Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

В березні 2017 року Дергачівська місцева прокуратура Харківської області звернулась у суд в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до [PERSON] про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки. На обґрунтування вимог позивач вказав, що відповідач є власницею земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована по вул. Західній, 15 в с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 461503. В державному акті зазначено, що підставою для його видачі є рішення ХХУ1 сесії У скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року. Посилаючись на те, що рішення ХХУ1 сесії У скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року не приймалось, воно є підробленим, просив визнати недійсним та скасувати Державний акт серії ЯЖ № 461503 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована по вул. Західній, 15 в с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, виданий на імя [PERSON]Б, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010869300598; зобовязати [PERSON] повернути вказану земельну ділянку на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Відповідач в особі свого представника [PERSON] позов не визнала, посилаючись на його безпідставність. В заяві просила застосувати строк позовної давності. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 01 червня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасувано Державний акт серії ЯЖ № 461503 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована по вул. Західній, 15 в с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, виданий на імя [PERSON]Б, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010869300598. [PERSON] зобовязана повернути земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована по вул. Західній, 15 в с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] представник [PERSON], посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийнятті рішення органів місцевого самоврядування та мали змогу з 2008 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності ставити питання про оскарження рішень органу місцевого самоврядування; судом не враховано практику Європейського суду з прав людини (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083, 22095/93 у справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства»). Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що факт підробки селищним головою [PERSON] рішень сесії, у тому числі рішення ХХУ1 сесії У скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року, на підставі якого [PERSON] видано державний акт, встановлений судовими рішеннями Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року, тому строк позовної давності не пропущено. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи; неправильно застосував норми матеріального права. Спірною є земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована по вул. Західній, 15 в с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області. Власником цієї ділянки є [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 461503. В державному акті зазначено, що підставою для його видачі є рішення ХХУ1 сесії У скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року (а. с. 7). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Частиною 2 статті 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріали справи свідчать, що рішення ХХУ1 сесії У скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року не приймалось. Виготовив, підписав та завірив гербовою печаткою Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, а також видав підроблене рішення про надання відповідачу дозволу на розробку технічної документації землеустрою по встановленню меж земельної ділянки на місцевості та виготовлення документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства [PERSON], який перебував на той час на посаді голови Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. За скоєння злочину, передбаченого частиною 2 статті 366 КК України, [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності. Постановою Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 366 КК України, на підставі пункту «е» статті 1 Закону України від 08 липня 2011 року «Про амністію». Дана постанова набрала законної сили. Відповідачем по справі заявлено про застосування позовної давності. Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звернутися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яку його порушила. Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та частиною 2 статті 45 ЦК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини 2 статі 45 ЦК Украйни). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених правових норм дає підстави для виноску про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-178цс15, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Дергачівською місцевою прокуратурою в березні 2017 року предявлено позов в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. При цьому позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права в ході розслідування кримінальної справи у 2008 році, оскільки зазначена кримінальна справа у 2008 році була порушена прокуратурою за фактом службового підроблення державних актів на право власності на земельні ділянки в межах Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Також в ході розслідування слідство запитувало від Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області необхідні документи та інформацію,були допитані колишні та чинні на той час керівники цього органу місцевого самоврядування Доказів поважності пропуску строку позовної давності матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. З огляду на це,підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові у звязку з пропуском строку позовної давності. За правилами частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Витрати [PERSON] по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 3\~640 грн. 33 коп. документально підтверджено квитанцією № 63_12 від 16 червня 2017 року (а. с. 68). Оскільки позов задоволенню не підлягає, сума витрат по сплаті судового збору в розмірі 3\~640 грн. 33 коп. підлягає стягненню з Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на користь [PERSON] з підстав, передбачених частиною 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved