Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 290,89 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1474,10 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8702,94 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 100,00 грн., а також штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 513,85 грн. (процентна складова). Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.02.2012 між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач належним чином зобов`язань за укладеним кредитним договором №б/н від 13.02.2012 не виконував, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11 290,89 грн., а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Шклянки М.П. від 22.03.2018 було відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10.05.2018 від представника відповідача - адвоката Чебуніної А.М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 18.05.2018 до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач заперечує проти позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Вказує, що докази заборгованості, надані позивачем неналежні та недостатні для вирішення справи. Відсутні докази погодження відповідача із тарифами обслуговування кредитних карток та Правилами надання банківських послуг, а також відсутні відомості щодо того, якою саме карткою ніби то користувався відповідач. У зв`язку з чим вважає, що письмова форма кредитного договору не додержана. Також вказує, що позивачем не надано підтвердження виконання банком своїх обов`язків по наданню кредитних коштів та отримання відповідачем будь-якої кредитної картки ПриватБанк. Суму позову відповідач вважає необґрунтованою та не погоджується з її розрахунком. Відповідач надав свій контр розрахунок суми відсотків за договором, яка становить 1088,01 грн. 20.06.2018 від позивача на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач більш детально аргументував свої позовні вимоги та доводи щодо спростування посилань відповідача. У зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] ., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2018 визначеного головуючого у справі суддю Мицик Ю.С. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 09.07.2018 прийнято до провадження цивільну справу та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 17.07.2018 на адресу суду від позивача надійшов ще один екземпляр відповіді на відзив із зазначеними у ньому додатками. 11.03.2019 представником відповідача - адвокатом Симбірцевим Є.В. подано заяву про застосування строків позовної давності та додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву. 16.04.2019 від позивача надійшла відповідь на пояснення. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законодавством порядку. Однак у позовній заяві не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Відповідач до суду не з`явився, однак його представник у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 13.02.2012 [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6). В анкеті-заяві міститься інформація про те, що [PERSON] ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодився з ними. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу платіжну картку та встановив на ній кредитний ліміт, що підтверджується випискою по рахунку, довідкою про видані картки та фото клієнта з карткою (а.с.132-135,136,138). Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. Крім того, згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Із наданого позивачем розрахунку та виписки за період з 01.01.2000 по 1806.2018 вбачається, що [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором №б/н від 13.02.2012, внаслідок чого, станом на 31.01.2018 (дата визначена позивачем), у останнього утворилася заборгованість у розмірі 11290,89 грн., яка включає в себе:1474,10 грн. - заборгованість за кредитом, 8702,94 грн. - з заборгованість по процентам за користування кредитом, 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 513,85 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4,5-6). Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань. [PERSON] не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, і наведених норм законодавства, суд вважає, що наявні всі підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у сумі 1474,10 грн. за період з 13.02.2012 (дата укладання договору між сторонами) по 31.01.2018 (дата визначена АТ КБ «ПриватБанк» у позові). Щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами суд доходить наступного висновку. У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як встановлено судом, відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг (13.02.2012), а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилась з ними, що засвідчила своїм підписом (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що боржник вважається належно повідомленим про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом у односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові. Як вбачається з матеріалів справи, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами становив, станом на 13.02.2012 (дата укладання договору між сторонами), 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказана відсоткова ставка діяла починаючи з 13.02.2012 (дата укладання договору між сторонами) по 29.08.2014. У подальшому, з 01.09.2014 АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 34,80 %, а з 01.04.2015 збільшив до 43,20 % Таким чином, з урахуванням збільшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку (ст.1056-1 ЦК України), без повідомлення позичальника, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентам, нарахована за період з 13.02.2012 (дата визначена позивачем у розрахунку заборгованості) по 29.08.2014 (остання дата, коли проценти нараховувалися по відсотковій ставці 30,00 % «Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком»), що складає 95,77 грн. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, а також сум штрафів суд доходить наступного. Відповідно до положень статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Outcome: partial