Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

В березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права користування квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] та зобов'язання відповідача укласти договір найму житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що його матір отримала в користування зазначену квартиру 28 грудня 1972 року на підставі ордеру № 275. В зазначеній квартирі були зареєстровані [PERSON], матір , він та двоє його братів - [PERSON] та [PERSON]. Матір [PERSON] померла [INFO]. Після смерті матері в квартирі проживав він та брат [PERSON]. В 2002 році він знявся з реєстрації із зазначеної квартири та став проживати в квартирі цивільної дружини. З червня 2006 року став проживати в зазначеній квартирі з братом. Після смерті матері договір найму квартири було укладено з братом [PERSON] З братом вони вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті він залишився проживати в зазначеній квартирі. При зверненні до ММКП «Житлове господарство» з приводу укладення договору найму йому було відмовлено, оскільки він проживав в квартирі без реєстрації. Просить суд визнати його право на користування зазначеною квартирою та зобов'язати відповідача укласти договір найму житлового приміщення. Представник відповідача позов не визнала в повному обсязі, просила відмовити, посилаючись на те, що позивач проживає без реєстрації в зазначеній квартирі, тому втратив право на користування зазначеною квартирою. В подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши докази, наданні позивачем, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно ордеру № 275 від 28.12.1972 року [PERSON] з дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] вселена до квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Житлово-комунального відділу МГЗК № 3 від 4.10.1994 року основний квартиронаймач [PERSON] померла [INFO], в квартирі зареєстровані [PERSON], брат [PERSON], брат [PERSON]. В подальшому особовий рахунок відкрито на [PERSON]. [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] без реєстрації з серпня 2006 року по теперішній час, що підтверджується актом від 19 січня 2015 року , затвердженим Директором ОСББ «Київська 182». Факт проживання позивача разом з [PERSON] з серпня 2006 року за адресою [ADDRESS], підтверджено також показами свідків [PERSON], [PERSON], які суду показали, що проживають по сусідству з сім'єю [PERSON], після смерті матері в квартирі проживали [PERSON] та [PERSON], приблизно з 2001 році [PERSON] проживав в цивільному шлюбі з жінкою, з 2006 року повернувся до квартири та проживає в ній до теперішнього часу, [PERSON] помер на момент смерті проживав позивач, за весь час ніякі компетентні органи не ставили питання, що [PERSON] проживає неправомірно. Свідок [PERSON] суду показала, що є двоюрідною сестрою братів [PERSON], після смерті матері [PERSON] в квартирі проживали [PERSON] , який був в ній зареєстрований, та [PERSON] , який проживав без реєстрації, вони вели спільне господарство, [PERSON] часто хворів, тому не було вирішено питання щодо реєстрації [PERSON] в квартирі. Свідок [PERSON] суду показав, що в квартирі проживали матір та він з братами, після смерті матері в квартирі залишились проживати брати [PERSON] та [PERSON], вели спільне господарство, за життя [PERSON] не було вирішено питання реєстрації [PERSON] в квартирі, оскільки [PERSON] останній час часто хворів. Позивач проживав у вказаній квартирі зі згоди свого рідного брата, основного квартиронаймача, та який не заперечував проти його вселення у квартиру. Крім [PERSON] в квартирі ніхто не проживав та не був зареєстрований. [PERSON], згідно рішенню Марганецького міського суду від 22.05.2007 року, визнаний за останнім місцем реєстрації в м.Марганець, вул.Київська 180/19, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 64 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщення. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.07.1985 року №2, зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім'ї наймача ( власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому. Тому позовні вимоги в частині визнання права на користування квартирою підлягають задоволенню. Звернення із вимогою щодо зобов'язання відповідача укласти договір найму є передчасною, оскільки позивач не звертався з приводу цього до відповідача, тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Outcome: partial