Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 03 квітня 2014 року між позивачем і [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківський послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. Позивач зазначив, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Натомість відповідач свої обов`язки за вказаним договором не виконала, в зв`язку з чим, станом на 10 грудня 2019 року загальна сума її заборгованості за кредитним договором складає 13 067 грн. 12 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 659 грн. 02 коп., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у сумі 110 грн. 76 коп., пені у сумі 11 198 грн. 91 коп., штрафу (фіксованої частини) у сумі 500 грн. та штрафу (процентної складової) у сумі 598 грн. 43 коп. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за вищенаведеним кредитним договором у сумі 13 67 грн. 12 коп. та судовий збір у сумі 2 102 грн. Представник позивача Гребенюк О.С., що діє на підставі довіреності № 367-К-Н-О від 31 січня 2019 року, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на заявлених позовних вимогах, просив суд їх задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом відправлення її поштою повідомлення про виклик до суду за її зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 03 квітня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», яке на підставі наказу Міністерства фінансів України «Про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» № 519 від 21 травня 2018 року змінило тип банку з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, а назву з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк», і відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З розрахунків заборгованості за договором № б/н від 03 квітня 2014 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , вбачається, що станом на 10 грудня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту становить 659 грн. 02 коп. Таким чином, вимоги позивача АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 659 грн. 02 коп. в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Що стосується вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, то суд виходить при їх вирішенні виходить з такого. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. В той же час, з розрахунків заборгованості за договором № б/н від 03 квітня 2014 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , вбачається, що станом на 10 грудня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками за користування кредитом, нарахованими в межах строку кредитування, відсутня. Разом з тим, у висновку Верховного Суду, викладеному у пункті 91 постанови, ухваленої 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто формулювання статті 625 ЦК України щодо тісного зв`язку між нарахуванням процентів та застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, адже за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наведене дає підстави для висновку, що проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, що у свою чергу узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах по справах № 6-49цс12 від 06 червня 2012 року, № 6-38цс11 від 24 жовтня 2011 року та № 6-42цс11 від 17 жовтня 2011 року. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03 квітня 2014 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , з якого слідує, що станом на 10 грудня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, складає 110 грн. 76 коп., суд доходить висновку, що і в цій частині вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про сплату відповідачем заборгованості за пенею у сумі 11 198 грн. 91 коп., штрафу у сумі 500 грн. та штрафу у сумі 598 грн. 43 коп., то суд в цій частині керується наступним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно з вимогами ст. 2 вказаного Закону України на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На час розгляду справи в суді Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнятий. Так, з листа Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради № 22-15/606від 05 лютого 2020 року, надісланого на запит суду, слідує, що, починаючи з 13 лютого 2008 року зареєстрованим та постійним місцем проживання відповідача є місто Слов`янськ Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року. З розрахунків заборгованості за договором № б/н від 03 квітня 2014 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] , вбачається, що станом на 14 квітня 2014 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» за пенею відсутня. Відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» штрафи стягненню з відповідача не підлягають також. Таким чином, в цій частині позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 659 грн. 02 коп. та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у сумі 110 грн. 76 коп. Отже сума задоволених позовних вимог становить 5,9% (769,78 грн. * 100% /13 067,12 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 124 грн. 02 коп. (2 102 грн. * 5,9% / 100%). Таким чином зі [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню: заборгованість за тілом кредиту у сумі 659 грн. 02 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у сумі 110 грн. 76 коп., а також судовий збір у сумі 124 грн. 02 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial