Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Бердянська міжрайонна прокуратура з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в особі прокурора Михакйлової А.А. звернулась до суду з позовом в інтересах держави, де зазначила, що прокурорською перевіркою встановлено, що п.5, 5.28 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради V скликання №17 від 31.03.2010р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0963га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення 29.04.2010р. за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером [NUMBER] державного акту на право власності серії [NUMBER] на зазначену земельну ділянку. 30.07.2010р. між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, який 06.06.2012р. зареєстровано в Поземельній книзі за [NUMBER]. Після цього право власності на вказану земельну ділянку перейшло до відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №3670 від 19.10.2012р., зареєстрованому в Поземельній книзі 10.12.2012р. за [NUMBER] Позивач вважає, що п.5.28 рішення Бердянської міської ради №17 від 31.03.2010р. підлягає скасуванню, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, його державна реєстрація та державна реєстрація всіх подальших договорів підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню законному власнику з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.51 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення. Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії підлягають обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації. Зазначена вимога виконана не була, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено без проведення зазначеної експертизи. Крім того, відповідно до Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009року, зазначені у рішенні території запроектовані для розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається. Перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття Бердянською міською радою спірного рішення посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно Бердянською міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території Бердянської коси, неможливо. Також ст.ст.58,59,60 ЗК України, ст.ст.88,90 Водного кодексу України встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. У зв'язку з цим прокурор в своєму позові просить визнати незаконним та скасувати п.5,5.28 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання №17 від 31.03.2010р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам; визнати недійсним державний акт на право власності серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0963га, виданий на ім'я [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS], вартістю 500259,24 грн.; зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати державну реєстрацію вказаного державного акту на спірну земельну ділянку; зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати державну реєстрацію договорів купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 30.07.2010р. та 19.10.2012р.; а також витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,0963 га, яка знаходиться в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. До судового засідання прокурор Донцова Ю.П. надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі - Бердянська міська рада, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими до суду доказами, що п.5, 5.28 рішення вісімдесятої сесії Бердянської міської ради V скликання №17 від 31.03.2010р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0963га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення 29.04.2010р. за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером [NUMBER] державного акту на право власності серії [NUMBER] на зазначену земельну ділянку. 30.07.2010р. між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, який 06.06.2012р. зареєстровано в Поземельній книзі за [NUMBER]. Після цього право власності на вказану земельну ділянку перейшло до відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №3670 від 19.10.2012р., зареєстрованому в Поземельній книзі 10.12.2012р. за [NUMBER] Відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно зі ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води . Відповідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Згідно ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Згідно п.п.10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. Аналогічна позиція зафіксована у Постанові Верховного Суду України по справі №6-16цс14 від 21.05.2014р. та є обов'язковою для застосування всіма судами України. Таким чином, факт незаконного набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, суд вважає доведеним, що виключає саму можливість відчуження права власності на цю земельну ділянку іншій особі. Зважаючи на те, що договори купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 30.07.2010р. та 19.10.2012р. спрямовані на протиправне відчуження об'єкта права українського народу - земель прибережної захисної смуги, які не підлягають передачі з державної до приватної власності, вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала. Тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування спірного рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на спірну земельну ділянку та витребування цієї земельної ділянки підлягають задоволенню. В той же час, не підлягає задоволенню позов в частині скасування державної реєстрації акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON], оскільки дана вимога не належить до передбаченого законом способу захисту порушеного права. Так, Законом України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачена певна процедура реєстрації прав власності чи права постійного користування на нерухомість, до складу якої входять також земельні ділянки. Відповідно до ст.26 вказаного Закону, записи до Державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним Законом передбачено скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, а не реєстрація державного акту, таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. На вказаних вище підставах не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині зобов'язання скасувати державну реєстрацію договорів купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 30.07.2010р. та 19.10.2012р. На підставі викладеного,

Outcome: partial