Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання вселення в житлове приміщення та стягнення моральної шкоди Позивач просив усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зобовязання вселення в житлове приміщення, вселити його у квартиру № 205, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Київська, буд. 36, та зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні цим житлом, стягнути з відповідача судовий збір, стягнути моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовільнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували. Зазначали, що частка позивача у однокімнатній квартирі є незначною, не можливий ні її поділ в натурі між співвласниками, ні виділ частки у спільному майні співвласникам, ні встановлення порядку його користування між співвласниками. Позивач жодного дня не мешкав у спільній квартирі, а також невносив жодних коштів у рахунок плати комунальних послуг. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим номером 1-636 позивачє власником 1/4 частини квартири, розташованої в [ADDRESS]. (а.с.8). Власницею інших 3/4частин даної квартири є відповідач, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30.06.2015 року, посвідчене державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим номером 1-646. (а.с.9). Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні - відмовлено. Повернуто [PERSON] попередньо внесені кошти 19 150,00 грн. та 11 370,08 грн. на депозитний рахунок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області вартості 1/4 частки житлової однокімнатної квартири, розташованої в [ADDRESS]. Судом встановлено, що квартира однокімнатна розмішена на 8 поверсі 9 поверхового будинку, загальна площа квартири - 28,3 кв. м., в тому числі жила площа - 15,1 кв. м., кухня площею - 5,9 кв. м., санвузол - 3,2 кв. м., коридор - 2,8 кв. м., вбудована шафа - 0,4 кв.м., балкон - 0,9 кв.м. (а.с.12-14). Виділ належної [PERSON] 1/4 частки квартири в натурі технічно неможливий. Ринкова вартість квартири на час проведення оціночно-будівельної експертизи № 1864 складає 121 тис. 630 грн., а належної відповідачу частки - 30 тис. 407,40 грн. (а.с.114-127). Відразу після оформлення сторонами права власності на зазначену квартиру, відповідач повідомила, що вона не дасть позивачу користуватися квартирою, вона змінила замки і її не хвилює, що він є співвласником даної квартири. Декілька разів позивач намагався потрапити до своєї квартири, але відповідач кожного разу чинила перешкоди в користуванні частиною квартири. Відповідач в спірній квартирі не проживає, постійно мешкає в м. Александрія Кіровоградської області, без згоди позивачавселила у спільну квартиру сторонніх людей, які не давали позивачу навіть потрапити у квартиру. Позивач звернувся до Ізюмського MB ГУМВС України в Харківській області з заявою, у якій просив зясувати, хто саме мешкає у квартирі, співвласником якої він є, та допомогти потрапити до своєї квартири.Листом № 281/15129 від 16.09.2015 року Ізюмський MBГУМВС України в Харківській області йому повідомив, що зясуватидані питання не було можливим, так як при виїзді за вказаною адресою двері квартири ніхто не відчиняв. (а.с.10). У лютому 2016 року позивач звернувся до Приватного підприємства «Ізюмжитлосервіс» щодо встановлення осіб, які мешкають у зазначеній квартирі. У акті обстеження від 16.02.2016 року ПП «Ізюмжитлосервис» зазначено, що у квартирі знаходиться молода жінка, у квартиру доступу не дали. Зі слів жінки, вона мешкає в даному приміщенні за проханням господарки [PERSON] для того, щоб приглядати за квартирою. Також судом встановлено, що позивач мешкає у будинку своєї матері у домоволодінні, загальною площею 9,8 кв. м., яке розташовано за адресою: Борівський район с. Гаврилівка вул. Гаврилівська, 18, та маєістотні проблеми зі здоров'ям, зокрема у нього захворювання позвоночника,в звязку з чим порушені функції ніг. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином суд вважає, що вказані тривалі дії відповідача порушують права позивача як власника на зазначену квартиру. Згідно ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, дослідивши позовні вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, суд вважає, що дана вимога позивача підлягає частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Судом встановлено, що в результаті створення перешкод відповідачем у користуванні належним позивачу житлом, який маєістотні проблеми зі здоров'ям, зокрема у нього захворювання позвоночника, в звязку з чим мається порушення функції ніг, наразі займається оформленням інвалідності була відповідачем завдана моральна шкода, яка полягала у нервовому стресі, переживаннях за своє майбутнєта як наслідок душевних стражданнях, яких, він зазнав під час того, що і по теперішній час проживає у своєї матері у домоволодінні, загальною площею 9,8 кв.м. та мав звертатися до органів Національної поліції про допомогу. Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4» роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Визначаючи розмір моральної шкоди суд виходить з принципів розумності та справедливості та враховує обставини, викладені вище. Розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд оцінює в сумі 500,00 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, та одночасно суд вважає, що моральна шкода заявлена позивачем потерпілим на суму 10000 грн. є очевидно нерозумною та несправедливою вимогою. Позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial