Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Великобагачанського району Полтавської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що після смерті його матері [PERSON], яка проживала в [INFO] та померла 05 березня 2012 року, відкрилася спадщина. Позивач звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом булу йому відмовлено у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вважав, що з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, посилався на незнання того, що його син не подав заяви про прийняття спадщини, що не дозволило йому вчасно звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою. Просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини один місяць. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити на підставі обставини, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] сільська рада Великобагачанського району Полтавської області проти заявленого позову не заперечував, надіслав до суду листа, за змістом якого справу просив розглядати у відсутність його представника (а.с. 38). Треті особи по справі, які не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], подали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 березня 2012 року в селі Михайлівка Великобагачанського району Полтавської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 18), внаслідок чого згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. Із довідки, виданої виконкомом Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 8) вбачається, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO]. Спадкова справа на майно померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується довідкою із спадкового реєстру (а.с. 55). 03 лютого 2016 року позивач по справі [PERSON] звернувся до Великобагачанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 05 березня 2012 року його матері [PERSON], але отримав відмову, викладену в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 24), у звязку з відсутністю факту прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч.1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці причини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому виходить з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позивач ні в своїй позовній заяві, ні в судовому засіданні не навів і не надав суду будь-яких доказів в підтвердження існування обєктивних причин, які б були повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подання ним заяви про прийняття спадщини в строки, передбачені ст. 1270 ЦК України. Тому у задоволенні позову суд вважає необхідним відмовити. При цьому суд також бере до уваги те, що позивач в своїх пояснення в судовому засіданні зазначав, що з часу відкриття спадщини проживав в [INFO] та знав про смерть своєї матері, а не падав позовної заяви тільки тому, що вважав, що її подав його син, а також те, що з часу відкриття спадщини до часу звернення позивача в нотаріальну контору та до суду сплинуло більше 4 років. За таких обставин суд вважає необхідним повністю відмовити [PERSON] в задоволенні його позову.

Outcome: dismissed