Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості в розмірі 20331,64 доларів США, що за курсом 24,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2020 року складає 499345 грн. 08 коп. за кредитною угодою № 352К від 15.11.2007 року (далі кредитним договором) та доворами поруки №352К від 15.11.2007 року. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що згідно кредитного договору № 352К від 15.11.2007 року, укладеню між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США на термін до 14.11.2012 року, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитними договором. Відповідно до кредитного договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року, між між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки №352К від 15.11.2007 року. Однак, відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконували, у зв`язку з чим станом на 28.02.2020 року допустили виникнення заборгованості по кредиту в сумі 49599,18 доларів США. Однак, оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просило стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку 20331,64 доларів США, яка складається з: 8906,57 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 11425,07 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, що за курсом 24,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2020 року складає 499345 грн. 08 коп. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Фанківської області Лущак Н.І. від 10.06.2020 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», залишено без руху та надано з часу отримання копії ухвали, десятиденний строк, для усунення недоліків (а.с. 41-42). 01.07.2020 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява (у відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху), в якій АТ КБ «ПриватБанк» усунуло недоліки позовної заяви, виклало позовну заяву у новій редакції (а.с. 64-66) та просило стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року за період з 31.08.2011 року по 28.02.2020 року у розмірі 2270,69 доларів США, що за курсом 24,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2020 року складає 55768,15 грн., та складається з 3% річних від простроченої суми. Свої вимоги обґрунтувало тим, що 15.11.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» (попередня назва ЗАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №352К, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язалося надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 10000,00 доларів США на термін до 14.11.2012 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 10000,00 доларів США. Однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2012 року позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено, стягнуто заборгованість в розмірі 16574,29 доларів США нараховану станом на 18.08.2011 року. Зазначив, що винесення рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської 26.01.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2012 року не виконано боржником. Прострочена сума заборгованості становить 8906,57 доларів США. Оскільки з відповідача [PERSON] було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2012 року, тобто за період з 15.11.2007 року по 18.08.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 30.08.2011 року, з 31.08.2011 року по 28.02.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 2270,69 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 352К між АТ КБ «ПриватБанк» (попередня назва ЗАТ КБ «ПриватБанк») [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до яких останні разом з відповідачем [PERSON] несуть відповідальність як солідарні боржники. З огляду на вищенаведене, позивач просив позов задовольнити та стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на його користь вищевказану заборгованість, а також понесені судові витрати по справі. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 07.08.2020 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження о 14 год. 00 хв. 02.09.2020 року з викликом сторін з метою за слухання їх усних пояснень. Крім цього, даною ухвалою було встановлено: відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву, а позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; відповідачам - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядкупозовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. За клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Облещук О.П. 02.09.2020 року дану цивільну справу було відкладено на 14 год. 00 хв. 21.09.2020 року. 15.09.2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Облещук О.П. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 114-117), разом із підтвердженням про направлення його копії позивачу, відповідачам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 124-125, 126-127, 128-129), в якому вона просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У разі визнання судом позову обґрунтованим, застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, що складається з 3% річних від простроченої суми за період з 31.08.2011 року по 15.06.2017 року включно. Свої заперечення обгрунтувала тим, що позивач зловживає своїми процесуальними правами та приховує істотні обставини справи. 08.04.2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року та заборгованості по відсотках в загальному розмірі 20331,64 дол. США, що складає 499345,08 грн. При цьому, в позовній заяві позивач зазначив, що «ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав». Дана інформація була надана позивачем для введення суду в оману, оскільки позивач вже неодноразово подавав позов до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тим самих підстав. Так, 26.09.2011 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року було винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідачів у солідарному порядку заборгованість в розмірі 16574,29 доларів США. 19.10.2012 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області було винесено рішення по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року, яким позов задоволено повністю. У даній справі, після винесення Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області ухвали від 10.06.2020 року про залишення позовної заяви без руху, позивач змінив предмет та підставу позову і подав оновлену редакцію позовної заяви від 17.06.2020 року, в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 31.08.2011 року по 28.02.2020 року у розмірі 2270,69 дол. США, що складає 3% річних від простроченої суми. При цьому, навіть у новій редакції позовної заяви позивач так і не зазначив жодних посилань на докази, що підтверджують виконання/невиконання вищевказаного судового рішення, зокрема, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року. Звернула увагу на те, що незважаючи на наявність судових рішень від 26.09.2011 року у справі № 2-0916501/11 та від 19.10.2012 року у справі № 916/3398/12 позивач не здійснив жодних дій по стягненню заборгованості та по зверненню стягнення на предмет іпотеки. У реєстрі виконавчих поводжень відсутні будь-які відомості стосовно відкритих за названими вище рішеннями виконавчих проваджень, що дає підстави стверджувати, що позивач, маючи всі можливості для звернення стягнення на предмет іпотеки, не скористався ними зі своєї вини. Зазначила, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу 3% річних на суму звернену до стягнення рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області у справі № 2-0916501/11. Позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідним для застосування даного виду цивільно-правової відповідальності: 1) протиправність поведінки відповідачів; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками позивача; 4) вини відповідачів. Відповідачі жодним чином не перешкоджали виконанню рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та продажу нерухомого майна, тому застосування до них відповідальності за порушення грошового зобов`язання на нарахування 3% річних на суму заборгованості, яка була звернена до стягнення рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області у справі №2-0916501/11 та в рахунок погашення якої було звернено стягнення на нерухоме майно [PERSON] є незаконним та таким, що порушує права та законні інтереси відповідачів. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення стягнення 3% річних, починаючи з 2011 року по 2017 року. Позивач визначив період стягнення 3% річних, нарахованих на основну суму заборгованості за договором, за період з 31.08.2011 року по 28.02.2020 року, тобто майже за дев`ять років. З позовною заявою про стягнення саме заборгованості у вигляді 3% річних позивач звернувся 17.06.2020 року. Трирічний строк позовної давності обмежується 3 роками, які передували дню подачі позовної заяви. Таким чином, в разі визнання судом позову ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтованим можливим є стягнення 3% річних лише за період з 16.06.2017 року по 28.02.2020 року. За вимогами позивача про стягнення 3% річних за період з 31.08.2011 року по 15.06.2017 року включно сплив строк позовної давності. Також з аналізу наданого позивачем розрахунку вимог банку він не відповідає вимогам, що ставляться до первинних документів, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Наданий позивачем розрахунок вимог банку не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». За клопотанням представника позивача 21.09.2020 року дану цивільну справу було відкладено на 15 год. 00 хв. 29.10.2020 року. 21.10.2020 року на адресу суду від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Єрмолова Є.М. надійшла відповідь на відзив (а.с. 146-148), разом із підтвердженням про направлення її копії відповідачам (а.с. 153, 153 зворот), в якому він вказав, що винесення рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області 26.01.2012 року, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року, в розмірі 16574,29 доларів США. нараховану станом на 18.08.2011 року, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надало до суду відповідний розрахунок заборгованості за Кредитним договором, в якому крім загальної суми заборгованості, зазначаються: періоди здійснення погашення заборгованості за Кредитним договором; періоди та на яку суму зменшувалося сальдо за кредитом (тіло кредиту); період (кількість днів знаходження кредиту на простроченні) виникнення прострочення за тілом кредиту та її розмір та ін. Крім цього, ПАТ КБ «ПриватБанк» надано саме обчислення суми заборгованості, що вказана в позовній заяві. Тому вважає, що позивачем були надані належні докази щодо наявного розміру заборгованості відповідача [PERSON] за Кредитним договором, з урахуванням проведеного розрахунку заборгованості, зарахування всіх сплачених позичальником платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неодноразово порушував зобов`язання за договором, а починаючи з листопада 2008 року не зникає прострочена заборгованість. Щодо стоків позовної давності зазначив, що відповідно до п. 6.8 Умов кредитного договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років. Крім того, відповідно до п. 7.1 кредитного договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Оскільки позичальник (відповідач [PERSON] ) свої зобов`язання за Договором не виконав, будь-яких доказів виконання не надано, такий договір не може ваажатися виконаним. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. 22.10.2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Облещук О.П. надійшли заперечення (а.с. 156-160), разом із підтвердженням про направлення його копії позивачу, відповідачам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 165-166, 167-168, 169-170), в якому вона вказала, що відповідач повністю заперечує позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначила, що позивач приховує істотні обставини справи, що мають значення при розгляді судом даної цивільної справи, зокрема замовчує наявність рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2012 року у справі № 916/3398/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року, яким позов задоволено повністю. Подання до суду наявних в учасника справи доказів є його прямим обов`язком. Позивач же, незважаючи на наявність винесених рішень про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості, а ні в позовній заяві, а ні у відповіді на відзив нічого не пояснює з приводу винесеного Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області рішення від 19.10.2012 року у справі № 916/3398/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості. Позивач не здійснив належних дій по стягненню заборгованості та по зверненню стягнення на предмет іпотеки. У реєстрі виконавчих проваджень відсутні будь-які відомості стосовно відкритих за названими вище рішеннями судів виконавчих проваджень, що дає підстави стверджувати, що позивач, маючи всі можливості для звернення стягнення на предмет іпотеки, не здійснив жодних дій по зверненню такого стягнення. Тобто, отримавши рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач мав всі передбачені законом можливості для реалізації процедури продажу майна, проте не скористався ними. Натомість, за весь цей час банк нарахував 3% річних на прострочену суму заборгованості, що являється неправомірним в силу тих обставин, що лише банк міг ініціювати процедуру продажу іпотечного майна. Відповідачі, в свою чергу, не чинили у цьому жодних перешкод. Тому покладення на них відповідальності (чим по своїй суті являються 3% річних) призведе до порушення їхніх прав та законних інтересів. Крім того, позивач просить суд стягнути 3% річних, нарахованих на основну суму заборгованості за договором, за період з 31.08.2011 роу по 28.02.2020 року, тобто майже за дев`ять років. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що ним було дотримано строк позовної давності при зверненні до суду. Намаючись ввести суд в оману, позивач не наводить дослівного цитування положень Кредитної угоди № 352К, в п. 6.8 якої зазначено, що «терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за цією Угодою встановлюються строками тривалістю 5 років. В свою чергу, вимога про стягнення 3% річних, нарахованих за період після подання позовної заяви про стягнення заборгованості від 30.08.2011 року до 28.02.2020 року не являється а ні вимогою про стягнення кредиту, а ні вимогою про стягнення відсотків, винагороди чи неустойки за користування кредитом. Так, Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 року у справі № 3-1522гс16 зазначив, що «формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України… Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк поховної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Таким чином, до вимог про стягнення 3% річних застосовується загальний строк позовної давності - 3 роки, і Кредитною угодою № 352К іншого не передбачено. Позивач визначив період стягнення 3% річних з 31.08.2011 року по 28.02.2020 року. З позовною заявою про стягнення заборгованості у вигляді 3% річних позивач звернувся 17.06.2020 року, таким чином у разі визнання судом позову АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтованим (що заперечується відповідачем [PERSON] ) можливим є стягнення 3% річних лише за період з 16.06.2017 року по 28.02.2020 року, адже за вимогами позивача про стягнення 3% річних за період з 31.08.2011 року по 15.06.2017 року включно - сплив строк позовної давності. За клопотанням представника позивача 29.10.2020 року дану цивільну справу було відкладено на 13 год. 00 хв. 16.11.2020 року. 02.11.2020 року на електронну адресу суду від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Єрмолова Є.М. надійшли пояснення (а.с. 185-188), оригінал яких надійшов на адресу суду 25.11.2020 року (а.с. 209-212), в яких вказав, що відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. 30.08.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2012 року позов задоволено, стягнуто заборгованість в розмірі 16574,29 доларів США нараховану станом на 18.08.2011 року. Вказав, що винесення рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2012 року не виконано боржником. Щодо рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2012 року, зазначив, що станом на сьогоднішній день предмет іпотеки не реалізовано, але банком вживалися всі заходи спрямовані на проведення реалізації. Наголосив, що раніше винесене рішення суду не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності на взяті зобов`язання за договором, не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 03.11.2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] надійшли заяви (а.с. 194, 195), в яких вони просили застосувати строки позовної давності та відмовити в повному обсязі у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні 16.11.2020 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Облещук О.П. дану цивільну справу було відкладено на 13 год. 00 хв. 03.12.2020 року. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судові засідання 16.11.2020 року та 03.12.2020 року не з`явився, однак в позовній заяві вказав, що в разі його неявки в судове засідання не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Облещук О.П. позов не визнала з підстав зазначених у відзиві на позов та запереченнях, просила відмовити в позові в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак у заявах про застосування строку позовної давності просили (а.с. 194, 195) розгляд справи проводити без їх особистої участі. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінена назва на АТ КБ «ПриватБанк», а.с. 30, 31-33) (кредитор) та відповідачем [PERSON] (позичальник) 15.11.2007 року укладено кредитну угоду № 352К. Предметом даної угоди були загальні умови і порядок надання Банком, у рамках програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами кредиту. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній угоді, а також у договорі про видачу траншу. Загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди: 10000,00 доларів США на завершення будівництва житлового будинку. Термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 14.11.2012 року. За користування кредитними коштами в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення траншу кредиту позичальник сплачує відсотки в розмірі 16 % річних. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Пунктом 6.8 кредитного договору передбачено 5-річний строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів(а.с. 13-15). 16.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (змінена назва на АТ КБ «ПриватБанк», а.с. 30, 31-33) та [PERSON] укладено договір про видачу траншу №352К/1, згідно якого позичальнику надано суму траншу кредиту в розмірі 10000,00 доларів США, терміном поверненння траншу кредиту і відсотків визначених відповідно до графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток № 1 до даного Договору) (а.с. 16, 17). [PERSON] отримав кредит у сумі 10000,0 доларів США, що підтверджується ордером від 16.11.2007 року (а.с. 18). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) (змінена назва на АТ КБ «ПриватБанк», а.с. 30, 31-33) та відповідачами [PERSON] та [PERSON] (поручителі) було укладено договори поруки № 352К від 15.11.2007 року (а.с. 19, 19 зворот, відповідно до п. 2. яких, поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник ( [PERSON] ), включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником ( [PERSON] ) обов`язків за кредитним договором, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4 договорів поруки). У випадку невиконання боржником ( [PERSON] ) якого-небудь обов`язку, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителв письмові вимоги із зазначенням невиконаного обов`язку (п. 5 договорів поруки). Сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу, встановлюється протягом 5 років (п. 11 договорів поруки). Нормами частини 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.03.2012 року (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень http://www.reestr.court.gov.ua/Review/47308987)позов ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») - заборгованості в сумі 16574,29 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти складає 132113 грн. 59 коп., згідно кредитної угоди (договору) № 352К від 15.11.2007 року, 1321 грн. 13 коп. судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Тлумацькому районному суді, що були останнім сплачені при подачі позовної заяви (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень http://www.reestr.court.gov.ua/Review/21176817). Даним рішенням встановлено, що згідно пред`явленого розрахунку забогованість за кредитною угодою (договором) станом на 18.08.2011 року складає: 3370,77 дол. США - залишок по тілу кредиту, 4,58 дол. США - нараховані відсотки, 5535,80 дол. США - сума простроченої заборгованості по тілу кредиту, 5242,65 дол. США - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 2420,48 дол. США - пеня, а разом - 16574,29 дол. США. Також, рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості згідно Кредитного договору № 352K від 15.11.2007 р. в сумі 166451,53 грн. (20884,76 доларів США за курсом НБУ станом на 13.05.2012 р.) та на підставі Іпотечного договору № 2769 від 15.11.2007 р., звернуто стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння - житловий будинок із цегли загальною площею 71,1 кв.м., ворота металеві та огорожу з металевої сітки та земельну ділянку, загальною площею 0,1432 га, кадастровий № 2625685601:10:015:0004, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 824555, які були видані Нижнівської сільською радою Тлумацького району, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк) з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») судові витрати по справі в сумі 1664,52 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень http://www.reestr.court.gov.ua/Review/27368012). Вищевказаним рішенням встановлено, що згідно розрахунку банку станом на 14.05.2012 року загальна сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає 20884,76 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 166451,53 грн., в т.ч.: 8906,57 доларів США (70985,36 грн.)- прострочене тіло кредиту; 7080,49 доларів США (56431,50 грн.) прострочені відсотки; 31,37 доларів США (250,02 грн.) - штраф (фіксована частина); 993,02 доларів США (7914,37 грн.) - штраф (процентна складова); 3873,31 доларів США (30870,28 грн.) пеня. Відповідно до поданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованість за договором № 352К від 15.11.2007 року [PERSON] прийняті на себе зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, та інших платежів належним чином не виконував та станом на 28.02.2020 року допустив виникнення заборгованості по кредиту в розмірі 20331,64 доларів США, з яких прострочена заборгованість становить 8906,57 доларів США (а.с. 67-68). Оскільки на даний час рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2012 року відповідачем [PERSON] не виконано, кредитні зобов`язання не припинені, а тому за період з 31.08.2011 року по 28.02.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 2270,69 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми, що за курсом 24,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2020 року становить 55768,15 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 69). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення заборгованості у 2011 році АТ КБ «Приватбанк» визначив суму заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем в розмірі 16574,29 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти складає 132113 грн. 59 коп., нараховану станом на 18.08.2011 року. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Отже, АТ КБ «Приватбанк» звернувшись 09.09.2011 року із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дострокове повернення суми кредиту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18, згідно якої наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Відповідно до правової позиції ВСУ № 6-2129цс16 від 19.10.2016, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Відповідно до положень ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Нормами частин 1, 2 статті 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Наведені у ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова ВГСУ від 13.12.2016 року у справі № 916/1405/16). Проте, позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідним для застосування даного виду цивільно-правової відповідальності: 1)протиправність поведінки відповідачів; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками позивача; 4) вини відповідачів. Так, в поданій позивачем АТ КБ «ПриватБанк» позовній заяві (в новій редакції), яка надійшла до суду 01.07.2020 року, позивач вказує, що на даний час рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2012 року не виконано боржником, однак не вказує жодної причини з якої воно не виконується, не вказує чи на даний час дане рішення перебуває на примусовому виконанні. Крім того, в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація чи зверталося до примусового виконання рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння - житловий будинок із цегли загальною площею 71,1 кв.м., ворота металеві та огорожу з металевої сітки та земельну ділянку, загальною площею 0,1432 га, кадастровий № 2625685601:10:015:0004, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також причини з яких дане майно не було реалізоване. Оскільки відповідно до повідомлення Тлумацького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) № 11655 від 15.09.2020 року у відділі не перебував та не перебуває виконавчий лист № 916/3398/12 від 19.10.2012 року (а.с. 164). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позиваваем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будь-яким чином перешкоджали виконанню рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та продажу даного нерухомого майна, а тому застосування до них відповідальності за порушення грошового зобов`язання та нарахування трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 8906,57 доларів США, за кредитним договором № 352К від 15.11.2007 року, в розмірі 2270,69 доларів США, що за курсом 24.56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.02.2020року складає 55768,15 грн., задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного,суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. На підставі викладеного, ст.ст. 256, 509, 510, 526, 530, 598, 610, 611, 612, 625, 631, 651, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed