Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15015,98 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита у розмірі 2174,68 грн., заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 3631,29 грн., заборгованість за нарахованим відсотками у розмірі 0,00; заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 6768,77 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 1250,00 а також штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 691,24 грн. (процентна складова). Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.02.2012 між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач належним чином зобов`язань за укладеним кредитним договором №б/н від 09.02.2012 не виконував, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 15015,98 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Комаревцевої Л.В. від 03.09.2019 було відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін для розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи без його участі та не заперечуючи проти постановлення заочного рішення 02.10.2019 до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач заперечує проти позовних вимог позивача , просить відмовити у задоволені позову та розглядати справу за його відсутності. Вказує, що , з позовної заяви та додатків до неї можна зробити висновок, що, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів , які підтвердили б отримання відповідачем суми позики, а також лише часткове та прострочене виконання своїх зобов`язань. Зокрема, розрахунок надано позивачем лише у поганій якості з якого не можна встановити як саме позивач розраховує суму заборгованості. Також вказує, що позивачем при наданні позову про стягнення заборгованості порушено строки позовної давності. 07.10.2019 від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.02.2012 [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6). В анкеті-заяві міститься інформація про те, що [PERSON] ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодилася з ними. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у анкеті-заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. Крім того, згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Із наданого позивачем розрахунку та виписки вбачається, що [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором №б/н від 09.02.2012, внаслідок чого, станом на 15.07.2019 (дата визначена позивачем), у останнього утворилася заборгованість у розмірі 150015,98 грн., яка включає в себе: : заборгованості за тілом кредита у розмірі 2174,68 грн., заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 3631,29 грн., заборгованість за нарахованим відсотками у розмірі 0,00; заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 6768,77 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 1250,00 а також штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 691,24 грн. (процентна складова). Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, і наведених норм законодавства, суд вважає, що наявні всі підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у сумі 2174,68 грн. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею , а також сум штрафів суд доходить наступного. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені Позивачем до позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Як передбачено п.п. 2.1.1.2.1. п. 2.1.1.2. вказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Карти, зазначена в Заяві. Згідно інформації викладеної у анкеті-заяві Відповідача (копія якої надана Позивачем), Відповідач 09.02.2012 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Ч. ч. 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг (п. 2.1.1., п.п. 2.1.1.2.1. п. 2.1.1.2., а також відповідно до анкети-заяви від 09.02.2012), визначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до Умов та Правил становить укладений Договір про надання банківських послуг. Разом з тим, Позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/43098344) висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зокрема, Верховний Суд України встановив, що виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі умови не змінювалися (в зв`язку із чим такі умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору). Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не могла бути перешкодою для неврахування інтересів відповідача при вирішенні спору. Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню при розгляді даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. Аналогічна позиція була неодноразово висловлена Верховного Суду України - у постановах від 11.02.2015 року № 6-240цс14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42708924), від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/45360041), від 01 липня 2015 року у справі № 6-757цс15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/46301686). Тобто Верховний Суд України визначився, що якщо Умови та правила надання банківських послуг не підписані Відповідачем, вони не можуть бути визнані належним та допустимим доказом по справі та не є складовою частиною укладеного між клієнтом та банком договору. Відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг в ПАТ КБ Приватбанк. Також, наданий Позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить ніяких посилань на те в якій саме редакції (на яку дату) надані такі умови - тим самим не доводить для Суду, що саме в цій редакції діяли такі умови станом на 23.06.2014 (день підписання анкети-заяви Відповідачем). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Підтвердженням того, що між Позивачем та Відповідачем не було укладено договір про надання банківських послуг (у належній формі, як це визначено п. 2.1.1., п.п. 2.1.1.2.1. п. 2.1.1.2. Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку) є відсутність обов`язкової Пам`ятки Клієнта (яка є складовою такого договору). Крім того, в порушення як наведених вище вимог Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, так і ст. ст. 628, 638 Цивільного кодексу України, Позивачем не надано примірника Тарифів банку який підписаний Відповідачем. Більше того, ні позовна заява Позивача ні надані Позивачем докази по справі взагалі не містять посилання на те який же саме тип банківської картки був виданий Відповідачу. Наданий Позивачем витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (не підписаний Відповідачем, а також без належного підтвердження того, що станом на день підписання Відповідачем анкети-заявки в ПАТ КБ Приватбанк діяли саме такі тарифи) містить викладення чотирьох тарифів - які мають різні умови (щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, пені та штрафів). Такі обставини ставлять під сумнів достовірність розрахунку заборгованості та штрафних санкцій які надані Позивачем, тим більше, що ст. ст. 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Викладеними нормами матеріального закону визначені істотні умови укладення кредитного договору, а саме розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які визначаються при укладенні сторонами договору шляхом складення його в письмовій формі, що підписується сторонами. Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства. Аналіз приведених норм матеріального права вказує, що правочин по укладенню кредитного договору вчиняється сторонами в письмовій формі, яким узгоджуються розмір кредиту, процентів за користування кредитом, у забезпечення виконання кредитного зобов`язання узгоджуються питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов`язань, застосування неустойки (пені, штрафу) у розмірі визначеному кредитним договором, підписаному сторонами. Враховуючи вищевикладене, відповідач вказує на те, що, що між Позивачем та Відповідачем на підставі анкети-заяви не виникло кредитних відносин, оскільки підписаною анкетою-заявою не узгоджено в належній письмовій формі істотні умови цього виду договірних відносин: розміру кредиту, процентів за користування кредитом, питання застосування до позичальника, в разі невиконання ним своїх зобов`язань, неустойки (пені, штрафу), а також вид, номер кредитної картки, з якої відбувалось зняття коштів, а також і час її отримання Відповідачем. Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Враховуючи викладене вважаю, що позивачем не обґрунтовано належність кожного з наданих ним доказів на підтвердження його вимог про стягнення заборгованості за пенею, а також сум штрафів, а відтак суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів за їх недоведеністю. Заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки вимоги про стягнення штрафних санкцій є безпідставними. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial