Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 6 січня 2017 року між Банком та [PERSON] був укладений договір, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 11000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою за користування кредитом процентів у визначеному тарифами розмірі на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 17 липня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 42002,39 грн, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак разом із позовом подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, просив справу розглядати без його участі (а.с. 35). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а.с. 57-58), про причини неявки суд не повідомляла, заяву про розгляд справи без її участі та відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 6 січня 2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені в рекламному буклеті та на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами (а.с. 9). До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/. 12 серпня 2017 року для користування кредитними коштами відповідачу було видано картку № [NUMBER] (а.с. 46), на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 11000 грн (а.с. 47). Банк, надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконав. Отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується випискою по картковому рахунку № [NUMBER] (а.с. 48-50). Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору. З наданого Банком розрахунку видно, що заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 17 липня 2019 року становить 42002,39 грн і складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20399,13 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 17597,98 грн, заборгованості за відсотками - 1528,98 грн, судових штрафів - 2476,30 грн (а.с. 11). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У розглядуваному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і споживач послуг банку приєднується саме до тих умов, з якими він ознайомлений. З матеріалів справи видно, що Банком як доказ укладення договору з відповідачем надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Звертаючись до суду, Банк просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 6 січня 2017 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини договору. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що саме з цими Витягами ознайомилася і погодилася відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17. У заяві позичальника від 6 січня 2017 року розмір тіла кредиту, правила розрахунку суми простроченого тіла кредиту, процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру відсутні. Відсутні у матеріалах справи і докази про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які знаходяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, вказані документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 6 січня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони по справі не обумовили у письмовому вигляді умови прострочення сплати кредиту і нарахування суми простроченого тіла кредиту, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання договірних зобов`язань, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками та штрафів. У позовній заяві позивач просив також стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20399,13 грн. Проте, із наданої позивачем довідки про умови кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] і виписки по рахунку видно, що відповідачу 13 вересня 2017 року Банком було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 11000 грн, який 27 липня 2018 року зменшено на 0 грн (а.с. 47-50). З огляду на вказане не можна погодитися із розміром тіла кредиту, який позивач просив стягнути з відповідача. Більше того, відповідно до вказаної виписки по рахунку відповідач фактично і використовувала кредитні кошти у межах визначеного Банком ліміту - 11000 грн, а сума 20399,13 грн, тобто понад встановлений кредитний ліміт, сформована Банком за рахунок автоматичного списання на погашення процентів за користування коштами, пені та процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України (жовтень, листопад 2019 року) в односторонньому порядку за відсутності для цього правових підстав з вищевикладених у цьому рішенні мотивів. Виходячи з того, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані Банком на кредитну картку у розмірі 11000 грн, що й було предметом укладеного між сторонами договору, але не повернула їх, суд вважає, що вимоги Банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, що нею фактично отримано і на час розгляду справи не повернуто, є підставними і підлягають до задоволення. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (26,19 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 503,11 грн (1921 грн * 26.19 % / 100% = 503,11 грн). На підставі викладеного, статей 526, 530, 610, 629, 634, 1048, 1054 ЦК України та

Outcome: partial