Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість у вигляді суми боргу інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі - 5 335 грн. 48 коп., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі - 1 393 гривні, 93 копійки, заборгованість по підвищених відсотках в розмірі 7 192 долари США, 18 центів та 3093,63 грн. судових витрат по справі. Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09 годину 00 хвилин 28 березня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судове засідання подав заяву в якій зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом, просить розгляд справи проводити без участі представника банку. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CL 15140, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі З 800,00 дол. США та зобов`язалася погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2010 року по справі № 2-4191/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] та [PERSON] було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № CL 15140 від 22 січня 2008 року в сумі 33 905 гривень, 96 копійок, сплачений судовий збір в сумі 339,06 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ в сумі 120,00 гривень. 20 вересня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 2-4191/10 було видано виконавчі листи, котрі в подальшому банком було пред`явлено до примусового виконання. Відповідно до постанови Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 04 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4191/10, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 20 вересня 2010 року закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, для стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат за цей період. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Відповідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно умов п. 12.5. Кредитного договору № СL 15140 від 22 січня 2008 року цей договір діє до повного виконання зобов`язань позичальника за договором. Згідно пункту 2.4. Кредитного договору, за користування кредитом понад встановлений строк встановлюється підвищена процентна ставка. Підвищена процентна ставка нараховується на прострочену суму основного боргу, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення. Тобто сторонами у даному кредитному договорі, з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів, допускає нарахування банком процентів за неправомірне користування кредитом - підвищених відсотків. На підставі викладеного, позичальник зобов`язаний сплатити підвищені відсотки за весь період фактичного користування кредитними коштами, в тому числі і до моменту повного виконання рішення суду. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів (постанови ВСУ у справах № 6-1047цс16 від 06.07.2016 р., № 6- 157цс16 від 25.05.2016 р., № 6-1206цс15 від 23.09.2015 р., № 6-2739цс15 від 21.09.2016 р., № 6-263ІЦСІ5 від 21.09.2016 р., постанови ВС у справах № 199/1029/15-ц від 14.03.2018 р., № 161/12888/15-ц від 01.02.2018 р., № 309/4208/13-ц від 18.01.2018 р.). Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості з відповідача підлягає до стягнення: сума боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 5 335 грн. 48 коп., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі - 1 393 гривні, 93 копійки, заборгованість по підвищених відсотках в розмірі 7 192 долари США, 18 центів та 3093,63 грн. судових витрат по справі, вказаний розрахунок, наданий позивачем, суд визнає правомірним.

Outcome: approved