Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

В березні 2015 р. [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення боргу за договором позики. З урахуванням уточнень, зазначила, що 06.08.2013 р. відповідач отримала у позику грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, що на момент подачі позову за офіційним курсом долара США до гривні еквівалентно 555 262,40 грн., які відповідач зобов'язалася повернути у строк до 10.09.2013 р., що підтверджується розпискою, наданою відповідачем, яка засвідчує факт передання відповідачеві позики. Однак, у вищевказаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобов'язань позику у повному розмірі не повернула. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості, відповідач сплатила станом на день подання позову лише 900 доларів США та 43 796 грн., що станом на день звернення з позовом за офіційним курсом гривні до долара США становить 1 577 доларів США 49 центів. Крім того, відповідачем було сплачено ще 4 998 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 15 253 долари США, що за курсом НБУ станом на 02.03.2015 р. складає 409 673 грн. 53 коп. Оскільки відповідач прострочила виконання свого зобов'язання щодо повернення позивачу суми коштів, просила також стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 8 630 грн. 02 коп., у зв'язку з чим, позивач звернулася за захистом порушеного права до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що відповідач визнає суму боргу у розмірі 104 000 грн., надала письмові заперечення проти позову (а.с. 65-67) Суд, заслухавши учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 06.08.2013 р. відповідач отримала у позику грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, що на момент подачі позову за офіційним курсом долара США до гривні еквівалентно 555 262 грн. 40 коп., які відповідач зобов'язалася повернути у строк до 10.09.2013 р., що підтверджується розпискою, наданою відповідачем, яка засвідчує факт передання відповідачеві позики (а.с. 17-18). Відповідач сплатила 900 доларів США (а.с. 5-16) та 48 794 грн., що за курсом НБУ становить 3 846 доларів США 75 центів(а.с. 63-64). Відповідач у визначений строк, не виконала взяті на себе зобов'язання, від виконання своїх зобов'язань ухиляється. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до норм ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, на основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 15 253 долари США 53 центи, що за курсом НБУ еквівалентно до гривні 409 681 грн. 05 коп., а також 3 % річних у розмірі 8 801 грн. 90 коп. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були, дійсність виданої відповідачем розписки не заперечувалась. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 3 654 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved