Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Банк звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Угода) б/н від 26 грудня 2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 22 175,84 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписала угоду, ознайомилася із умовами кредитування. Банк свої зобов`язання за Угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Угодою, а відповідач не сплачувала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Угоди, чим порушила свої зобов`язання. Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Угодою у розмірі 24 926,14 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив розгляд справи проводити без його участі. У судовому засіданні відповідач та її представник адвокат Яременко М.М. позовні вимоги не визнали повністю та просили відмовити у задоволенні позову. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника позивача, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. 15 вересня 2020 року відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі відповідача, у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою 15 вересня 2020 року всіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення відповідача та її представника вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи (а.с. 7) вбачається, що на підставі Угоди від 26 грудня 2016 року відповідачу було надано кредит у розмірі 22 175,84 грн. на строк 36 місяців, а саме з 26 грудня 2016 року по 31 грудня 2019 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Погашення заборгованості повинно здійснюватися починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, позичальник щомісячно повинен сплачувати по 870,02 грн. Відповідач погодилася з тим, що Угода від 26 грудня 2016 року разом з умовами та правилами, а також тарифами складає між нею та Банком кредитний договір, про що свідчить її підпис на Угоді (а.с. 7). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, в зв`язку з чим має загальну заборгованість по наданому кредиту, яка станом на 11 вересня 2018 року складає 24 926,14 грн., з якої 15 231,04 грн. заборгованість за кредитом, 2 552,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 655,44 грн. заборгованість за пенею та комісією, 3 486,69 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Угоди, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем та її представником не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.\~\~\~ Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту та штраф за порушення позичальником строків платежів. Тобто, АТ КБ «ПриватБанк» за одне й теж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно ст. 61 Конституції України. Таким чином, стягненню з відповідача за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за умовами договору підлягає пеня, а у стягненні штрафу за порушення строків платежів слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Угодою від 26 грудня 2016 року станом на 11 вересня 2018 року у розмірі 21 439,45 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 1 762 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1; 2). Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 86,01 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 515,50 грн.

Outcome: partial