Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 28.09.2011 року, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір). [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 5000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до п. 2.1.3.3 договору відповідач доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - АТ КБ «ПриватБанк») свої зобов`язання згідно договору виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач скористалася кредитною лінією, проте взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, у зв`язку з чим станом на 30.09.2020 року заборгованість перед банком становить 340666,00 грн, з яких: 4717,55 грн - заборгованість за кредитом; 331960,83 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3987,62 - заборгованість за пенею; 0,00 грн - заборгованість за комісією. Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, то заборгованість до стягнення становить 136044,57 грн, з яких: 4717,55 грн - заборгованість за кредитом; 131327,02 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом з 28.09.2011 року по 31.12.2018 рік. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також 2102 грн сплаченого судового збору. АТ КБ «ПриватБанк» не забезпечили явку представника у судове засідання, звернувшись з клопотанням про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Ухвалою суду від 22.04.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено такі обставини. 28.09.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримала кредитну картку. За укладеним кредитним договором [PERSON] надано кредитні картки: 28.09.2011 року терміном до 04.2015 року; 12.07.2013 року - до 10.2016 року; 12.07.2013 року - до 04.2017 року, 18.03.2014 року - до 12.2017 року, що підтверджується довідкою, наданою банком. Як убачається із даної анкети-заяви, відповідач погодилася з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зі змісту позовної заяви слідує, що при укладенні даного договору сторони також погодили, що позичальник дає згоду щодо встановлення та зміну кредитного ліміту за рішенням та ініціативою банку (п. п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 вказаного договору), на підставі чого банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті - гривні та згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти 12.07.2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 500 грн; 26.07.2013 року збільшив кредитний ліміт до розміру - 5000 грн, 29.07.2014 року - 4720 грн, 16.01.2020 року - кредитний ліміт - 0,00 грн. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 30.09.2020 року заборгованість перед банком становить 340666,00 грн, з яких: 4717,55 грн - заборгованість за кредитом; 331960,83 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3987,62 - заборгованість за пенею; 0,00 грн - заборгованість за комісією. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 136044,57 грн, з яких: 4717,55 грн - заборгованість за кредитом; 131327,02 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом з 28.09.2011 року по 31.12.2018 рік. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У заяві-анкеті від 28.09.2011 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.09.2011 року, посилається на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору та на підтвердження того, що саме з цими умовами була ознайомлена відповідач надає наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг СП-2010-256 від 06.03.2010 року, а також долучив до справи довідку щодо виданих кредитних карток [PERSON] , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, виписку за договором станом на 30.09.2020 року, виписку за договором за період з 01.11.2011 року по 18.08.2020 рік, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, та саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Банк не довів, що саме ті Умови та Тарифи, на які він посилається, є складовою кредитного договору і що саме їх відповідач мала на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брала на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Копією долученого до матеріалів справи наказу про затвердження Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, вищевказаний висновок не спростовується. Копія даного наказу (містить посилання на дату - 06.03.2010 року) не підтверджує того, що до позову долучено саме ту редакцію Умов та Правил, які були чинні на момент підписання заяви - анкети - 28.09.2011 року - відповідачем, і надані відповідачу на ознайомлення. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і Правила банківських послуг, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору (висновок Верховного Суду від 23 березня 2021 року в справі №205/2098/18). Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене й те, що у підписаній сторонами анкеті-заяві не передбачено сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами, які просить стягнути позивач із відповідача, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, суд приходить висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками, оскільки у анкеті-заяві від 28.09.2011 року відсутній обов`язок відповідача по їх сплаті, а витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. За таких обставин, суд приходить висновку, що стягненню підлягає лише сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 4717,55 грн, що становить заборгованість за тілом кредиту, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 72,89 грн (4717,55 х 2102/136044,57), пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial