Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

В березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з вищезазначеним позовом, в якому вказала, що 29 січня 2011 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідач [PERSON] надав розписку про одержання в борг під п'ять відсотків місячних строком до 30 квітня 2011 року 100 000 доларів США, що еквівалентно сумі 795 330 гривень відповідно до курсу НБУ станом на день передачі грошових коштів. У строк визначений в розписці відповідач борг не повернув. Протягом 2011 - 2014 року вона неодноразово зверталась з вимогою до відповідача про повернення боргу та сплати відсотків за користування позикою, однак [PERSON] ухиляється від зустрічей з цього питання. Таким чином, незважаючи на всі можливі заходи, які нею вживалися для повернення грошових коштів одержаних відповідачем відповідно до розписки від 29 січня 2011 року, залишені без уваги. В зв'язку з такими обставинами позивачка в позовній заяві (з врахуванням уточнених позовних вимог) просить стягнути з відповідача 1 124 745 гривень 30 копійок боргу за договором позики, виходячи з курсу станом на 22 квітня 2014 року 1124,7453 за 100 доларів США, та 75 556 гривень 16 копійок відсотків за користування грошовими коштами, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов просить задовольнити, заперечень щодо заочного розгляду справи не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч. 2 ст. 1047 вищезазначеного Кодексу на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 29 січня 2011 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивачки на строк до 30 квітня 2011 року під 3 % позику в сумі 100 000 доларів США. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з матеріалів справи на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти та проценти позивачці не повернув. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved