Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 18\~770,62 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 489\~750,16 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.04.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/5409/81/24767, згідно якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 50\~000,00 дол. США стоком до 04.04.2026, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. 10.02.2009 року між Банком на [PERSON] було укладено Додаткову угоду №014/5409/81/24767-1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим Графік погашення кредиту та інші платежі за Кредитним договором, а також розрахунок сукупності Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках №1 та №2. Відповідно до п.1 Додаткової угоди, п.1.4 було викладено в новій редакції від 10.02.2009 процентна ставка складає 7 % річних та діє до 10.02.2010 р., а з 11.02.2010р. процентна ставка за користування кредитом становлюється на попередньому рівні та складає 12% річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладеним 05.04.2006 №014/5409/81/24767,\~06.04.2006\~між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки, які зобов`язались перед позивачем солідарно з [PERSON] відповідати за виконання свого обов`язку, згідно умов кредитного договору. 10.02.2009 до Договору поруки було укладено Додаткову угоду №014/5409/81/24767-1 відповідно до якої було змінено процентну ставку: яка складає 7% річних та діє до 10.02.2010 р., а з 11.02.2010 р. процентна ставка за користування кредитом встановлюється на попередньому рівні і складає 12 % річних. У зв`язку з систематичними порушеннями умов Кредитного договору, банк змушений був звернутись до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2013 у справі №308/10363/13-ц позовні вимоги Банку було задоволено, стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 302\~776,34 грн. Дане рішення набрало законної сили, однак не виконане, тому [PERSON] продовжуються нараховувати відсотки та пеня за порушення графіку та сплати відсотків. За таких обставин, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за донарахованими відсотками з 15.11.2013 року (дана винесення рішення 29.10.2013 року) по 12.06.2018 року, за Кредитним договором №014/5409/81/24767 від 05.04.2006 в розмірі 18\~770, 62 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 489\~750,16 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та їх представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином повідомлені, в тому числі через оголошення розміщене на сайті Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 05.04.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/5409/81/24767, згідно якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 50\~000,00 дол. США стоком до 04.04.2026, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,00 % річних,комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. 10.02.2009 між Банком на [PERSON] було укладено Додаткову угоду №014/5409/81/24767-1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим Графік погашення кредиту та інші платежі за Кредитним договором, а також розрахунок сукупності Кредиту було викладено у новій редакції в Додатках №1 та №2. Відповідно до п.1 Додаткової угоди, п.1.4 було викладено в новій редакції від 10.02.2009 процентна ставка складає 7 % річних та діє до 10.02.2010р., а з 11.02.2010 р. процентна ставка за користування кредитом становлюється на попередньому рівні та складає 12% річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладеним 05.04.2006 №014/5409/81/24767,\~між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», (право наступник Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] , [PERSON] 06.04.2006 було укладено договори порук, відповідно до яких останні зобов`язались перед позивачем солідарно з [PERSON] відповідати за виконання свого обов`язку, згідно умов кредитного договору. 10.02.2009 до Договору поруки було укладено Додаткову угоду №014/5409/81/24767-1 відповідно до якої було змінено процентну ставку: яка складає 7% річних та діє до 10.02.2010 р., а з 11.02.2010 р. процентна ставка за користування кредитом встановлюється на попередньому рівні і складає 12 % річних. Встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним договором, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2013 року у справі №308/10363/13-ц позовні вимоги Банку було задоволено та стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 302\~776,34 грн. Дане рішення набуло законної сили. Згідно з ч. 4 ст. 82 КПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Станом на час звернення позивача із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором №014/5409/81/24767 від 05.04.2006 не погашена, рішення суду не виконано. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №014/5409/81/24767 від 05.04.2006 р., станом на 12.06.2018 р. становить 18\~770,62 дол. США донарахованих відсотків за період з 15.11.2013 року (дана винесення рішення 29.10.2013 року) по 12.06.2018 року. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Таким чином, законодавство України передбачає обов`язок боржника добровільно і своєчасно виконати рішення суду. В свою чергу, положеннями ч. 2 ст.\~18\~ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. У частині першій статті 526\~ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як слідує з матеріалів справи, за умовами укладеного між сторонами договору, який було змінено кредитором внаслідок пред`явлення вимоги про дострокове повернення боргу, відповідач з моменту пред`явлення до нього вимоги у 2013 році мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого строку кредитування. Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену у договорі пеню, яка є видом неустойки, припиняється після спливу визначеного строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду України, висловленій у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (14-10цс18). Згідно з частиною четвертою статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на те, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» було пред`явлено до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, які були задоволені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2013 у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №014/5409/81/24767\~від 05.04.2006, то право кредитодавця, після пред`явлення вимоги та задоволення її судом, нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, припинилося. Згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625\~ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Однак, оскільки позивач не заявляє позовних вимог про стягнення 3% річних на підставі ст.\~625\~ЦК України після рішення, а суд

Outcome: dismissed