Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 22.11.2006 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] », був укладений договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 11.10.2020 р. виникла заборгованість в розмірі 38658,07 грн., позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів банку, які не місять підпису клієнта, не є частиною договору; в її заяві від 22.11.2006 р. відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, вважає, що максимальна сума отриманих кредитних коштів не може перевищувати кредитний ліміт, а саме 11000 грн. Позивач відповіді на відзив не подав. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до позовної заяви додав клопотання, в якому вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи, та просить позов задовольнити, а справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується розпискою (а.с. 30), подала заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 22.11.2006 р. між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , яка змінила прізвище на « [PERSON] », укладено кредитний договір (б/н) шляхом підписання заяви (а.с. 14). До заяви позивач додав Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку. 22.11.2006 р. на виконання умов договору відповідачу було видано картку, на яку 28.11.2006 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 1800 грн., який неодноразово змінювався та 31.01.2017 р. був збільшений до 11000 грн. 20.07.2018 р. кредитний ліміт відповідача зменшено до 0 грн. (а.с. 12). Картка декілька разів перевидавалася і останній раз відповідачу видано картку з терміном дії до 09/21 р. (а.с. 13). Позивач, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 34-40). З наданого позивачем розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором (б/н) від 22.11.2006 р. станом на 11.10.2020 р. становить 38658,07 грн. і складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22571,98 грн., заборгованості за процентами за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України 8112,36 грн., пені 7973,73 грн. (а.с. 4-11). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У розглядуваному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг АТ КБ «ПриватБанк» приєднується саме до тих умов, з якими він ознайомлений. З матеріалів справи видно, що позивачем як доказ укладення договору з відповідачем надано заяву та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1,2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). Звертаючись до суду, позивач просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, відсотками за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України та пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.11.2006 р., посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських, як невід`ємні частини договору. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що саме з цим Витягом ознайомилась і погодилась відповідач, підписуючи заяву. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15). У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин наданий позивачем витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019 р. у справі № 342/180/17. Матеріали справи не містять доказів про те, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який знаходиться в матеріалах справи, визнавався відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, вказаний документ не підписаний відповідачем, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22.11.2006 р. За змістом ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони у справі не обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення строків виконання договірних зобов`язань, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову позивача в частині стягнення на його користь з відповідача пені. У позовній заяві і розрахунку позивач вказує, що заборгованість відповідача за поточним тілом кредиту становить 0 грн, і просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 22571,98 грн. Проте, із наданої позивачем довідки про умови кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] і виписки по рахунку видно, що відповідачу 31.01.2017 р. було встановлено на картку кредитний ліміт у максимальному розмірі 11000 грн., який 20.07.2018 р. зменшено до 0 грн. (а.с. 12). З огляду на вказане, не можна погодитися із розміром простроченого тіла кредиту, який позивач просить стягнути з відповідача, оскільки він перевищує розмір основного тіла кредиту зазначеного в довідці про умови кредитування та обслуговування кредитної картки. Доказів того, що кредитний ліміт збільшувався до суму до 22571,98 грн. в даній довідці та в матеріалах справи немає. Не відображений даний факт і у виписці по рахунку. Виходячи з того, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані позивачем на кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами договору, але не повернула їх, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, що нею фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто у розмірі 11000 грн., є підставними і підлягають до задоволення. Відповідачка, заперечуючи проти позову не надала суду доказів про здійснення нею платежів на погашення саме заборгованості за тілом кредиту. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання на підставі ст.\~625\~ЦК України у розмірі 8112,36 грн. Розрахунок вказаної суми проведено за період з 01.10.2019 р. по 01.03.2020 р., тобто за 152 дні, із розрахунку 86,4% річних (а.с. 11). Такі вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, оскільки, виходячи із встановленої судом суми простроченої заборгованості відповідача (11000 грн.), періоду прострочення (152 дні), за який позивач обраховував та просив стягнути три проценти річних на підставі ст. 625 ЦК України, розмір процентів становить 137,42 грн. (11000 грн. / 100% * 3% / 365 * 152 дн. = 137,42 грн.). Отже з відповідача слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту 11000 грн., три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання 137,42 грн. Посилання відповідачки у відзиві на те, що в позові слід відмовити у повному обсязі суд до уваги не бере з підстав зазначених вище, оскільки такі доводи відповідачки спростовані дослідженими судом доказами і цими доказами обґрунтовано необхідність стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту в розмірі - 11000 грн. і три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання 137,42 грн. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (28.81%) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 794,13 грн. (2102 грн. * 28,81 % / 100% = 605,58 грн.). На підставі викладеного, ст. 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054 ЦК України та

Outcome: partial