Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї 14799,82 грн. кредитної заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.10.2014р. з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала заяву б/н, підтвердивши свою згоду на те, що цей документ разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, становлять між нею та банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі вказаного договору відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та який у подальшому збільшено до 3000,00 грн., та надано у користування кредитну картку, цим самим виконавши в повному обсязі свої зобов`язання за договором. Однак відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту не виконує, станом на 04.10.2020р. виникла кредитна заборгованість в розмірі 14799,82 грн., що включає: 4390,41 грн. - борг за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - борг за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - борг за простроченими відсотками; 1534,00 грн. - борг за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 8875,41 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, яку банк просить стягнути на свою користь. Позивач в судове засідання представника не направив, надіславши на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач був повідомлений про день та час розгляду справи за допомогою розміщення оголошення на веб-порталі судової влади, проте в судове засідання не з`явився, із заявами до суду не звертався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що згідно умов договору про надання банківських послуг (анкета-заява клієнта про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяги з Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»), укладеного 11 жовтня 2014 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , банк надав відповідачу кредит на картковий рахунок (термін дії картки до 01/22) у вигляді встановленого кредитного ліміту, який було збільшено до 3000,00 грн., базовою процентною ставкою за користування кредитними коштами 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач повинен був щомісячно погашати кредит, проценти за його користуванням та комісії згідно тарифів банку. Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, то з огляду на їх неоспорювання відповідачем та приписи ст.207, 634, 639, 642 ЦК України письмова форма даного правочину дотримана. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] свої договірні зобов`язання виконувала неналежним чином, тіло кредиту, проценти за користування кредитними ресурсами та комісійні платежі у відповідності до умов договору нею сплачувалися нерегулярно (згідно розрахунку заборгованості останній платіж внесено 09.05.2018р.), в зв`язку з чим їй установою банку нараховувалися штрафні санкції. Заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 04.10.2020р. складає 14799,82 грн., що включає: 4390,41 грн. - борг за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - борг за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - борг за простроченими відсотками; 1534,00 грн. - борг за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 8875,41 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії, що підтверджується наявними в справі банківськими розрахунково-платіжними документами, які є належними та допустимими доказами по справі, та не оспорюються відповідачем. Згідно з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 справа № 911/3685/17 та від 04.06.2020 справа № 640/18354/14-ц до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. [PERSON] всупереч положенням ст.ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог установи банку, а відсутність у неї коштів не може бути підставою для звільнення її від погашення кредитної заборгованості. Водночас, ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, приписи ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства (справедливість, добросовісність, розумність) та ч.4 ст.12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за\~ умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст.549 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість [PERSON] становить: 4390,41 грн. - борг за простроченим тілом кредитом, 0,00 грн. - борг за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - борг за простроченими відсотками, а разом\~ 4390,41\~грн,\~що слід\~вважати збитками\~установи банку.Водночас нарахована АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на вказану суму пеня складає 8875,41 грн., що в 2,02 рази перевищує розмір збитків банківської установи і є явно неспіврозмірною. В даному випадку неустойка (пеня) перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача кредитних послуг та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Тому,\~розмір пені\~за прострочення\~ [PERSON] \~кредитних зобов`язань\~суд вважає\~за необхідне\~зменшити до\~4390,41 грн., як суми збитків, фактично завданих банку. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року по справі №6-100цс14, й підстав відступати від неї не вбачається. Також, суд враховує, що договірні відносини між сторонами розпочалися у 2014 році та продовжувалися до 2020 року (термін дії останньої кредитної картки до 01/22 року). В той же час, матеріали справи не містять жодних доказів про те, що банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту до подання даного позову. Отже, подання позову 16.11.2020 року розцінюється судом як зміна умов основного зобов`язання щодо строку дії договору і саме з цієї дати у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Згідно з розрахунком позивача (а.с.9-18), проценти за користування кредитом, згідно із ст.625 ЦК України, нараховані за період з 11.10.2014р. по 04.10.2020р., тобто ще до виникнення у позивача права на отримання відповідних сум, тому суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог банку в частині стягнення процентів та відсутність підстав для їх задоволення. Щодо судових витрат. У частині першій статті 141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги на загальну суму 14799,82 грн. задоволені судом на 29,67% (4390,41х100:14799,82=29,67), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 623,66 грн. ( 2102х29,67:100=623,66). На підставі викладеного,

Outcome: partial