Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

В березні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 10379,96 грн. за кредитним договором № б/н від 22.11.2011 р. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписала заяву б/н від 22.11.2011 р., згідно якої отримала кредит в розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 25.06.2014 р. позичальник [PERSON] померла. Станом на день смерті її заборгованість становить 10379,96 грн. за тілом кредиту. Зазначає, що банком була направлена претензія до нотаріальної контори, на претензію отримано лист, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Однак відповідно до вимог ст.ст.\~1218,\~1268 ЦК України\~його спадкоємцями є відповідачі, які постійно проживали із спадкодавцем, а тому борг просить стягнути із спадкоємців які прийняли спадщину фактом проживання. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за відсутності його представника і про згоду на ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача. Відповідач, який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву у встановлений строк не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів. Встановлено, що 22.09.2011 року між банком та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.9). За вказаним договором [PERSON] отримала в позивача кредит на загальну суму 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 25.06.2014 р. позичальник [PERSON] померла, що підтверджено даними копії свідоцтва про смерть серії І-БВ № 236751 (а.с.46). Станом на день смерті її заборгованість становить 10379,96 грн. за тілом кредиту, що вбачається із розрахунку заборгованості. 04.06.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Полонської державної нотаріальної контори ( а.с.49), на претензію отримано лист, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися ( а.с.50). Померла [PERSON] була зареєстрована станом на 25.06.2018 р. по вул. Кіма, 28 в м.Полонне, разом, де проживала разом з [PERSON] У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п.5 ст.1219, ст.1282 ЦК України). Відповідно достатті 1216 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені устатті 1219 ЦК України(ст.ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи зазакономмає право прийняти спадщину або не прийняти її (частина першастатті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьо юстатті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87\~ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89\~ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третястатті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленомузакономпорядку. При цьому, згідно із ч.1 ст.\~1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст.\~1282\~ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, повязані із наявністю невиконаних договірних зобовязань, зясуванням вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника. Проте, зазначені вище норми підлягали б застосуванню, за умови, що відповідачі є спадкоємцями боржника і які постійно проживали разом із спадкодавцем та за умови встановлення часток у спадщині та вартості спадкового майна. У даній справі позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач є спадкоємцем померлої і що відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем до дня його смерті, не надано оцінки спадкового майна. Крім того, реєстрація відповідача та [PERSON] за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом із [PERSON] та є особою, яка, відповідно до вимог частини третьої статті 1268\~ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed