Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг, відповідачка підписала заяву №б/н від 07.11.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 10700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Внаслідок чого, станом на 23.01.2020 р. у відповідачки виникла заборгованість у сумі 23623,72 грн., яка складається з наступного: 15511,81 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 15511,81 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2996,50 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 3752,38 грн. нарахована пеня; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1113,03 грн. штраф (процентна складова), яка до цього часу не погашена, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, раніше надавав відповідь на відзив, у якому спростував викладені у відзиві обставини у справі, просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник у судове засідання повторно не з`явились, від представника відповідачки надійшла заява, у якій вона позов не визнала, просила суд при ухваленні рішення суду врахувати відзив відповідачки [PERSON] на позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», просила суд розглянути справу за їхньої відсутності. Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов укладеного кредитного договору № б/н від 07.11.2008 [PERSON] отримала кредит у розмірі 10700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підписанням заяви позичальника приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 23.01.2020 р., [PERSON] має заборгованість, яка складається з наступного: 15511,81 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 15511,81 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2996,50 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 3752,38 грн. нарахована пеня; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1113,03 грн. штраф (процентна складова), а всього заборгованість складає 23623,72 грн. З копії заяви та довідки про умови кредитування з користуванням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 07.11.2008 р., вбачається, що сплата процентів, пені за користування кредитом передбачена заявою б/н від 07.11.2018 та довідкою про умови кредитування, що підписані [PERSON] особисто 07.11.2008р., та з якої чітко вбачається, що відповідачці встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт та відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже і отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивачка частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки баланс станом на укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). За таких підстав, суд вважає, виписку по картковому рахунку та розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами у справі. Оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість по тілу кредиту та процентам, суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідачка не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростувала наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Вирішуючи питання про обґрунтованість частини позовних вимог про стягнення штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення штрафу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо застосування трирічного строку позовної давності, який відповідачка просить суд застосувати, суд вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно ст.261 ЦК України встановлено, що зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, встановлено строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2022 року, що підтверджується довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», враховуючи викладене строк дії картки не сплив, відповідно не сплив і строк позовної давності. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Виходячи зі змісту заяви [PERSON] від 07.11.2008, нарахована пеня підлягає частковому стягненню, а саме за рік до звернення до суду, в сумі 700,00 грн., тобто в межах строку позовної давності згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, позивач спростовує викладені відповідачкою обставини, на які вона посилається у відзиві на позовну заяву, адже жодних контррозрахунків щодо розрахунку заборгованості та спростування викладених позивачем у позові доказів суду надано не було, є безпідставними і доводи щодо не укладення кредитного договору, оскільки договір підписаний відповідачкою, вона отримувала кредитні кошти та користувалась кредитними картками банку. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial