-3365св18), ухвалених колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, та у постановах: від 29 січня 2018 року у справі № 229/2048/16-ц (провадження № 61-1475св18), від 07 лютого 2018 року у справі № 751/5977/17 (провадження № 61-560св17), ухвалених колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що сторони уклали договір про збільшення позовної давності на підставі ч.1 ст.259 ЦК України, тому слід застосувати правила загальної позовної давності у три роки, передбаченої статтею 257\~ЦК України та відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі спливом позовної давності. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed