Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

В березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати незаконними дії Садівничого товариства «Рябина» по відключенню від електромережі 19 листопада 2013 року садового будинку на земельній ділянці [NUMBER], що розташована на території Садівничого товариства «Рябина» в смт. Слобожанське (Ювілейне) Дніпропетровського району Дніпропетровської області; зобов'язати Садівниче товариство «Рябина» підключити до електромережі садовий будинок на земельній ділянці [NUMBER], який розташований на території Садівничого товариства «Рябина» в смт. Слобожанське (Ювілейне) Дніпропетровського району Дніпропетровської області; встановити факт того, що він, [PERSON] є співвласником 40 електричних опор, які розташовані на території Садівничого товариства «Рябина» в смт. Слобожанське (Ювілейне) Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Адвокат відповідача Садівничого товариства «Рябина» за договором про надання правової допомоги Бур?янський А.В. позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Голова правління Садівничого товариства «Рябина» позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпрообленерго» у судове засідання не з'явився. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що Садівниче товариство «Рябина» є юридичною особою, яка здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про об'єднання громадян», Правил внутрішнього розпорядку, ухвалами конференцій і членів (зборами уповноважених) садівничих товариств, рішеннями і рекомендаціями садівничих товариств, рішеннями і рекомендаціями Дніпропетровського районного об'єднання садівничих товариств з агротехнічних і правових питань та Статуту, ухваленого загальними зборами членів Садівничого товариства «Рябина» в новій редакції від 10 вересня 2016 року (а.с.101-110). Керівником Садівничого товариства «Рябина» є Дідевич Володимир Іванович, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 21 серпня 2015 року (а.с.99). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦК України у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені ЦК України або іншим законом. Згідно із ч. 4 ст. 6, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про об'єднання громадян», усі основні питання діяльності об'єднань громадян повинні вирішуватись на зборах усіх членів або представників членів об'єднання. Об'єднання громадян діє на основі статуту або положення. Встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 06 травня 1997 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0470 га, яка розташована на території Садівничого товариства «Рябина» в смт. Ювілейне (нині Слобожанське) Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області (а.с.9). 22 липня 2013 року в адресу [PERSON] було направлено кур'єрським відправленням ДП «Укрпошта» повідомлення про необхідність допуску комісії Садівничого товариства «Рябина» з метою перевірки технічного стану розрахункових засобів обліку та пломб на них (а.с.68). 25 липня 2013 року о 18 год. 10 хв. біля садового будинку [NUMBER] у присутності [PERSON] та членів комісії Садівничого товариства «Рябина» у кількості 6 осіб було складено акт про не допуск комісії на садівничу ділянку [NUMBER] з боку громадянина [PERSON] з метою перевірки технічного стану розрахункового засобу обліку електроенергії та пломб на ньому (а.с.69). 03 серпня 2013 року на адресу [PERSON] було повторно направлено кур'єрським відправленням ДП «Укрпошта» повідомлення про необхідність допуску комісії Садівничого товариства «Рябина» з метою перевірки технічного стану розрахункових засобів обліку та пломб на них (а.с.71). 08 серпня 2013 року о 18 год. 10 хв. біля садового будинку [NUMBER] у присутності членів комісії СТ «Рябина» було повторно складено акт про не допуск комісії на садівничу ділянку [NUMBER] з боку громадянина [PERSON] з метою перевірки технічного стану розрахункового засобу обліку електроенергії та пломб на ньому (а.с.72). 19 листопада 2013 року садовий будинок [NUMBER] [PERSON] було відключено від електромережі Садівничого товариства «Рябина» у зв'язку з триваючим та грубим порушенням правил користування електричною енергією. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013 року у справі № 201/11776/13ц визнано неправомірними дії [PERSON] щодо не допуску членів комісії Садівничого товариства «Рябина» до засобу обліку електроенергії, розташованому на фасаді будинку [NUMBER] з метою перевірки технічного стану розрахункового засобу обліку та пломб на ньому (а.с.73-74). Рішення набрало законної сили 07 квітня 2014 року. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2013 року у справі №175/3400/13-ц встановлено, що СТ «Рябина» не є електропередавальною організацією, тобто СТ «Рябина» не має жодних ліцензій НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії, і вимоги [PERSON] щодо примушування СТ «Рябина» укласти з ним договір про технічне забезпечення електропостачання є протиправними. Даним рішенням у задоволення позовних вимог [PERSON] до Садівничого товариства «Рябина», Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» Дніпропетровського РЕМ про зобов'язання укласти договір про технічне забезпечення електропостачання споживача та зобов'язання укласти договір про постачання електричної енергії, стягнення моральної шкоди, відмовлено в повному обсязі (а.с.84-76). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року у справі №175/4303/14-ц встановлено, що заборгованість [PERSON] на момент виключення зі членів товариства становить: цільові внески 300 грн., за використану електричну енергію 153,60 грн., за відпрацювання на благоустрій 80 грн., штраф за не опломбування лічильника 1000 грн. (а.с.77-78). Рішення набрало законної сили 16 лютого 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2015 року у справі №175/4303/14-ц встановлено необґрунтованими посилання [PERSON] щодо відсутності у нього заборгованості перед відповідачем (СТ «Рябина»), оскільки факт наявності у [PERSON] перед СТ «Рябина» систематичної упродовж півроку невиплати встановлених членських та цільових внесків, періодичних експлуатаційних платежів, платежів за невикористану електроенергію (п. 7.4. Статуту) підтверджується актом ревізійної комісії від 01 лютого 2013 року та протоколом №11 від 28.08.2011 року, згідно яких у [PERSON] на момент виключення існувала наступна заборгованість: цільові внески - 300 грн., за використану електричну енергію 153,60 грн., за відпрацювання на благоустрій 80 грн., штраф за не опломбування лічильника - 1000 грн. (а.с.79-80). Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з позовної заяви, позивачу було відомо про відключення садового будинку від електромережі ще 19 листопада 2013 року, що також підтверджується заявою [PERSON] від 20 листопада 2013 року до начальника Дніпропетровського РВ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.35) з якої вбачається, що позивач станом на 20 листопада 2013 року був обізнаний про факт відключення його садового будинку від електромережі. Так, трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог про визнання незаконними дій Садівничого товариства «Рябина» по відключенню від електромережі 19 листопада 2013 року садового будинку на земельній ділянці [NUMBER], що розташована на території Садівничого товариства «Рябина» в смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області та зобов'язання підключити до електромережі садовий будинок на земельній ділянці [NUMBER] сплив ще 20 листопада 2016 року. Окрім цього судом встановлено, що про виключення із членів Садівничого товариства «Рябина» на підставі рішення загальних зборів Садівничого товариства «Рябина», яке було викладено в формі протоколу загальних зборів Садівничого товариства «Рябина» №14, [PERSON] було відомо ще 22 липня 2012 року. Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Що стосується позовних вимог [PERSON] про встановлення факту що він є співвласником 40 електричних опор, які розташовані на території Садівничого товариства «Рябина» в смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, суд прийшов до наступного. Садівниче товариство «Рябина» є об'єднанням громадян і згідно Довідки Серії АА №253998 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій (ЄДРПОУ) основним видом діяльності за КВЕД є 91.33.0 Діяльність громадських організацій, не віднесених до інших групувань (а.с.100). Правовий статус Садівниче товариство «Рябина» визначається в тому числі і Законом України «Про громадські об'єднання» Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є отримання прибутку. Садівниче товариство «Рябина» є неприбутковою організацією, що підтверджується відповідними даними в загальнодоступному державному Реєстрі неприбуткових установ та організацій (а.с.99). Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про громадські об'єднання», відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об'єднання не мають права на частку майна громадського об'єднання та не відповідають за його зобов'язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об'єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об'єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи). Згідно п. 1.3 Статуту Садівничого товариства «Рябина», Садівниче товариство «Рябина» не займається виробничою діяльністю та створене як садівниче. Товариство є неприбутковим, його фонду формуються за рахунок членських внесків. Забороняється розподіл отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників) членів товариства (СТ «Рябина»), працівників (крім оплати їх праці, нарахування єдиного соціального внеску), членам органів управління та інших пов'язаних осіб. Згідно п.9.3 Статуту Садівничого товариства «Рябина», вступні та членські внески, внески на будівництво та ремонт господарських будов і споруд загального користування, платежі за електро- та водокористування та платежі за охорону поверненню не підлягають. Згідно п.16.5 Статуту Садівничого товариства «Рябина», майно, що залишилось після задоволення вимог кредиторів, здійснення виплат по оплаті праці, розрахунків з Садівничим об'єднанням, не підлягає розподілу між його членами і передається за рішенням ліквідаційної комісії іншим Садівничим організаціям такого ж виду або зараховується до бюджету. Згідно п.3 Статуту садоводческого товарищества «Рябина» обласного управления Госбанка СССР від 26.04.1988 року (мовою оригіналу): Членство в садоводческом товариществе не может испльзоваться в целях наживы и стяжательства, строительства особняков. Посилання позивача, що за сплачені ним членські внески Садівничим товариством «Рябина» було придбано 40 електричних опор суд не приймає до уваги, оскільки дані твердження не підтверджено належними та допустимими доказами в порядку ст. 80 ЦПК України. Членською книжкою [PERSON] жодним чином не підтверджується той факт, що позивач є співвласником 40 електричних опор, які розташовані на території Садівничого товариства «Рябина» в смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області. Так, в членській книжці відсутній підпис особи, яка прийняла грошові кошти, та не зазначено, що грошові кошти мають бути сплачені саме за встановлення електричних опор. Окрім цього, трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог про встановлення факту належності 40 електричних опор, які розташовані на території Садівничого товариства «Рябина» в смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області сплив ще 23 липня 2015 року. Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] будь-якого права на майно (активи) Садівничого товариства «Рябина» не має, а належне Садівничому товариство «Рябина» майно, зокрема 40 електричних опор, взагалі не підлягає розподілу між його членами. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З боку позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, встановлення факту, що має юридичне значення слід відмовити у звязку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Як роз'яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). У зв'язку з необхідністю отримання правової допомоги, між Садівничим товариством «Рябина» було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №17/05-18 від 17 травня 2018 року з Адвокатським бюро «Бурянський і партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Бурянського А.В. (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №1520 від 20.03.2006 р.) (а.с.108-110). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. За умовами вищевказаного договору, Садівниче товариство «Рябина» оплатили гонорар адвоката у розмірі 1500 грн., що підтверджується розрахунком №21/05-18 від 21 травня 2018 року (а.с.116). Суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому прийшов до висновку, що з позивача на користь відповідача Садівничого товариства «Рябина» підлягає стягненню сума витрат пов?язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1500 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved