Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 10.07.2006 року було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує зобов`язання за договором та не сплачує грошові кошти, що підлягають оплаті за його умовами. Сума заборгованості складає 112604,13 грн. (5842,5 грн. тіло кредиту, 2017,68 грн. заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 98905,66 грн. заборгованості за пенею, 500,00 грн. фіксованої частини штрафу, 5338,29 грн. процентної складової штрафу), яку позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до заяви від 21.07.2006 року відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг і йому встановлено кредитний ліміт на кредитну картку та визначено базова процентна ставка 36% із розрахунку 360 днів у році. У заяві відображено, що [PERSON] ознайомилась і згідна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку. Погодилася з тим що ця заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.30). Згідно розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 02.04.2020 року склала 112604,13 грн., у тому числі: 5842,5 грн. тіло кредиту; 2017,68 грн. заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 98905,66 грн. заборгованості за пенею, 500,00 грн. фіксованої частини штрафу, 5338,29 грн. процентної складової штрафу (а.с.4-17). Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У заяві від 21.07.2006 року, яка підписана сторонами визначено процентна ставка за користування грошовими коштами, а також строк виконання зобов`язання (а.с.30). Водночас у цій заяві відсутні умови договору щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її розміру. Звертаючись з позовом до суду, банк просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку, а також анкету-заяву від 21.07.2006 року, яка передбачає, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складають договір про надання банківських послуг. Але суду надано тільки умови та правила надання банківських послуг. Правила користування платіжною карткою, тарифи банку до суду не надано. Умовами та правилами надання банківських послуг, що надано позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: строки виконання зобов`язання, умови обслуговування, права та обов`язки банка та клієнта, відповідальність сторін та інші умови, але вони відповідачем не підписані (а.с.31-36). Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та привила розумів відповідач при підписанні заяви, а також, що він ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Також не підтверджено, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1,3 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року, ухваленому у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», останній дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Суд вважає, що за таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості з пені та штрафів. Отримання відповідачем грошових коштів та їх використання підтверджується випискою по рахунку (а.с.19-27). Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оформляючи заяву 21.07.2006 року [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» узгодили порядок погашення заборгованості, а саме щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, але відповідач відшкодування заборгованості не здійснювала відповідно до зазначеного порядку, тому з неї підлягають стягненню 2017,68 грн. в зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 625 ЦК України, якою передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню 5842,50 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2017,68 грн. відсотків за порушення грошового зобов`язання. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2102 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк».

Outcome: partial