Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати факт належності на праві власності за життя квартири №1, що розташована в житловому будинку №9 «б» по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, яка складається з: 1-коридор-11,3 кв.м., 2-кладова-1,1 кв.м., 3-кухня-7,5 кв.м., 4-житлова-18,2 кв.м., 5-житлова-10,2 кв.м., 6-ванна-2,8 кв.м., 7-туалет-1,4 кв.м., 8-житлова-11,8 кв.м., 9-кладова-0,3 кв.м., житлова 40,2 кв.м., загальною площею 67,1 кв.м., з яких 1,0 балкон, 1,5-лоджія, померлому 20 грудня 2013 року [PERSON] Фаттах-огли. Визнати за нею право власності на квартиру №1, що розташована в житловому будинку №9 «б» по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, яка складається з: 1-коридор-11,3 кв.м., 2-кладова-1,1 кв.м., 3-кухня-7,5 кв.м., 4-житлова-18,2 кв.м., 5-житлова-10,2 кв.м., 6-ванна-2,8 кв.м., 7-туалет-1,4 кв.м., 8-житлова-11,8 кв.м., 9-кладова-0,3 кв.м., житлова 40,2 кв.м., загальною площею 67,1 кв.м., з яких 1,0-балкон, 1,5-лоджія, в порядку спадкування за законом після померлого 20 грудня 2013 року [PERSON] Фаттах-огли. Позивач надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не зявився, надавши суду заяву щодо розгляду справи без їх участі. Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання також не зявився, повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що від 17 липня 1982 року між громадянином [PERSON] Фаттах-огли та позивачем [PERSON], було укладено шлюб. Від спільного шлюбу народилась донька [PERSON] 26 вересня 1994 року між [PERSON], та [PERSON] Фаттах-огли був укладений договір купівлі-продажу квартири №1 у будинку №9 «б» по вул. Осінній в м. Дніпропетровську у письмовій формі, нотаріально посвідчений, проте не був зареєстрований в КП ДМБТІ. Умови договору між сторонами були виконані в повному обсязі, передача обєкту квартири відбулася, відповідно до умов договору, [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований у вищезазначеній квартирі. 20 грудня 2013 року [PERSON] помер чоловік позивача, про що свідчить актовий запис № 1296 від 20 грудня 2013 року в свідоцтві про смерть серії І-КИ № 541088 виданому Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, що складається з квартири №1, що розташована в житловому будинку №9 «б» по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, яка належала померлому на підставі дублікату договору купівлі-продажу виданого 27 грудня 2005 року шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-1813. Спадкоємцем першої черги (згідно ст. 1261 ЦК України) після померлого 20 грудня 2013 року [PERSON] є його донька [PERSON], та [PERSON] (позивач по справі). Позивач, як спадкоємець першої черги, відповідно до чинного законодавства звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва. Однак в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю реєстрації право власності в КП ДМБТІ на спірне нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 01 липня 2014 року. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 1994 року укладеним між [PERSON], та [PERSON] Фаттах-огли останньому перейшла у власність квартира №1 у будинку №9 «б» по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, що складається з: 1-коридор-11,3 кв.м., 2-кладова-1,1 кв.м., 3-кухня-7,5 кв.м., 4-житлова-18,2 кв.м., 5-житлова-10,2 кв.м., 6-ванна-2,8 кв.м., 7-туалет-1,4 кв.м., 8-житлова-11,8 кв.м., 9-кладова-0,3 кв.м., житлова 40,2 кв.м., загальною площею 67,1 кв.м., з яких 1,0-балкон, 1,5-лоджія, договір було укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчений. Фактом виконання цього договору та факт належності квартири саме чоловікові позивача свідчить довідка ЖБК №254 про склад сім`ї, за адресою спірної квартири. Однак, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було встановлено, що право власності на нерух-оме майно не було зареєстровано в КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради. Тобто, за життя спадкодавцем не було зареєстровано право власності на нерухоме майно. Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України «У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення». Тому, факт, що має юридичне значення (зокрема факт належності майна певній особі) має встановлюватись в окремому провадженні, крім випадків коли це питання повязано з подальшим правом на спадщину, яке оскаржується іншими особами. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на квартиру у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати факт належності на праві власності за життя квартири №1, що розташована в житловому будинку №9 «б» по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, померлому 20 грудня 2013 року [PERSON] Фаттах-огли. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру №1, що розташована в житловому будинку №9 «б» по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після померлого 20 грудня 2013 року [PERSON] Фаттах-огли. На підставі викладеного,

Outcome: approved