Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну працівником при виконанні трудових обов`язків в розмірі 37 651,32 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 24.04.2017 року по 08.10.2020 року відповідач працював в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на посаді програміста. 24.04.2017 року між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого [PERSON] взяв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей. 28.08.2020 року в результаті проведеної службової перевірки було встановлено заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди, що полягала у нестачі 80 одиниць комп`ютерної техніки та комплектуючих, на загальну суму 37 651,32 грн., які були йому передані під час виконання ним службових обов`язків. З цих 80 одиниць: 78 одиниць матеріальних цінностей були придбані банком в період 2006-2014 років і мають нульову залишкову вартість; 2 одиниці (ноутбуки ASUS 90NB0G82-M00490 і ASUS X542UF-DM006) придбані в 2019 році та мають залишкову вартість 19302,80 грн. і 18348,52 грн. відповідно. 08.10.2020 року [PERSON] був звільнений з банку за власним бажанням, ноутбуки ASUS 90NB0G82-M00490 і ASUS X542UF-DM006 при звільненні не повернув, добровільно їх вартість не відшкодував, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою від 25.01.2021 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Мельникова Я.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.04.2017 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено трудовий договір відповідно до якого, останнього прийнято на роботу до банку на посаду Програміста. 24.04.2017 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого останній взяв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності матеріальних цінностей, і у зв`язку з вищевикладеним зобов`язався, зокрема: дбайливо ставитись до матеріальних цінностей роботодавця і вживати заходи для запобігання заподіяння їм шкоди; вчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, які загрожують забезпеченню цілісності і схоронності матеріальних цінностей; вести облік, складати й надавати у встановленому порядку товарно-грошові й інші звіти про рух і залишки переданих йому для збереження матеріальних цінностей; відшкодувати повну вартість нанесеного винними діями або бездіяльністю збитку, заподіяного матеріальними цінностями. Відповідно до актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей [PERSON] , як матеріально відповідальна особа, прийняв ноутбук ASUS 90NB0G82-M00490 та ноутбук ASUS X542UF-DM006. Згідно інвентаризаційного опису від 20.08.2020 року було виявлено нестачу взятих двох ноутбуків. Цей опис підписав [PERSON] . Відповідно до висновків службової перевірки від 16.11.2020 року встановлено відсутність товарно-матеріальних цінностей, що були закріплені за спеціалістом [PERSON] . Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладені на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України). Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП України). Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працiвника матерiальної вiдповiдальностi за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявнiсть умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Підлягає доказуванню, виходячи з положення ч. 2 ст. 130 КЗпП України установлена матеріальна відповідальність працівника: - пряма дійсна шкода; - протиправна поведінка працівника; - вина в діях або бездіяльності працівника; - прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Під втратою матеріальних цінностей розуміється такі випадки, коли майно було в наявності, а потім його не стало, незалежно від причин, з яких це трапилось. Протиправна поведінка працівника це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту ч. 2 ст. 130 КЗпП України матеріальна відповідальність настає тільки за наявності його вини заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до п. і ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. З викладеного вбачається, що позивачем доведено, що відповідач перебував у трудових відносинах з АТ КБ «Приватбанк», між ними було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, шкода була завдана банку під час виконання відповідачем трудових обов`язків, підтверджено факт нестачі комп`ютерної техніки з вини відповідача, висновком службового розслідування встановлено наявність вини відповідача у не збереженні матеріальних цінностей, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved