Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 32588,46 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.06.2014 року між сторонами укладено кредитний договір №GP-6506953, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10396,22 грн, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, не спростовуючи факту укладення кредитного договору та виплату належних сум до 26.12.2014 року, вказавши, що 08.04.2019 року отримав постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення на користь банку заборгованості в сумі 16094,33 грн., яка винесена на підставі виконавчого напису, який оскаржений в судовому порядку та в подальшому скасований. Вказали на закінчення трирічного строку позовної давності 25.01.2018 року, пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, оскільки звернулися до суду з даним позовом 23.07.2019 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до укладеного договору від 25.06.2014 року № GP-6506953 банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в розмірі 5228 грн 80 коп., зі сплатою 3,99 % річних, строк дії договору до 25.06.2018 року, а останній зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитом, повернути кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені графіком платежів. Пунктом 8.1 загальних умов договорів кредитування та ведення рахунків банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту та відповідно сплати процентів. Заборгованість відповідача перед банком станом на 23.07.2019 року за розрахунком позивача складає 32588,46 грн., з яких 4620,07 грн. - заборгованість за кредитом; 338,55 грн. - заборгованість за процентами; 5437,60 грн. - заборгованість за комісією; 22192,24 грн. - штрафні санкції. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не сплачував своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. За таких обставин, суд встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки невиконання грошового зобов`язання призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з боржника у межах строку позовної давності, починаючи із 05 серпня 2016 року (3 роки до дати звернення до суду - 05 серпня 2019 року), і до закінчення дії договору - 25 червня 2018 року. Посилання представника відповідача на звернення до неналежного суду, а саме адресування позову Таращанському районного суду Київської області є неспроможними, оскільки дана технічна описка виправлена позивачем 12.08.2019 року про що свідчить супровідний лист з виправленою позовною заявою, де зазначено Дзержинський районний суд м. Харкова. Вчинення виконавчого напису від 05.03.2019 року, який скасований судовим рішенням від 10.03.2021 року, що стосується заборгованості за кредитним договором від 25.06.2014 року, як обставина на яку посилався представник відповідача, що свідчить про необґрунтованість вимог позивача, суд відхиляє, оскільки даний виконавчий напис скасований судом та виданий за сумою заборгованості за період з 27.02.2018 року по 27.02.2019 року, тобто є відмінним від позовних вимог за даним позовом. Твердження представника відповідача про незгоду з розрахунком суми заборгованості, не укладення договору з позивачем, перевищення суми, що просить банк стягнути, суми кредиту, суд не приймає, оскільки доказів про спростування розрахунку заборгованості, визнання недійсним кредитного договору суду не надано. Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в межах строку позовної давності та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 20847,92 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1229 грн.

Outcome: partial