Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 серпня 2018 року відповідачем підписана заява без номера, за умовами якої відповідач мала намір отримати банківські послуги. При підписанні анкети-заяви остання підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг, що укладений між сторонами. Позивач зазначає, що за бажанням відповідача було відкрито кредитний рахунок, встановлено кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримала кредитну картку. Позивач свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 25 грудня 2019 року становить 15252,79 грн, з яких: 10 477,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 10 477,93 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 729,07 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2 843,28 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 500 грн - штраф (фіксована частина) відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг; 702,51 грн - штраф (процентна складова) відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг У зв`язку з вищевикладеним, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 22 серпня 2018 року без номера, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розпорядженням Виконуючого обов`язки керівника апарату Петухової А. О. від 03 лютого 2021 року № 54 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/6328/20, провадження № 2/760/767/21, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В. С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року вказану справу було прийнято до провадження головуючим суддею Ішунніою Л. М. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Однак в матеріалах справи міститься заява, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, та вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомила. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 22 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, тому підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 15). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Як вбачається з анкети-заяви, підписаної відповідачем, вона погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, виконувати їх зобов`язаннями та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. До зазначеної Анкети-заяви банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, банк додав паспорт споживчого кредиту, в якому закріплено, зокрема строк договору, строк кредитування, мета отримання кредиту, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, штрафні санкції тощо, який підписаний відповідачем (а. с. 16-17). Відповідно до розрахунку наданого банком (а. с. 11-14), заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 25 грудня 2019 року становить 15 252,79 грн і складається з: - заборгованості за тілом кредиту - 10 477,93 грн, в т. ч. 10 477,93 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - заборгованості за простроченими відсотками - 729,07 грн ; - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України - 2 843,28 грн; - штрафу (фіксована частина) відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн; - штрафу (процентна складова) відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 702,51 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також - заборгованість за простроченими відсоткам, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг. У Анкеті-заяві позичальника від 22 серпня 2018 року процентна ставка не зазначена. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» розуміла [PERSON] , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву. Як вбачається з анкети-заяви, підписаної відповідачем, вона погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, виконувати їх зобов`язання та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Проте, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді нарахування відсотків та штрафів. Отже надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, підписаний відповідачем 22 серпня 2018 року Паспорт споживчого кредиту, який долучений позивачем до позовної заяви, не може свідчити про ознайомлення відповідача з умовами кредитування, оскільки зазначені у ньому процентна ставка та інші штрафні санкції за порушення умов договору застосовуються до типу кредитного продукту: «Універсальна» та «Універсальна голд», в той час як АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження того, яку саме кредитну картку (тип кредитного продукту) було отримано відповідачем, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, банк нараховував відсотки за прострочення повернення коштів на підставі статті 625 ЦК України, з розрахунку 86,4%, проте вказаний розмір відсотків не був узгоджений сторонами та позивачем, до справи не долучено жодних доказів обізнаності відповідача [PERSON] про застосування такого розміру відсотків, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів. Ураховуючи викладене та на підставі наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «КБ «Приватбанк» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг. Що стосується стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, паспорт споживчого кредиту, підписаний позивачем, витяг з тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку за період з 22 серпня 2018 року по 01 березня 2020 року, а також довідку про видачу відповідачу кредитної картки із зазначенням її номеру та строку дії. Як вбачається із виписки про рух коштів відповідач користувалася наданими кредитними коштами. При цьому частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з пунктом 62 положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду по справі № 205/4176/18 від 11 листопада 2020 року. За вказаних обставин, а також ураховуючи те, що відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростувала, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 1 450,38 грн. Враховуючи наведене, на підставі статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 липня 2018 року № 75, статей 509, 525, 526, 530, 536, 625, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, та

Outcome: partial