Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що відповідач, внаслідок невиконання умов кредитного договору без номера від 23.03.2011 має заборгованість перед позивачем на загальну суму 122871,52 грн, яку просять стягнути. Крім того позивач просить стягнути на його користь з відповідача 2102,00 грн сплаченого судового збору. Ухвалою судді від 29.04.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник Банку не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що банком нараховано досить велику суму боргу з якою він не погоджується. Свою позицію мотивує тим, що він частково погашав кредит, а тому вважає безпідставним таке нарахування заборгованості. Як вбачається із матеріалів справи, 07.07.2020, представником відповідача, адвокатом Малофєєвим А.І. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю та застосувати позовну давність у справі. В обґрунтування своєї позиції, адвокат вказує, що позивачем не надано до суду належних доказів у підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Також сторона відповідача вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач був ознайомлений саме із наданою позивачем, редакцією витягу з Тарифів та Умов, та які були чинними на час укладення договору, а саме 23.03.2011. 04.08.2020 від позивача АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла відповідь на відзив згідно якої вбачається, що Банк повністю заперечує обставини на які посилається представник відповідача, адвокат Малофєєв А.І. у відзиві на позовну заяву. Позивач зазначає, що відповідач повністю ознайомлений із умовами кредитування, що підтверджується анкетою-заявою від 23.03.2011, Стосовно отримання відповідачем кредитних коштів та карток позивач вказує на наявність у матеріалах справи виписки з банківського рахунку, яка свідчить про наявність заборгованості [PERSON] та довідки про отримання кредитних карток. Крім того Банк вважає, що у даній справі позивачем надано докази про ознайомлення відповідача саме із Умовами та правилами надання банківських послуг, які були чинними на момент укладення договору. Позивач вважає правомірним нарахування неустойки відповідачу посилаючись на те, що сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили сплату пені та штрафу. Також позивач стверджує, що строк дії Договору не закінчився, оскільки пролонгується на кожні 12 місяців, а строк позовної давності не пропущений. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Згідно із частинами першою, другою та п`ятою ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 207, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди . Так, судом встановлено, що 23.03.2011 року [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, підписав заяву-анкету без номера про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та отримання зарплатної картки та кредитної картки «Універсальна», а також погодився із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він із ними ознайомлений та згоден (а.с.35). Як вбачається із довідки наданої позивачем, Банком було видано [PERSON] кредитні картки № [NUMBER] зі строком дії до 11/14; № [NUMBER] зі строком дії до 03/19 та № [NUMBER] зі строком дії до 05/20 (а.с.34). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на [PERSON] , вбачається, що останньому було збільшено кредитний ліміт до 39000,00 грн (а.с.33). Як стверджує позивач, внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань по вищезазначеному договору, станом на 22.03.2020 утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму - 122871,52 грн (а.с.24 ), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20,00 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 73338,22 грн; заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст.625 - 24542,19 грн; заборгованість за пенею - 18643,89 грн; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 5827,22 грн. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідност. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Матеріалами справи доводиться та не заперечується відповідачем [PERSON] укладення між ним та банком кредитного договору без номера від 23.03.2011 року. Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що сторони дійсно перебувають у договірних правовідносинах. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір,в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, включно із простроченим, пеню та штрафи (фіксована частина та процентна складова), а також відсотки нараховані в порядку ст..625 ЦК України. Як на підставу своїх позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на витяги із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», доданих до позовної заяви. Згідно витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. (а.с.37-62). Такі докази не є належними та допустимими у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови і правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», розумів [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. При цьому, суд приймає до уваги, що, по-перше, анкета-заява містить виключно персональні дані особи позичальника та не містить чітко визначених умов кредитування. По-друге, Умови і правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не є складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. По-третє, роздруківка із сайту повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, а тому не є належним доказом, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11.03.2015. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Таким чином на підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 18643,89 грн та штрафів в сумі 6327,22 грн. Разом із цим, суд приймає до уваги, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження таких умов договору, АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Реалізуючи таке право банком заявлено до стягнення вимоги щодо заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20,00 грн. та 73338,22 грн. простроченим тілом кредиту. Відповідно до вимог статей 12,13,81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, банком, окрім розрахунку такої заборгованості (а.с.24), надано виписки по картковому рахунку (а.с.25-32), з яких убачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив факт користування кредитними коштами та часткове їх погашення. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, у сукупності із розрахунком, є доказом отримання позичальником кредитних коштів та їх фактичного використання на суму 73358,22 грн, а тому стягненню з відповідача на користь банку підлягає вказана сума фактично отриманих кредитних коштів, розмір якої відповідачем не спростовано. У іншій частині вимоги позову задоволенню не підлягають, за їх безпідставністю, оскільки ґрунтуються на Умовах і правилах надання банківських послуг ПриватБанк, які не є складовою кредитного договору №б/н від 23.03.2011. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право нарахування банком 3 % річних від простроченої суми не заперечується судом. Проте, відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним вимогам позивачем не надано розрахунку 3 % річних, який би містив відомості про розмір простроченої суми, на яку нараховуються проценти, а також період, за який ці проценти нараховані. Банком надано розрахунок про нарахування 84 % річних на суму заборгованості, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка не визначає іншого, а ніж 3 % річних, розміру процентів від простроченої суми. Відомості про те, що сторонами погоджувався розмір відсоткової ставки за прострочення погашення кредиту у розмірі 84 % у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд не в праві перебирати на себе функцію подання доказів та здійснення нарахування заборгованості за кредитним договором, у тому числі в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд уповноважений перевірити обґрунтованість та законність вимог позивача, проте не здійснювати формулювання таких вимог. Таким чином, банком не надано до суду належного розрахунку заборгованості відповідача по процентам, нарахованим за ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Про наявність будь-яких перешкод для подачі доказів АТ КБ «ПриватБанк» не заявлялось. Наявність таких перешкод не вбачається і з наявних матеріалів справи. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення процентів по кредиту нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, за недоведеністю. Стосовно посилання відповідача на ту обставину, що строк позовної давності по даному договору сплив, оскільки строк дії картки закінчився в листопаді 2014 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки, яка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк пере випущеної картки до останнього дня 05.2020. Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 21.04.2020 - до спливу строку позовної давності. За таких обставин, стягненню підлягає виключно доведена позивачем заборгованість за тілом кредиту в сумі 73358,22 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн, оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому стягненню з відповідача підлягає 1261,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial