Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Бобринецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів в сумі 4290 грн. 37 коп. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач з 01.09.2006 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком. 15.09.2010 року відповідач звернулась до управлінні Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», так як продовжувала працювати. На підставі довідки про страховий стаж та заробітну плату відділу персоніфікованого обліку форми ОК-5 за 2008-2010 роки відповідачу було проведено перерахунок пенсії, але під час проведення документальної перевірки даних електронних реєстрів та пенсійних справ, було виявлено переплату пенсії відповідача на суму 4290 грн. 37 коп., оскільки у вказаній довідці ОК-5 у подвійному розмірі зазначено розмір нарахованої відповідачу заробітної плати за 2008 рік, що виникло внаслідок подання страхувальником недостовірних індивідуальних відомостей про застраховану особу. 16.01.2016 року на адресу відповідача управлінням Пенсійного фонду направлено лист-повідомлення про виявлення переплати пенсії з проханням повернути кошти на рахунок управління, однак відповідач не повернула суму переплати добровільно у звязку з чим позивач просить стягнути кошти в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні пояснивши, що з 2006 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та продовжувала працювати до 2016 року у звязку з чим їй здійснювався перерахунок пенсії через додатковий стаж та заробітну плату. Посилається на відсутність її вини у переплаті пенсії, оскільки приймання звітних документів та перевірка їх змісту щодо сплати страхових внесків та відомостей про заробітну плату це обовязок відповідальних осіб Пенсійного фонду України, та не повинна нести відповідальність за неналежне виконання посадовими особами Пенсійного фонду своїх обовязків. Також просить застосувати до правовідносин строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши докази у їх сукупності вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі з 01.09.2006 року та отримує пенсію за віком. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1055 «[PERSON] питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі реорганізовано в Бобринецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області шляхом злиття, що також підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.7-8). 15 вересня 2010 року [PERSON] звернулась до управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі із заявою про перерахунок пенсії у звязку із збільшенням її трудового стажу та заробітку (а.с.12). 16 вересня 2010 року начальником відділу персоніфікованого обліку управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі [PERSON] сформовано на паперовому носії індивідуальні відомості про застраховану особу відносно [PERSON], номер облікової картки [NUMBER], з реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5 за звітні 2008-2010 роки, з якої вбачається, що загальний розмір заробітку за 2008 рік склав 39466,48 грн. (а.с.11). На підставі розпорядження 122427 від 20.09.2010 року управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі з урахуванням відомостей довідки ОК-5 від 16.09.2010 року, відповідачу проведено перерахунок пенсії, яка була призначена у сумі 1139,40 грн. (а.с.13). При цьому, співставляючи копію довідки про розрахунок заробітної плати відповідача за новою формулою від 15.09.2010 року згідно якої загальний розмір заробітку за 2008 рік склав 23761,62 грн. (а.с.17-20) та інформації за формою ОК-5 від 16.09.2010 року встановлено, що позивач при перерахунку пенсії врахував заробітну плату відповідача за 2008 рік з урахуванням подвоєння. Як вбачається із копії акту №1 документальної перевірки даних електронних реєстрів та пенсійних справ від 12.11.2015 року з додатками та довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, позивачем виявлено переплату пенсій на загальну суму 11930,60 грн., в тому числі й відповідачу [PERSON] за період з вересня 2010 року по грудень 2015 року в сумі 4290,37 грн. (а.с.80-88).\~\~\~\~ Так, відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Отже, прийняття стягнення з пенсіонера суми надмірно виплаченої пенсії можливо лише за наявності встановленого, на підставі достовірних відомостей зловживання з боку пенсіонера. Проте позов не містить викладу фактів зловживання з боку позивачки та відповідних їм доказам чи посилання на будь-який правовий акт, яким встановлені такі зловживання з боку пенсіонера, що призвели до переплати пенсії. Частиною 1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4. Згідно п. 3 цього Порядку, повернення коштів проводиться відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо. Відповідно до п.3 Розділу І Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 р. за № 785/25562, Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, та саме він відповідно до п.2 розділу ІІІ вказаного Положення надає страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5. З доводів позивача слідує, що саме недостовірна інформація про заробітну плату відповідача за 2008 рік, яка зазначена у подвійному розмірі у довідці ОК-5 від 16.09.2010 року, стала причиною переплати [PERSON] пенсії в сумі 4290,37 грн., але жодних обставин, які б свідчили про зловживання при цьому з боку відповідача або подання нею недостовірних даних чи про будь-яку іншу форму її недобросовісності представником управління Пенсійного фонду України не вказано та не встановлено в судовому засіданні, оскільки вона особисто не подавала до позивача довідку за формою ОК-5 із завищеним розміром заробітної плати за 2008 рік та не брала участі у її формуванні. Крім того, на час проведення перерахунку пенсії в пенсійній справі містилась довідка про заробітну плату відповідача від 15.09.2010 року, яка не містила відомостей про подвоєння заробітної плати за 2008 рік, що не виключає вину саме відповідальної особи Пенсійного фонду, тобто спеціаліста територіального органу Пенсійного фонду, що здійснює приймання, введення та обробку звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку відомостей. Таким чином, відсутні докази зловживань з боку відповідача, як пенсіонера, що відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії. За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведених норм свідчить про те, що пенсіонер зобов'язаний повернути надміру сплачену суму пенсії лише у разі встановлення недобросовісності з його боку і наявності рахункової помилки з боку Пенсійного Фонду України (територіального органу). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року по справі №\~6-151\~цс\~13 та від 02.07.2014 року по справі № 6-91цс14, що в силу ст. 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню судом. Як вище зазначалося недобросовісності з боку набувача немає, при цьому позивачем також не надано також доказів, що ним було допущено саме рахункову помилку у нарахуванні пенсії. Поняття «рахункова помилка» в чинному законодавстві не визначено. Проте, в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняття лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. З матеріалів справи слідує, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов'язаною з неналежним виконанням обов'язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, а також здійснення контрольних функцій. До таких помилок допущених посадовими особами відносяться також помилки при нарахуванні пенсії пов'язані з неправильним застосуванням службовими особами нормативних актів, якими регулюються обчислення та нарахування пенсії для певних категорій пенсіонерів. Отже, переплата по пенсії нараховувалась [PERSON] саме через неналежне виконання обов'язків службовими особами управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі, що жодним чином не може розцінюватись як рахункова помилка. Також не встановлено в судовому засіданні належними та допустимими доказами й вини страхувальника Відділу освіти Бобринецької РДА, тобто факту подання ним позивачу недостовірних індивідуальних відомостей про заробітну плату за 2008 рік застрахованої особи [PERSON], оскільки відсутні відповідні акти, протоколи та постанови про адміністративне правопорушення посадових осіб страхувальника, що є обовязковим при виявленні цих порушень у відповідності до п.1.5 Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей\~про застраховану особу, що використовуються\~\~в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.06.2004 року №7-6. Таким чином, суд дійшов висновку, що без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань та подання страхувальником недостовірних відомостей, наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» або ж ст.1215 ЦК України, а тому з урахуванням встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.357 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач міг довідатися про порушення свої прав ще на час проведення перерахунку пенсії відповідача, оскільки в матеріалах справи містилася довідка про правильний розмір заробітної плати відповідача від 15.09.2010 року (а.с.17-20), однак, відмова у позові за пропуском строку позовної давності можлива тоді, коли порушене право підлягає захисту, але пропущено строк позовної давності і підстави для його поновлення відсутні. У випадку безпідставності позовних вимог, суд відмовляє саме з цих підстав, а не з підстав пропуску строку позовної давності. Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки заявлена з порушенням встановленого порядку, поданий позов є безпідставним, а порушення прав позивача з вказаних в позові підстав не доведено. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні. У відповідності до ч.4 ст.88 ЦПК України судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного, статті 1212, 1215 ЦК України, статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та

Outcome: dismissed