Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним, [PERSON] право власності на спадкове майно: земельну ділянку № 87 площею 0,068 гектарів, розташовану на території садового товариства «Світанок» [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та 1/2 частину квартири № 82, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, буд. 27, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 05 січня 2015 року. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі їх представника (а.с.73). Представник Дніпропетровської міської ради за довіреністю [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволені позову, про що надала письмові заперечення (а.с.99-101). Третя особа Державний нотаріус другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] надала лист про розгляд справи без її участі у звязку з зайнятістю (а.с.75). Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.150). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що батьками [PERSON] (дівоче прізвище «Біла») є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія ГД № 927801 від 30 січня 1956 року (а.с.13). 31 січня 2000 року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [PERSON] реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська 03 лютого 2000 року зроблено актовий запис № 223, свідоцтво про смерть серія 1-КИ № 339733 від 03 лютого 2000 року (а.с.14). Єдиною спадкоємицею майна після смерті [PERSON] стала його донька [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 листопада 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-5997, [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 0,068 га, розташовану на території с.т. «Світанок», ділянка № 87, [PERSON] сільської Ради народних депутатів 04 листопада 1998 року (а.с.15). 17 січня 2003 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть [PERSON] реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 01 лютого 2003 року зроблено актовий запис за № 991, свідоцтво про смерть серія 1-КИ № 477704 від 01 лютого 2003 року (а.с.16). Єдиною спадкоємицею майна після смерті [PERSON] стала її донька [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 жовтня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-3802, [PERSON] успадкувала 1/2 частину квартири № 82, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Московська в буд. 27 (а.с.17). 15 квітня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб (актовий запис № 452), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00008867969 від 23 березня 2011 року (а.с.18). [PERSON] змінила своє прізвище на «Гаращенко». Від даного шлюбу народився [PERSON] (позивач по справі), про що 01 квітня 1980 року складено відповідний актовий запис № 593, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія І-КИ № 547001 виданим 23 червня 2015 року (а.с.19). В 2009 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить актовий запис за № 252 від 13 квітня 1982 року в Свідоцтві про розірвання шлюбу серія 1-КИ № 129558 виданим 03 листопада 2009 року (а.с.20). 02 квітня 1994 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис за № 254 (а.с.21), та змінила своє прізвище на «Оданець». Від даного шлюбу, 22 вересня 1994 року народилася дитина [PERSON]. 05 січня 2015 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 595968 виданим 08 січня 2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 37 від 08 січня 2015 року (а.с.22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку № 87 у с.т. «Світанок» [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Заповітів [PERSON] не залишала. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], а також чоловік померлої [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в свою чергу відмовилися від прийняття спадщини шляхом подання 06 травня 2015 року відповідних заяв до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, про відмову від належних їм частин спадщини на користь [PERSON] У встановлений законом строк, на підставі ст. 1268, 1269 ЦК України [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак, 30 липня 2015 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру та земельну ділянку, оскільки за життя [PERSON] не зареєструвала у відповідних органах право власності на майно, яке зараз входить до складу спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.26). Як вбачається з матеріалів справи, на момент набуття прав на земельну ділянку [PERSON] діяв Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)» № 28 від 15 квітня 1993 року. Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 28 право власності на землю і право постійного користування землею посвідчувалось державними актами: на право колективної власності на землю; на право приватної власності на землю; на право постійного користування землею. Такий Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП № 036247 був виданий [PERSON] 04 листопада 1998 року (а.с.27), та згідно з п. 3.2 Інструкції № 28, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3411. Відповідно до [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно № 997846 від 14.07.2003 року, що міститься у Спадковій справі № 299/2003[ADDRESS], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належала на праві приватної власності [PERSON] (1/2 частина квартири) та [PERSON] (1/2 частина квартири). Згідно з Довідкою ЖЕК № 1, що міститься у Спадковій справі № 299/2003, у вищевказаній квартирі № 82 з 1982 року і до моменту смерті проживали [PERSON] (до 2000 року) та [PERSON] (до 2003 року). Тобто, [PERSON], відповідно до ст. ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, який діяв на той момент, стала спадкоємицею 1/2 частини квартири № 82, що належала [PERSON], так як вона як дружина померлого фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.10.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-3802, яке міститься в матеріалах справи, [PERSON] спадщину після [PERSON] прийняла, але не встигла її оформити. Після смерті [PERSON] фактично залишилося два спадкоємця: донька [PERSON], та онука [PERSON], яка мала право спадкувати, так як її батько [PERSON] (син [PERSON]) на той час вже помер. Виходячи із вищевикладеного, [PERSON] мала право успадкувати 1/4 частину квартири № 82, що за життя належала [PERSON], та 1/4 частину квартири № 82, що за життя належала [PERSON]. У свою чергу, [PERSON] мала право успадкувати іншу 1/4 частину квартири № 82, що за життя належала [PERSON], та іншу 1/4 частину квартири № 82, що за життя належала [PERSON]. Тобто, Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.10.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-3802, яке видане [PERSON] після смерті її матері [PERSON], видане на 1/2 частину квартири, що складається з 1/4 частини квартири № 82, що за життя належала [PERSON], та 1/4 частини квартири № 82, що за життя належала [PERSON]. Відповідно до ст. 1299 ЦК України (в редакції від 05.08.2009 року, яка діяла на момент отримання Свідоцтва), якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Проте, [PERSON] за життя не встигла здійснити реєстрацію права на спадщину у відповідних органах, що слугувало відмові у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку [PERSON] Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Згідно п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами чинними на час ухвалення оскаржуваної постанови, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із положень ст. 1297 ЦК України випливає, що свідоцтво про право на спадщину на майно може бути видано за умови подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Якщо у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на майно, спір вирішується в судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Положеннями ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у справі. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на спадкове майно у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку № 87 площею 0,068 гектарів, розташовану на території садового товариства «Світанок» [PERSON] сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та 1/2 частину квартири № 82, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Московська, буд. 27, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 05 січня 2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved