Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні транспортним засобом ВАЗ 2109 9420, реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на праві власності, шляхом повернення йому вказаного автомобіля та стягнути судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що він є власником вказаного транспортного засобу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК № 293651 від 24.12.2011р. Однак не має можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки передав його у користування [PERSON] для здійснення її власних потреб. На його прохання повернути йому автомобіль відповідачка пообіцяла це зробити, однак так і не здійснила таких дій. А нещодавно він був свідком того, що за кермом його автомобіля знаходилася стороння людина. Оскільки він добровільно передав свій транспортний засіб [PERSON] протиправних дій з боку відповідачки міліцією не встановлено та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного провадження. Посилаючись на те, що відповідачка відмовляється повернути належний йому транспортний засіб, технічний паспорт на автомобіль та ключі, позивач просить позовні вимоги задовольнити. В квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, набутого в шлюбі, в якій просила визнати за нею право власності на автомобіль ВАЗ 2109 9420, реєстраційний номер [NUMBER], набутий у шлюбі з [PERSON] та зареєстрований на його ім'я; стягнути з неї на користь [PERSON] 10000 грн. компенсації замість частки на майно у праві спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль. Ухвалою суду від 22.04.2014р. зустрічний позов прийнятий та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали, просили його задовольнити. Однак позивач частково визнав вимоги зустрічного позову та погодився на визнання спірного автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності їх як подружжя та на отримання від відповідачки грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля відповідно до експертного висновку вартості автомобіля на загальну суму 36288,48 гривень зі сплатою відповідної йому частки в сумі 18144,24 грн. Відповідачка та її представник позовні вимоги первісного позову не визнали, а позові вимоги зустрічного позову підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка просила визнати за нею право власності на цілий автомобіль та в судовому засіданні погодилася сплатити позивачу грошову компенсацію за належну йому 1/2 частку спірного автомобіля в сумі 18144,48 гривень. Суд, вислухавши думку сторін, їх представників та дослідивши письмові докази по справі, вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов вважає за необхідне задовольнити. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2011 року, який був зареєстрований Киселівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області по 19.11.2013р. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 року, яке набрало законної сили 19.11.2013 року, шлюб між сторонами розірвано. Відповідачці було відновлено її дошлюбне прізвище Захарченко. За час шлюбу, 24.12.2011 року, сторони придбали легковий автомобіль марки ВАЗ 2109 9420, двигун № [NUMBER], кузов Y6D21099490075877, право власності на який було зареєстровано на ім'я чоловіка [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію САК № 293651, виданого 24.12.2011р. (а.с.12) Оскільки вказане майно набуте сторонами в період шлюбу, отже є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому позовні вимоги первісного позову щодо усунення перешкод в користуванні та повернення автомобіля позивачу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділу спільного майна подружжя . Добровільно провести поділ сумісного нажитого майна сторони не дійшли згоди. Шлюбного договору про поділ сумісно нажитого майна вони не укладали. Таким чином, існують всі підстави для поділу сумісно нажитого майна подружжя, а саме автомобілю, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі ч. 1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69- 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно зі ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на жилий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу, складеного ФОП [PERSON], вартість оцінюваного автомобіля ВАЗ 2109 9420, реєстраційний номер [NUMBER], складає 36 288, 48 грн.(а.с.28). Оскільки спірний автомобіль знаходиться у володінні та користуванні відповідачки, вона має водійське посвідчення на керування автомобілем, виявила бажання його залишити собі, а позивач не заперечував проти цього та погодився на грошову компенсацію, суд вважає, що спірний автомобіль належить поділити між подружжям, виділивши автомобіль у власність відповідачці [PERSON], а на користь позивача [PERSON] стягнути грошову компенсацію 1/2 частку його вартості, яка складає 18144,24 гривні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні первісного позову судом було відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. А з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] необхідно стягнути понесені нею судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved