Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 16 січня 2014 року, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з*ясування, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд вважає рішення в частині стягнення моральної шкоди незаконним, таким, що підлягає скасуванню з відмовою новим рішенням у цих вимогах, а в іншій частині рішення повинне бути залишеним без змін з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 28 березня 2008 року укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 291 600,00 гривень, а позичальник зобов'язався повернути кредит до 08 березня 2015 року зі сплатою за користування кредитом 15,00% річних та інші обов'язкові платежі. Довідкою-листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.07.2008. підтверджено, що на зазначену дату кредит [PERSON] погашається своєчасно та у повному обсязі (а.с.109 т.1). Однак, листами від 26 червня 2008 року №20.1.3.2/6-7061 та №20.1.3.2/6-8847, отриманими позивачем у липні 2008, Банк повідомив його про збільшення з 28 липня 2008 року відсоткової ставки до 2,09% у місяць (25,08% річних) по причині відсутності рефінансування іпотечних кредитів з боку Державної іпотечної установи (ДІУ) та попередив, що у випадку незгоди позивача з такими умовами йому пропонується в строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки сповістити письмово про незгоду з новими умовами кредитування і що в такому випадку Банк буде діяти згідно п.8.9. Договору про іпотечний кредит, тобто позивач буде зобов*язаний повернути всю суму кредиту з обов*язковими платежами. За викладених обставин 01 серпня 2008 року позивачем було укладено з Банком додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, у пункті. 8.1. якої зазначалось, що [PERSON] отримав кредит у розмірі 61 254,51 доларів США із сплатою відсотків у розмірі 1,17% на місяць(14,04 на рік). Доводи позивача про незаконність додаткової угоди з підстав надання Банком недостовірної інформації, що ввело його в оману та змусило підписати угоду щодо валютного кредиту, районний суд обгрунтовано вважав такими, що дають підстави для задоволення вимог про визнання цієї угоди недійсною за правилами ст.ст. 203,230 ЦКУ, ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, згідно п. 8.9 умов договору -кредитор має право збільшити розмір відсотків за договором, в тому числі, в разі поточних коливань відсоткових ставок за кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки. Наведений перелік обставин, за яких Банк має право на збільшення відсотків не містить причин, які Банк вказував у своїх листах, а саме, відсутність рефінансування іпотечних кредитів з боку Державної іпотечної установи. Разом з тим, з листів, наданих Державною іпотечною установою (а.с.56-57т.1, 112,114-116т.2,) вбачається що письмові угоди між ПАТ КБ «Приватбанк та Державною іпотечною установою про рефінансування договорів іпотечного кредиту, в тому числі і спірного договору від 28 березня 2008 року, не укладались з причини ненадання КБ «ПриватБанк» до установи відповідних документів, тобто з вини самого Банку. Перелічені обставини свідчать про надумані Банком причини, які змусили позивача за відсутності його волевиявлення укласти оскаржувану угоду. При цьому є необхідним зазначити, що за наявності даних про відсутність у позивача заборгованості по кредиту до часу отримання від Банку листів, а також з огляду на зазначену Банком у листах загрозу щодо обов*язку позивача одночасно погасити усі платежі, районний суд обгрунтовано не взяв до уваги твердження Банку про бажання та згоду самого позивача укласти додаткову угоду. Крім того, пункт 2.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. №168 вимагає від банків інформувати позичальника про можливі зміни умов кредитного договору перед його укладенням. А п.3.5 зазначеної постанови дозволяє банку змінювати процентну ставку лише в разі настання події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, та за умови, що така подія не залежить від волі сторін договору. Наведене, а також та обставина, що незабаром після укладення додаткової угоди відбулося значне підвищення курсу доллара до гривні, - свідчить про невиконання Банком вимог зазначених Правил, а також порушення умов ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо справедливості умов договору. Про це свідчать також багато- численні звернення позивача, починаючи з січня 2009року, з листами до Банку з проханням про розірвання додаткової угоди. Останні, крім того, є свідченням відсутності порушень з боку позивача вимог закону щодо строків позовної давності, а тому є обґрунтованим невзяття судом до уваги прохання відповідача про застосування строку позовної давності. З врахуванням всього наведеного, райсуд вірно визнав дії відповідача протиправними, визнав недійсною додаткову угоду до договору про іпотечний кредит. Що стосується рішення в частині стягнення з Банку 2 000,00 грн. моральної шкоди, воно повинне бути скасованим, оскільки застосування судом вимог ст.611 ЦК, на підставі якої вирішувалось питання про стягнення шкоди, - не можна вважати вірним з огляду на те, що предметом спору є недійсність договору, а тому прохання про стягнення моральної шкоди у зв*язку з цими вимогами, - не передбачено законом. Новим рішенням такі вимоги слід залишити без задоволення. Доводи апеляційної скарги вивчені та визнані такими, що не дають підстав для скасування або зміни в оскарженій частині рішення, відповіді на них наведені вище. Твердження Банку про законність зміни умов договору за взаємною згодою сторін спростоване встановленими дійсними обставинами справи на підставі доказів. Посилання на обізнаність позивача про валютні ризики не заслуговує на увагу, оскільки встановлено, що він за зазначених вище причин вимушено погодився на валютне кредитування. Рішення у залишеній без змін частині відповідає матеріальному та процесуальному законам.

Outcome: partial