Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 12 046, 40 грн. за кредитним договором б/н від 03.03.2016 та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 03.03.2016 відповідач отримав кредит у розмірі 1 100, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11.07.2019 року має заборгованість 12 046, 40 грн., яка складається з: 1 497, 82 грн. прострочене тіло кредиту; 7 249, 26 грн. пеня за просторочене зобовязання; 2 249, 49 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500, 00 грн. (фіксована частина) та 549, 83 грн. (процентна складова). Також, просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1921, 00 грн. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду 13.09.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24.02.2020 було вирішено розглянути справу за правилами заочного провадження. Відповідно до ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, відповідно до ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 03.03.2016 року отримав кредит у розмірі 1 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Відповідача щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно зі ст.\~ 629\~ ЦК\~ України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525\~ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно статей 526, 527, 530\~ ЦК\~ України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 11.07.2019 року має заборгованість 12 046, 40 грн., яка складається з: 1 497, 82 грн. прострочене тіло кредиту; 7 249, 26 грн. пеня за просторочене зобовязання; 2 249, 49 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500, 00 грн. (фіксована частина) та 549, 83 грн. (процентна складова). З урахуванням\~викладеного,\~вимоги позивача\~про стягнення\~з [PERSON] \~суми заборгованості\~за кредитом\~в розмірі:\~ 1 497, 82 грн. прострочене тіло кредиту; 7 249, 26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом - підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Банком нарахована\~пеня накопичувальним\~підсумком за\~період з\~01.05.2017\~по 11.07.2019\~в сумі\~2\~249,\~49 грн. Статтею 258\~ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність. Частиною другої цієї статті визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені. Оскільки АТ «КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом 04.09.2019 пеня підлягає стягненню з відповідача з 01.07.2018 року по 11.07.2019 з розрахунку 100,00 грн на місць, тобто 1300,00 грн. Умовами договору передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені, так і штрафу, який має як фіксовану величину, так і процентну складову від суми заборгованості Що стосується вимог в частині стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв`язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов`язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Саме така правова позиція містилася в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Оскільки вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача штрафів - 500 грн. - (фіксована частина) та 549, 83 грн. (процентна складова) не ґрунтуються на законі, тому задоволенню не підлягають. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума у загальному розмірі: 5 047, 31 грн, яка складається: 1 497, 82 грн. прострочене тіло кредиту; 1 497, 82 грн. прострочене тіло кредиту; пеня 1 300, 00 грн., а також пеня за несвоєчасність сплати боргу 2 249, 49 грн. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею \~1054\~ ЦК\~ України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Згідно платіжного доручення № РROM9B693R від 09.08.2019 року при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 гривень. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921, 00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial