Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.07.2011 року в сумі 38750,67 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1 921 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.07.2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н. Згідно умов даного договору відповідач отримав кредит в розмірі 13000 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, згідно Кредитного договору. Однак, станом на день звернення до суду, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки, комісію та інші платежі за договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок невиконання боржником своїх зобов`язань за договором, станом на 11.07.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 38750,67 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Представник відповідача - адвокат Бора Ю.В. подав відзив на позовну заяву у якому просив позовні вимоги задовольнити частково. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог зазначив, що позивач вказує на те, що [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Встановлення КБ «Приватбанк» кредитного ліміту (дія, яка здійснюється одноосібно банківською установою на власних розсуд) не може ототожнюватися з укладенням кредитного договору. Відповідач не звертався до КБ «Приватбанк» з заявою або заявами про встановлення йому на картковий рахунок кредитного ліміту або надання кредитних коштів у інший спосіб. Надання фінансовою установою споживачу додаткових послуг є самостійною, ініціативною, на власний ризик здійсненою господарською діяльністю, іцо здійснюється в комерційних цілях з метою одержання прибутку. Сервісні умови обслуговування, які визначаються саме КБ «Приватбанк» як регулятором своїх послуг не можуть автоматично визначати обов`язків іншої (третьої) особи. Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду цивільної справи №342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року сформувала наступну правову позицію: без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідач звернулася до КБ «Приватбанк» з метою відкриття карткового рахунку 24.07.2011 року. Надані додатками до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування, витяг з умов та правил надання банківських послуг не містять підтверджень, що саме з їх змістом ознайомилася та погодилася [PERSON] підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Будь-які ідентифікуючі ознаки, що підтверджують невід`ємність наданих позивачем письмових доказів саме анкеті-заяві [PERSON] відсутні, згадані тарифи та правила надання банківських послуг не містять реквізитів, що визначають дату їх складання, прийняття чи затвердження, джерел або способів оприлюднення. Крім того, з моменту виникнення спірних правовідносин (24.07.2011 року) умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційній веб-сторінці позивача неодноразово змінювалися самим КБ «Приватбанк». За таких умов фінансова установа намагається обгрунтувати свої вимоги документами, редакція яких не відображає їх чинність в конкретно визначені періоди часу. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.1 ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Матеріали (роздруківка) з сайту позивача належним доказом бути не можуть, оскільки форма таких доказів має мінливий характер і повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила власних банківських послуг. Не повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, покладає на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У постанові від 28.02.2019 р. у справі №666/4957/15-ц Верховний Суд вказав, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За наявної ситуації сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків, визначених банком. Таким чином відповідач визнає позов в частині стягнення на користь КБ «Приватбанк» фактично отриманих грошових коштів у розмірі 15147,96 гривень. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. 20.11.2019 року до суду від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Гарапенко Н.В ., надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просив задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на безпідставність зазначених у відзиві відповідача обставин, при цьому долучив до відповіді, на підтвердження своєї позиції, докази (а.с. 63-83). В подальшому представник відповідача - адвокат Бора Ю.В. подав заперечення на відповідь на відзив, які зводяться до попереднього відзиву на позовну заяву в яких також просив позовні вимоги задовольнити частково. 30.01.2020 року до суду від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Гарапенко Н.В. , надійшло письмове пояснення на заперечення представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24.07.2011 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н, згідно якої отримала кредит в розмірі 13000 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується матеріалами справи. Банк покликається на те, що на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку відповідач зобов`язався виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору, відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку сум: грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п. п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежів, з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Оцінюючи заявлені позовні вимоги та мотиви позивача, суд враховує наступне. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 24.07.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Визначена платіжна карта Кредитка «Універсальна». Банк, просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, відсотки, пеню та штраф. Як зазначає позивач, внаслідок невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у відповідача виникла заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка відображена у розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н. Станом на 11.07.2019 року заборгованість становить 38750,67 гривень та включає в себе: 15147,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9769,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10890,64 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 620,97 гривень нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1821,46 гривень - штраф (процентна складова). На підтвердження позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.07.2011 року, позивач надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. Позивач також вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. При цьому, з долучених позивачем доказів вбачається, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем підписані не були. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин -24.07.2011 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила наступний висновок. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також Велика Палата Верховного Суду вказала, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилась із тим, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 24 917,60 грн. (15147,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту + 9769,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), тобто заборгованість за фактично отриману суму кредитних коштів. У задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial