Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в якому вказувала, що з 12 жовтня 2013 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. [PERSON] є працездатною особою, працює та отримує дохід, проте в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Виходячи з того, що відповідач має змогу та зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина, а тому позивачка просила суд стягувати з нього на свою користь кошти (аліменти) в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 березня 2016 року і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала у повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач надає щомісячну допомогу на утримання сина, однак розмір цієї допомоги є недостатнім. В той же час пояснила, що вона отримує щомісячний прибуток у вигляді соціальної допомоги на утримання дитини, інших доходів не має. Син [PERSON] має задовільний стан здоров'я. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив про стягнення аліментів у меншому розмірі, ніж просить позивачка. При цьому пояснив, що він має задовільний стан здоров'я, є працездатною особою, працює, отримує щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати, інших осіб на утриманні не має, в тому числі аліменти на користь інших осіб не сплачує, в той же час в добровільному порядку надає допомогу на утримання сина. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. Між сторонами виник спір з приводу порядку матеріального утримання сина та розміру такого утримання. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу їх батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача, а також те, що він аліменти на користь інших осіб не сплачує, інших осіб не утримує, суд дійшов висновку, що відповідач може щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина у звичайному розмірі - 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Стягнення аліментів починається з дати подачі позову до суду та припиняється з досягненням дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь бюджету 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved